Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить встановити факт, що відповідач [PERSON] , [INFO] , на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не проживав за місцем реєстрації, а саме: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла її дочка [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина за законом на належну їй 1/5 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім неї, спадкоємцями за законом є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Останній у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. Оскільки відповідач [PERSON] був зареєстрований у вказаній квартирі на день смерті її дочки, він вважається таким, що прийняв спадщину, однак фактично за місцем реєстрації він вже не проживає близько п`яти років. Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно їй було відмовлено, через те, що окрім неї спадкоємцем є відповідач [PERSON] . Встановлення даного факту необхідне їй для підтвердження факту не прийняття спадщини відповідачем [PERSON] . У підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення. У підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомленим належним чином. На електронну пошту суду 11.06.2024 надіслав заяву (а.с. 41), в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просить розгляд справи проводити без його участі. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 23.04.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 11 червня 2024 року відповідач [PERSON] на електронну пошту суду надіслав заяву про визнання позовних вимог. У підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги також визнав. Частиною 1 статті 206 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що визнання відповідачами позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали, визнання ними позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання ними позову та приходить висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 23.10.1998 (а.с. 14), квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної власності: позивачці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 22.06.2000 (а.с. 7). Згідно із витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №104415698 та №104364867 (а.с. 15-16), позивачці на праві приватної власності належить 2/5 частки вказаної вище квартири, а [PERSON] належить 1/5 частка квартири. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.08.2023 (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на належну їй 1/5 частку квартири. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є її син відповідач [PERSON] , відповідач [PERSON] як чоловік, який її пережив та позивачка [PERSON] як її матір. Згідно із довідкою Долинської міської ради від 19.03.2024 №14/05-07/1339 (а.с. 13), [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із наявністю у позивачки [PERSON] права на успадкування майна належного спадкодавиці [PERSON] та неможливості реалізації такого права через реєстрацією за однією адресою відповідача [PERSON] , який вважаються таким, що прийняв спадщину, однак фактично не проживав із спадкодавицею на час відкриття спадщини. ІV. Оцінка суду: суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , відповідача [PERSON] , взявши до уваги визнання позову відповідачами, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно із ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Суд зазначає, що оскільки встановлення факту не проживання відповідача за місцем реєстрації пов`язане із вирішенням спору про право, стороною позивачки правильно подано позов на загальних підставах. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, судом встановлено, що після смерті спадкодавиці [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй частку квартири. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування є позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] . Однак відповідач [PERSON] не проживав із спадкодавицею на час відкриття спадщини, а лише був зареєстрований з нею за однією адресою. Встановлення даного факту необхідне позивачці для підтвердження факту не прийняття спадщини відповідачем [PERSON] . З огляду на викладене вище, позов є підставним та підлягає задоволенню в цій частині. Щодо позовної вимоги про визнання відповідача [PERSON] такими, що не прийняв спадщину, суд вважає за необхідне зазначити таке. Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально - правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України, при цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Предметом позову у даній справі є встановлення факту непроживання відповідача [PERSON] із спадкодавицею на час відкриття спадщини. Однак, виходячи із змісту позовних вимог, позивачка [PERSON] окрім встановлення факту непроживання відповідача із спадкодавицею на час відкриття спадщини просить визнати відповідача [PERSON] такими, що не прийняв спадщину. При цьому, позивачкою [PERSON] не зазначено, яким саме чином від визнання відповідача [PERSON] такими, що не прийняв спадщину, залежить виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав, які не можна встановити в іншому, позасудовому порядку. Як наголосив Верховний Суд у свої постанові від 22.03.2023, справа №509/5080/18, відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного ( цивільного) права ( інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Таким чином, позовна вимога позивачки [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] такими, що не прийняв спадщину, не є належним способом судового захисту у розумінні ст. 16 ЦК України, оскільки не передбачена нормами цієї статті та положеннями Книги Шостої ЦК України «Спадкове право», а тому у її задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 2, 13, 229, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, ст. 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: partial