Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі в розмірі 65 823,66 грн. Позовна заява мотивована тим, що постановою Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі №127/33297/21, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 17 січня 2024 року, поновлено позивача на посаді провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 листопада 2021 року по день ухвалення судового рішення у розмірі 867323,52 грн з утримування із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, а також судове рішення щодо поновлення на роботі допущене до негайного виконання. 09 серпня 2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист №127/33297/21 про поновлення на роботі, а 10 серпня 2023 року було відкрито виконавче провадження №72494470. Однак 28 серпня 2023 року виконавчий лист був повернутий до суду у зв`язку з закінченням виконавчого провадження. Підставою закінчення стало невиконання боржником рішення суду. Крім того, 01 вересня 2023 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023020010001298 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2024 року у справі № 127/34432/23 стягнуто з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на його користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі № 127/33297/21, за період з 02 серпня 2023 року по день ухвалення судового рішення, а саме 27 лютого 2024 року. Позивач також зазначає, що листів відповідача щодо виконання судового рішення про поновлення на роботі він не отримував. Він неодноразово звертався до відповідача, а саме 26 лютого 2024 року, 04 березня 2024 року та 28 березня 2024 року із заявами про поновлення на роботі, однак жодної відповіді не отримав. Крім того, 28 березня 2024 року в судовому засіданні під час слухання справи № 127/33744/23 представник відповідача не повідомила його про наявність наказу про поновлення на роботі. 15 квітня 2024 року він зайшов до відділу по роботі з персоналом та комп`ютерними технологіями Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, де йому надали наказ про поновлення на роботі від 18 березня 2024 року №40-к. Наступного дня він отримав поштове відправлення з описом № 2102803329316 та з листом відповідача від 02 квітня 2024 року вих.№ 491, яким повідомлено його про видачу наказу №40-к від 18 березня 2024 року. Позивач зазначає, що він з 16 квітня 2024 року по 20 квітня 2024 року перебував на лікарняному, однак, п`ять днів тимчасової непрацездатності йому теж не були оплачені відповідачем. 21 квітня 2024 року позивач надіслав відповідачу заяву про надання йому частини невикористаної щорічної основної відпустки з наступним звільненням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. 22 квітня 2024 року відповідач видав наказ №70-В «Про відпустку [PERSON] ». Таким чином, він на день звернення до суду з даною позовною заявою перебуває у відпусті, а потім буде звільнений за власним бажанням. Враховуючи наведені обставини позивач вважає, що він став обізнаний про наявність наказу про поновлення на роботі лише 15 квітня 2024 року, а тому просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року за період з 28 лютого 2024 року по 15 квітня 2024 року в сумі 65823,66 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів (а.с.1-4). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - начальника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області [PERSON] Користуючись своїм правом, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області подала відзив на позовну заяву та просила у задоволенні позову відмовити. Свої доводи обґрунтовує тим, що 18 березня 2024 року Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року було видано наказ № 40-к, яким поновлено на роботу [PERSON] на посаді провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області. Про прийняття даного наказу було повідомлено позивача засобами електронного зв`язку, а саме шляхом надсилання листа електронною поштою, яка була вказана позивачем в заявах від 09 та 26 лютого 2024 року ( 2743415035@mail.gov.ua ) та поштовими засобами зв`язку (поштове відправлення №2102803334581), а також через застосунок «Viber» з офіційного телефону відповідача на телефон [PERSON] , який він вказував у своїх заявах від 09 та 26 лютого 2024 року. 19 березня 2024 року начальник відділу по роботі з персоналом [PERSON] у телефонному режимі намагалась зв`язатись з позивачем, однак, останній на дзвінок не відповідав. 21 березня 2024 року відповідач надіслав поштовими засобами зв`язку лист з вих.№426 з проханням повідомити про причини відсутності на роботі. Також зазначає, що відповідачем направлялися [PERSON] рекомендовані листи з описом вкладення від 02 лютого 2024 року з вих.№159 (поштове відправлення №21403101467156) та 26 лютого 2024 року вих.№274 (поштове відправлення №2102803337475) з проханням прибути до відповідача для оформлення всіх належних документів про поновлення на роботі. Однак вказані листи не були отримані позивачем та повернулись до відповідача. На підставі викладено, відповідач вважає, що ним були вчиненні всі можливі заходи щодо повідомлення позивача про прийняття наказу про поновлення останнього на роботі 18 березня 2024 року. 17 червня 2024 року позивач [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслав відповідь на відзив в якому зазначив, що він не погоджується з доводами відповідача. Вважає, що у відзиві відповідач фактично не заперечує, що не виконав негайно постанову Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року навіть після ухвалення постанови Верховним Судом 17 січня 2024 року. Не погоджується про здійснення останнім всіх заходів щодо повідомлення його про наявність наказу про поновлення на роботі, оскільки в повідомленнях №159 від 02 лютого 2024 року та №275 від 26 лютого 2024 року містилось лише посилання про необхідність прибути для оформлення документів, без зазначення яких саме, до того ж для прийняття наказу про поновлення на роботі його участь не є обов`язковою. Крім того, листів він не отримував і матеріали справи не містять належних доказів відправлення поштових відправлень. Позивач також зазначає, що він з 09 лютого 2024 року по 16 лютого 2024 року, а також з 11 березня 2024 року по 27 березня 2024 року перебував на амбулаторному лікуванні, а лист з оголошеною цінністю не доставляється на адресу адресату. Крім того, у разі поновлення на роботі з 18 березня 2024 року відповідач повинен сплатити позивачу лікарняні за перших 5 днів, однак, матеріали справи не містять даних доказів. Що стосується сповіщення його про наказ шляхом надсилання повідомлень на електрону пошту та через застосунок «Viber» позивач зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази направлення відповідачем та одержання ним даних повідомлень, а саме на фотокопіях не зазначено особу відправника, відсутні відомості про одержувача, не видно текст повідомлення. Крім того, повідомлення з невідомих телефонних номерів блокується згідно налаштування. Також позивач зазначає, що станом на 18 березня 2024 року зазначена у листі від 26 лютого 2024 року адреса електронної пошти [INFO] була недіюча, оскільки пошту було заблоковано через злом та зміну невідомою особою паролю. Разом з тим, відповідач не був обмежений у можливостях іншим способом повідомити його про видачу наказу, зокрема, адміністративна будівля відповідача розташовану у подвір`ї його будинку, а відповідачу відомий робочий номер телефону позивача [NUMBER] , інші адреси електронної пошти: [INFO] , [INFO] ) та номер телефону матері [NUMBER] . Також, відповідач мав можливість повідомити його про прийняття наказу в судовому засіданні, яке відбулось 28 березня 2024 року під час розгляду справи №127/33744/23 Вінницьким апеляційним судом. Тобто у матеріалах справи відсутні докази його обізнаності про наявність наказу про поновлення на роботі до 15 квітня 2024 року. 25 червня 2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, де нею вказується про відсутність у відповідача відомостей щодо перебування [PERSON] на лікарняному. На підтвердження поштових відправлень відповідачем надаються копії відповідних фіскальних чеків. Повідомлено, що 20, 22 та 26 березня 2024 року начальником відділу по роботі з персоналом та комп`ютерними технологіями [PERSON] були здійснені телефонні дзвінки [PERSON] , на які він не відповів і не перетелефонував, що підтверджується скрин-шотами екрану телефону. Щодо не повідомлення у судовому засіданні 28 березня 2024 року про видачу судового наказу, то зазначає, що при наданні пояснень по суті апеляційної скарги на запитання колегії суддів представником відповідача повідомлено суд про видачу такого наказу 18 березня 2024 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного. Судом установлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 03 серпня 2023 року про виправлення описки, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17 січня 2024 року, визнано незаконним та скасовано наказ в. о. начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області - заступника начальника з будівництва доріг [PERSON] від 05 листопада 2021 року № 135-к про звільнення [PERSON] , провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності з займаної посади 05 листопада 2021 року; поновлено [PERSON] на посаді провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області; стягнуто зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 08 листопада 2021 року по день ухваленого судового рішення, у розмірі 867323,52 грн з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів; допущено до негайного виконання рішення суду у частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі позивача. 02 лютого 2024 року [PERSON] надсилався лист від 02 лютого 2024 року вих.№159 із повідомленням про необхідність прибуття до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області для оформлення усіх належних документів. Направлення даного листа підтверджується фіскальним чеком від 02 лютого 2024 року №ПН215600426655 з номером поштового відправлення 2103101467156. Згідно даних відстеження цього поштового відправлення на сайті «Укрпошти» воно не було вручене [PERSON] із зазначенням причин такого невручення «інші причини». 09 лютого 2024 року [PERSON] звертався до керівника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області із заявою та просив серед іншого поновити його на роботі із внесенням відповідних записів до трудової книжки. 26 лютого 2024 року [PERSON] був направлений лист від 26 лютого 2024 року вих. №274 із повідомленням про необхідність прибуття до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області для оформлення усіх належних документів. Направлення даного листа підтверджується фіскальним чеком від 26 лютого 2024 року №ПН215600426655 з номером поштового відправлення 2102803337475. Згідно даних відстеження цього поштового відправлення на сайті «Укрпошти» воно не було вручене [PERSON] із зазначенням причин такого невручення «інші причини». Також встановлено, що 26 лютого 2024 року та 04 березня 2024 року [PERSON] через власну електронну пошту [INFO] звертався до керівника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області шляхом надсилання заяв на електрону пошту відповідача info.vn@restoration.gov.ua в яких серед іншого просив поновити його на посаді провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності та фактично забезпечити допуск до виконання роботи. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 27 лютого 2024 року у справі №127/34432/23, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2024 року, стягнуто з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі №127/33297/21 (в частині поновлення на роботі позивача), за період з 02 серпня 2023 року по день ухвалення судового рішення - 27 лютого 2024 року, у розмірі 290398,50 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Наказом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області від 18 березня 2024 року №40-к скасовано наказ Служби автомобільних доріг у Вінницькій області від 05 листопада 2021 року №135-к, поновлено [PERSON] на посаді провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності з 06 листопада 2021 року та зобов`язано начальника відділу по роботі з персоналом та комп`ютерними технологіями [PERSON] внести запис про поновлення на роботі до трудової книжки [PERSON] . Підставою винесення даного наказу є постанова Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі №127/33297/21. Листом від 18 березня 2024 року вих.№400 [PERSON] направлене повідомлення про поновлення на роботі у Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області з копією наказу від 18 березня 2024 року №40-к та прохання прибути до Служби з метою ознайомлення з наказом про поновлення на роботі від 18 березня 2024 року №40-к. Як стверджує позивач, вказаний лист направлений [PERSON] із номером поштового відправлення 2102803334581. Матеріали справи не містять доказів вкладення вказаного відправлення. В той же час, слід відмітити, що згідно з даними відстеження цього поштового відправлення на сайті «Укрпошти» від 25 березня 2024 року таке адресату 22 березня 2024 року вручене не було із зазначенням причини такого невручення «інші причини». Також, 18 березня 2023 року відповідачем через застосунок «Вайбер» було надіслано на номер телефону позивача [NUMBER] фотокопію наказу про поновлення на роботі від 18 березня 2024 року №40-к та листа від 18 березня 2024 року № 400. Вказані документи були надіслані цього ж дня [PERSON] на електрону адресу останнього, а саме [INFO] 21 березня 2024 року Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області надіслала листа від 21 березня 2024 року вих. №426 на електрону пошту [PERSON] [INFO] із змісту якого слідує, що станом на 21 березня 2024 року останній не з`являється на робоче місце та не повідомив роботодавця про поважні причини відсутності, а також запропоновано прибути до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області для ознайомлення з наказом під підпис, що раніше був направлений листом від 18 березня 2024 року №400 та приступити до роботи. Відповідач також стверджує, що 20 березня 2024 року о 09:18 год, 22 березня 2024 року о 11:25 год. та 26 березня 2024 року о 14:22 год. начальник відділу по роботі з персоналом та комп`ютерними технологіями Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області [PERSON] телефонувала на номер телефону позивача [NUMBER] , однак, такі дзвінки залишилися без відповіді, надаючи в підтвердження скриншоти екрану мобільного телефону. Суд не заперечує можливе здійснення таких дзвінків, однак встановити їх мету неможливо. Згідно витягу з електронного реєстру листків непрацездатності від 13 травня 2024 року №9330393863945319 [PERSON] за листком непрацездатності №11005740-2020613856-1 перебував на лікарняному з 09 до 12 лютого 2024 року. Згідно витягу з електронного реєстру листків непрацездатності від 20 травня 2024 року №7099300795051088 [PERSON] за листком непрацездатності №11005740-2020649978-1 перебував на лікарняному з 13 до 16 лютого 2024 року. Згідно витягу з електронного реєстру листків непрацездатності від 11 березня 2024 року №7398383682538315 [PERSON] за листком непрацездатності №11440581-2021427213-1 перебував на лікарняному з 11 до 15 березня 2024 року. Згідно витягу з електронного реєстру листків непрацездатності від 15 березня 2024 року №1442984713148413 [PERSON] за листком непрацездатності №11440581-2021550819-1 перебував на лікарняному з 16 до 20 березня 2024 року. Згідно витягу з електронного реєстру листків непрацездатності від 21 березня 2024 року №1847408883186813 [PERSON] за листком непрацездатності №11440581-2021691327-1 перебував на лікарняному з 21 до 22 березня 2024 року. Згідно витягу з електронного реєстру листків непрацездатності від 25 березня 2024 року №2786984845770710 [PERSON] за листком непрацездатності №11440581-2021738985-1 перебував на лікарняному з 23 до 27 березня 2024 року. 28 березня 2024 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою, яка була надіслана відповідачу поштовими засобами зв`язку, що підтверджується фіксальними чеками від 28 березня 2024 року та накладною Укрпошта №2100700328459, описом цінного листа та відстеженням, у якій зокрема просив видати наказ про поновлення його на роботі. Дана заява отримана відповідачем 02 квітня 2024 року, що підтверджується інформацією про відстеження поштового відправлення №2100700328459 на сайті Укрпошти. 02 квітня 2024 року листом за вих. №491 у відповідь на заяву Яворського від 28 березня 2024 року відповідачем повідомлялося про прийняття наказу від 18 березня 2024 року №40-к надіслання його копії на електронну пошту [INFO] , через застосунок «вайбер» на телефон [NUMBER] та рекомендованим листом з описом вкладення у цінний лист (поштове відправлення №2102803334581). Також повідомлено про необхідність виходу на роботу, приступити до виконання посадових обов`язків протягом одного дня з дня отримання даного листа. Також зазначалося про необхідність надання пояснень поважності причин відсутності на роботі з 18 березня 2024 року по дату виходу на роботу. Так убачається, що лист від 02 квітня 2024 року №491 був направлений [PERSON] засобами поштового зв`язку за номером відправлення 2102803329316 та згідно даних відстеження цього поштового відправлення отриманий позивачем лише 16 квітня 2024 року. Однак судом встановлено, що із наказом від 18 березня 2024 року №40-к «Про поновлення на роботі [PERSON] » позивач ознайомився у приміщенні Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області. На даному наказі [PERSON] зазначив, що рішення про поновлення не виконано, фактично не наданий допуск до роботи та не забезпечено виконання посадових обов`язків. Даний наказ наданий йому для ознайомлення 15 квітня 2024 року о 16.15 год. Разом з тим, до цього часу він не був обізнаний про його наявність. У той же час, з 16 до 20 квітня 2024 року [PERSON] перебував на лікарняному за листком непрацездатності №11939839-2022339630-1 (витяг з електронного реєстру листків непрацездатності від 16 квітня 2024 року №2310785397333314). За скриншотом екрану електронної пошти позивача [INFO] слідує, що 07 квітня 2024 року [PERSON] звернувся до адміністратора поштового сервісу mail.gov.ua з листом в якому зазначив, що він з 15 березня 2024 року не може здійснити вхід у свою пошту [INFO] та у ході листування просив надати можливість відновити до неї доступ шляхом надсилання на альтернативні електронні пошти [INFO] чи [INFO] посилання для скидання паролю з скриньки [INFO] Доступ до вказаної пошти [INFO] був відновлений 17 квітня 2024 року. 20 квітня 2024 року [PERSON] надіслав на електронну пошту відповідача пояснення з приводу його відсутності на роботі з 18 березня 2024 року в яких серед інших обставин зазначив, що він не отримував копію наказу про його поновлення ні через застосунок «Вайбер», ні на електронну пошту та рекомендований лист з описом за №2102803334581 теж не отримував (а.с.24). Між сторонами виник спір з приводу стягнення середнього заробітку, за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України). Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Обов`язковість рішення суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 461/7423/21 (провадження № 61-872св23), від 14 грудня 2022 року у справі № 501/4019/21-ц (провадження № 61-9103св22) зроблено висновок про те, що «належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 711/8446/16-ц (провадження № 14-37цс19) вказано, що: «стаття 236 КЗпП передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновок Верховного Суду України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15)». Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18. Отже для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі та фактичного допуску працівника до виконання попередніх обов`язків, й відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Матеріалами справи установлено, що постанова Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі №127/33297/21 [PERSON] поновлено на посаді провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 27 лютого 2024 року у справі №127/34432/23, яке залишено в силі постановою Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2024 року, стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі №127/33297/21 (в частині поновлення на роботі позивача), за період з 02 серпня 2023 року по день ухвалення судового рішення - 27 лютого 2024 року, у розмірі 290398,50 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Лише наказом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області №40-к від 18 березня 2024 року скасовано наказ Служби автомобільних доріг у Вінницькій області від 05 листопада 2021 року №135-к та поновлено [PERSON] на посаді провідного уповноваженого з антикуропційної діяльності з 06 листопада 2021 року. Відтак у порушення указаних норм трудового законодавства та принципу обов`язковості судового рішення, відповідач негайно не виконав рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області. Таким чином відповідач допустив порушення вимог частини сьомої статті 235 КЗпП України, що є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду. Щодо обізнаності позивача про наявність наказу про його поновлення, то слід зазначити наступне. Як установлено судом наказ від 18 березня 2024 року №40-к та лист-повідомлення відповідача від 18 березня 2024 року № 400 були надіслані на електронну пошту позивача [INFO] , однак, як слідує з матеріалів справи вказана електронна пошта з 15 березня 2024 року була заблокована та доступ до неї було відновлено 17 квітня 2024 року, що підтверджується електронним листування між [PERSON] та адміністратором поштового сервісу mail.gov.ua. 18 березня 2024 року, як стверджує відповідач, також надсилав [PERSON] наказ про поновлення на роботі поштовими засобами зв`язку за номером поштового відправлення 2102803334581, проте, таке поштове відправлення не було вручене адресату під час доставки із зазначенням причин «інші причини». При цьому, як зазначалося, матеріали справи не містять доказів про вміст такого поштового відправлення. Щодо повідомлення за номером телефону, то суд зауважує, що номер телефону [NUMBER] використовується позивачем, що ним не заперечується, а крім того ним особисто зазначається у відповіді на відзив на позовну заяву від 17 червня 2024 року. Використання цього номеру телефону убачається і з відомостей про контактні дані працівників Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області станом на 01 листопада 2021 року. У ч. 1, 3 ст. 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зазначила, що електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Також Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові зробила висновки про те, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд вправі зробити у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, у подібних правовідносинах. За скриншотами з мобільного телефону слідує надсилання 18 березня 2024 року позивачу на номер телефону [NUMBER] вказаного наказу зокрема через застосунок «Вайбер». Разом із тим, враховуючи загальновідомі особливості роботи застосунку, доказів щодо доставлення та прочитання позивачем такого повідомлення суду надано не було. До того ж, слід відмітити, що відповідно до статті сьомої Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником. Ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами роботодавця щодо їхніх прав та обов`язків допускається з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронних комунікаційних мереж з накладенням удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису. У трудовому договорі за згодою сторін можуть передбачатися альтернативні способи ознайомлення працівника, крім інформації, визначеної пунктом 4 частини першої цієї статті, що доводиться до відома працівників у порядку, встановленому цією статтею (частина третя статті 29 КЗпП України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази, що дозволяли б альтернативні способи пересилання наказів, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин у спосіб електронної комунікації, зокрема шляхом надсилання їх у месенджерах. Крім того, з відомостей про контактні дані працівників Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області станом на 01 листопада 2021 року слідує, що [PERSON] використовує ще один номер телефону [NUMBER] , а електронну пошту [INFO] Однак відомостей про відправлення електронного листа на пошту [INFO] матеріали справи не містять. Слід також зауважити на зміст заяви [PERSON] від 28 березня 2024 року, тобто складеної лише через 10 днів після винесення наказу від 18 березня 2024 року, що вочевидь свідчить про необізнаність позивача про наявність наказу про поновлення його на роботі, та відповіді на даний лист відповідача від 02 квітня 2024 року, із повідомленням про необхідність виходити на роботу та приступити до виконання посадових обов`язків протягом одного дня з дня отримання цього листа, що свідчить про відсутність у нього однозначних відомостей про обізнаність [PERSON] щодо наказу про поновлення на роботі, незважаючи на направлення його копії різними засобами комунікації. Інших відомостей про повідомлення позивача про наявність наказу про поновлення на роботі від 18 березня 2024 року №40-к в спірний період з 28 лютого 2024 року по 15 квітня 2024 року матеріали справи не містять. Твердження відповідача про повідомлення про наявність наказу про поновлення під час судового засідання жодним доказом не підтверджено. [PERSON] був ознайомлений з наказом про поновлення на роботі від 18 березня 2024 року №40-к 15 квітня 2024 року о 16.15 год., що підтверджується власноручно викладеними ним поясненнями на даному наказі. Отже, в період часу з 28 лютого 2024 року до 17 березня 2024 року відповідачем не було виконано постанови Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі №127/33297/21 в частині негайного поновлення позивача на роботі, оскільки наказ про поновлення на роботі позивача був винесений лише 18 березня 2024 року. Крім того, з 18 березня 2024 року до 15 квітня 2024 року [PERSON] не був обізнаний про наявність наказу про поновлення його на роботі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, а саме за період з 28 лютого 2024 року (наступний день після ухвалення судового рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення) по 15 квітня 2024 року (дата ознайомлення з наказом про поновлення на роботі). Що стосується розміру стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року в сумі 65823,66 грн суд зазначає наступне. Процедура обчислення середньої заробітної плати працівника визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами) (далі - Порядок №100). Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Постановою Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року встановлено розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] у сумі 1 935,99 грн. Кількість робочих днів у період з 28 лютого по 15 квітня 2024 року з урахування положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» становить: в лютому 2024 року - 2, в березні 2024 року - 21, в квітні 2024 року - 11, всього 34 робочих дні. Отже середній заробіток за час затримки виконання судового рішення становить 65823,66 грн (1935,99 х 34 робочих дні) без вирахування податків та обов`язкових платежів, який підлягає стягненню з відповідача. Вказана сума визначена без урахування податків та інших обов`язкових платежів, зважаючи, що справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає вказану сум без урахування цих платежів, на що звертає увагу Пленум Верховного Суду України в постанові від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на задоволення позову витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved