Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач, через представника адвоката Яреська Т.В., звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона ( [PERSON] ) з реєстру боржників дізналася про відкрите відносно неї виконавче провадження № 62538822 з примусового виконання виконавчого напису № 4744, вчиненого 03 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Київської області Гораєм О.С. про стягнення із неї (позивача) на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 50\~971,41 грн. Вважає, що даний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з порушенням приватним нотаріусом порядку вчинення оскаржуваного виконавчого напису, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, вона (позивач) дізналася, що вказаний виконавчий напис вчинено на договорі про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 13 липня 2015 року, що був укладений між нею і ПАТ «УкрСиббанк», тоді як стягнення за виконавчим написом відбувається на користь ТОВ «ФК «Аланд». Вона з даним товариством жодних договорів, у тому числі нотаріально посвідчених, не підписувала та не отримувала від даного товариства ніяких повідомлень з приводу дострокового повернення кредиту чи про стягнення боргу за виконавчим написом нотаріуса, а тому про наявність заборгованості перед відповідачем нічого не знала. Таким чином, оспорюваний виконавчий напис вчинений із порушенням порядку його вчинення у частині не надсилання обов`язкового повідомлення-застереження про його вчинення, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Крім того, оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинений на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконним і нечинним. Договір на якому вчинено виконавчий напис нотаріуса не був нотаріально посвідченим. Також, оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушенням порядку його вчинення у частині перевірки безспірності заборгованості. З огляду на вказані обставини, просила визнати виконавчий напис № 4744, вчинений 03 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., таким, що не підлягає виконанню. У порядку забезпечення позову позивач, через представника адвоката Яреська Т.В., звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, просила зупинити стягнення за спірним виконавчим написом. За ухвалою суду від 23 квітня 2024 року вказану заяву про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення за спірним виконавчим написом. За ухвалою суду від 23 квітня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Яресько Т.В. у судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач ТОВ «ФК «Аланд» свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. і приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи не повідомили про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, у суду наявні відомості про належне повідомлення учасників про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13 липня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] було укладено договір № 93044493000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (а.с. 20-24). 03 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.М. вчинено виконавчий напис № 4744 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором 93044493000 від 13 липня 2015 року, за період з 14 травня 2020 року по 25 травня 2020 року в розмірі 50 971,41 грн, яка складається із: 27 300,30 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 13 721,01 грн прострочена заборгованість за комісією; 9\~450,10 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 500,00 грн витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису (а.с. 19). На підставі вказаного виконавчого напису, 10 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження № 62538822 щодо стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 50\~971 гривня 41 копійка (а.с. 25-26). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі №158/2157/17. Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскаржений виконавчий напис, вчинений нотаріусом 03 липня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Договір № 93044493000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 13 липня 2015 року, який був наданий нотаріусу на підтвердження укладення між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Аланд», і [PERSON] кредитного договору, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ФК «Аланд» в частині визнання виконавчого напису № 4744 від 03 липня 2020 року підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial