Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

13 лютого 2023 року позивач звернувсь до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В позові зазначив, що з відповідачкою перебував в зареєстрованому 4 серпня 2017 року шлюбі, що розірваний на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбу дитина проживає з батьком, у звичному для неї середовищі. Позивач відповідально ставиться до своїх обов`язків з виховання, утримання, духовного та фізичного розвитку доньки, приймає активну участь в її житті та навчанні, відвідує батьківські збори, дитячі свята, відгукується на прохання вихователів про участь в життєдіяльності групи, яку відвідувала Ніколь в дошкільному закладі. Він заохочує розвиток творчих здібностей та потягів доньки, допомагає їй у створенні всіляких публікацій та розміщенні їх у соціальних мережах, тим самим здійснюючи і контроль за якістю інтелектуальної інформації, яку споживає донька. Він створив усі необхідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку дитини в своїй оселі, де дівчинка має власну кімнату, облаштовану для відпочинку, навчання та ігор. Між тим мати дитини проявляє безтурботність до свого обов`язку з виховання, має залежність від згубних звичок, наслідком чого стало її притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху, зокрема: на підставі постанови судді Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 16.05.2016 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП; на підставі постанови судді Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 03.11.2016 року за ч. 2 ст. 130 КУпАП; на підставі постанови судді Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 18.02.2022 року за ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. Відповідачка ніколи не була працевлаштована та не мала джерела самостійного доходу, позивач утримував її як в період перебування у шлюбі, так і після його припинення. Хоча вона і закінчила ліцей сервісу, їй не притаманні інтереси самореалізації, відсутній потяг до особистого та професійного розвитку. Зареєструвавшись як фізична особа-підприємець у вересні 2019 року, в грудні того ж року вона припинила означений статус, який на вмовляння позивача та за його фінансової підтримки поновила 2 січня 2020 року, проте за власним бажанням 31 січня 2020 року вже припинила свою підприємницьку діяльність. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач не бажає працювати, вести гідний соціально-економічний та культурний спосіб життя. Натомість у позивача є три вищі освіти, протягом сімнадцяти років поспіль він займається підприємницькою діяльністю, яка приносить йому дохід, достатній для того, щоб організувати власну життєдіяльність та життєдіяльність своєї доньки, а також надавати майнову допомогу відповідачці. Він сповідує високі моральні стандарти, паротягом тривалого часу займається благодійною діяльністю. Дівчина виявляє прихильність до батька, не хоче розлучатися з ним. Позивач вважає, що проживання дитини разом з батьком буде максимальним чином відповідати інтересам дівчинки, оскільки між ним та донькою існує міцний емоційний зв`язок, Ніколь тягнеться до нього. Позивач більше, ніж відповідачка, приділяє уваги вихованню дівчинки, її духовному та емоційному розвитку, вирішує матеріальні та організаційні проблеми. На підставі викладеного просить про задоволення позову, визначення місця помешкання дитини з батьком. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 17.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. На підставі ухвал суду від 20.02.2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 18 квітня 2023 року до суду надійшов відзив [PERSON] , який містить заперечення проти задоволення позову. В цей же день, а саме: 18 квітня 2023 року, відповідачка звернулася до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини. 23 травня 2023 року позивач надав суду відповідь на відзив. В зустрічному позові [PERSON] зазначила, що з серпня 2017 року по жовтень 2022 року сторони та їхня дитина проживали однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності позивачу та доньці сторін. У жовтні 2022 року позивач вигнав відповідачку з вказаного житла, і з того часу вона мешкає за місцем своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS] , а донька продовжила проживати разом з батьком в квартирі, що належить їм. До грудня 2022 року, коли відповідачка подала до суду позов про розірвання шлюбу, спорів між батьками про місце проживання доньки не було, дитина проживала як з батьком, так і з мамою. Але після звернення відповідачки до суду позивач розпочав маніпуляції правами матері і доньки на побачення, перестав пускати мати в квартиру. Були випадки, коли відповідачку, що приїхала до під`їзду та просила відчинити двері, він додому не пускав, а дівчинці розповідав, що хтось сторонній сплутав квартири. Часто не відпускав доньку з мамою, хоча відповідачка приїжджала на підставі обопільної домовленості сторін, пояснюючи своє свавілля тим, що дівчинка раптово отримала додаткові завдання та має їх виконувати. Позивач є жорстокою людиною, яка часто застосовувала насильство до відповідачки, часто на очах у дівчинки, що мало наслідком звернення [PERSON] до правоохоронців та в медичні заклади. Не є він і взірцем бездоганного ставлення до батьківських обов`язків, залишаючи доньку наодинці з завданнями, проводячи тим часом своє дозвілля на власний розсуд, не допомагаючи доньці в розв`язанні завдань, вселяючи в дитину думку, що оскільки вона красива, то читати книжки їй не потрібно. Натомість відповідачка відвідує з дівчинкою позакласні навчання, намагається надолужити упущені внаслідок безтурботності батька знання та навички. Відповідачка виховує старшого сина від першого шлюбу, з яким у Ніколь склалися теплі стосунки, тому таке товариство є цілком прийнятним та сприятливим гармонійному розвитку дитинки в умовах емоційного комфорту та затишку. Окрім того, Ніколь є дівчинкою, що зростає, але є малолітньою особою, якій у відсутність навичок та знань з самогігієни необхідна постійна порада та допомога, яку з міркувань етикету та моралі вона може отримати лише від матері, тому є неприпустимим постійне проживання з батьком хоча б з означених міркувань. Є хибними та ганебними твердження позивача про відсутність у відповідачки роботи та заробітку. Вона, хто працювала протягом існування сім`ї разом з чоловіком в інтересах сімейного бізнесу, і зараз має статус фізичної особи-приватного підприємця, освоїла спеціальність бухгалтера, займаючись якою має гідний заробіток. Її діти оточені любов`ю, опікою як з боку матері, так і з боку бабки з дідом, донечка сторін доглянута, відвідує як шкільний заклад, так і позашкільні заняття, де отримує необхідні знання та навички, розвивається фізично та духовно. Відповідачка позбавлена шкідливих звичок, випробовує почуття глибокої любові до доньки, цікавиться її навчанням та розвитком, тому немає жодної підстави для розлучення матері, значущість якої для маленьких діток неможливо переоцінити, з донькою. На підставі викладеного просить про відмову у задоволенні позову. Ухвалою суду від 29.09.2023 року закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду. В цей же день, а саме: 29 вересня 2023 року, ухвалами суду задоволені клопотання відповідачки і її представника про витребування доказів. В судовому засіданні сторони підтримали доводи і заперечення, наведені в первісному та зустрічному позовах. Кожен з них просить про задоволення своїх позовних вимог. Представники сторін підтримують вимоги своїх довірителів. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької\~обласної ради\~по\~Шевченківському району, належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився, клопотання про вирішення справи у його відсутність суду не надав. За вказаних обставин за умови надання суду письмового висновку органу опіки та піклування, який є обов`язковим при розгляді справ цієї категорії, відсутність представника третьої особи в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України не є перешкодою для вирішення спору. Вислухавши пояснення учасників справи, думку дитини, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню і не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь первісного позову, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що з 4 серпня 2017 року сторони перебували у шлюбі, який розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2023 року, що набрало законної сили (а. с. 115-116 т. 2). Сторони батьками дитини [PERSON] , [INFO] (а. с. 32 т. 1). \~ \~ \~ \~В силу ст. ст. 141, 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зокрема, обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками, які мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, спільно. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Процедуру вирішення спорів між матір`ю та батьком про місце проживання малолітньої дитини внормовано статтею 161 СК України, яка встановлює право батьків на звернення до суду, якщо мати та батько, які проживають окремо, не прийшли до згоди, з ким з них буде проживати малолітня дитина. Як випливає з наведеної статті 161 СК України, при вирішенні спору про місце проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою завадити розвитку дитини. Наведене положення законодавства свідчить про пріоритетність інтересів дитини при вирішенні питання про місце її проживання, що узгоджується зі змістом статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХП, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, про те, що у всіх діях відносно дітей першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з наведених положень законодавства, при вирішенні цього спору суд, враховуючи рівність прав батьків щодо участі у вихованні дитини і у відсутність фактичних даних про перешкоджання з боку будь-кого з них іншому в реалізації цього права, повинен керуватися інтересами дитини. Подібний правовий висновок містить постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 542/1428/18 (провадження № 61-18612св19), згідно із яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, тому під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім права батьків. При вирішенні спору суд враховує зміст принципу шостого «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю, і вважає, що під час розгляду цієї справи не встановлено обставин, за яких необхідно віддати перевагу проживанню дитини разом з батьком, виходячи з такого. Як зазначено, на час розгляду справи дівчинка проживає в комфортних для неї умовах, що створені як матір`ю, так і батьком, відчуває любов, турботу, догляд, отримує виховання, навчання, гармонійно і всебічно розвиває свою особистість. Дійшовши висновку про необхідність вирішення справи на користь позивача за зустрічним позовом, суд може констатувати наявність сприятливої атмосфери для комфортного проживання доньки в родині [PERSON] ( [PERSON] ), можливості гармонійного і різнобічного розвитку її особистостей. Про наявність вказаних передумов свідчать надані суду фактичні дані: вік матері, задовільний стан її здоров`я, її працевлаштованість, наявність джерел доходів; позитивні характеристики матері за місцем навчання та виховання дівчинки, які свідчать про належний рівень її емоційно-вольових якостей, її безумовну любов до дитини (а. с. 212, 213 т. 1); з цих самих характеристик вбачається, що [PERSON] небайдуже ставиться до виховання дитини, приймаючи в ньому активну участь, про що свідчать у сукупності своєчасне відвідування дошкільного закладу дитиною, куди її приводить і звідки забирає мати, своєчасна оплата матір`ю харчування доньки та відвідування нею гуртків, присутність матері на батьківських зборах, дитячих святах, активний відгук та допомога в розв`язанні проблем життєдіяльності дитячої групи на прохання вихователів, що свідчить про належний рівень турботи про доньку з боку матері; доброзичливі стосунки між матір`ю та дитиною; проживання матері разом з сином від першого шлюбу, який є братом Ніколь та в силу віку здатен надавати допомогу в організації життєдіяльності дівчинки та її вихованні і з яким у дівчинки наявні теплі, доброзичливі стосунки; комфортні умови проживання, що створені матір`ю в житлі, де вона проживає з дітьми (а. с. 160 т. 2). Твердження первісного позову про непрацевлаштованість відповідачки та паразитичний спосіб її життя спростовують досліджені судом довідки про доходи [PERSON] (а. с. 214-215 т. 1), позитивна характеристика з місця роботи відповідачки, з якої слідує, що відповідачка проявляє ділові якості на високому рівні, з уважністю та відповідальністю ставиться до роботи, користується повагою, врівноважена та спокійна (а. с. 1\\216 т. 1); позитивна характеристика за місцем проживання, за змістом якої [PERSON] , є відповідальною та поважною людиною, що не має згубних залежностей, з повагою ставиться до сусідів, приймає активну участь в масових заходах (а. с. 221 т. 1); свідоцтво про закінчення курсів по програмі: бухгалтерський та податковий облік з комп`ютеризацією та грамота за успішне закінчення курсів бухгалтерського обліку (а. с. 22-223 т. 1); довідки суб`єктів господарювання про активну діяльність [PERSON] з представництва інтересів товариства з обмеженою відповідальністю «Вєктортайм», учасником якого є [PERSON] , хоча у відсутність офіційного працевлаштування (а. с. 224-227 т. 1); відомості про реєстрацію відповідачки як фізичної особи-підприємця з 24 травня 2023 року, яка (реєстрація) на час розгляду справи не припинена (а. с. 108 т. 2). Доводи позивача про залежність [PERSON] від алкоголю спростовують довідки комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради про відсутність у відповідачки такої залежності (а. с. 89 т. 2). Статтею 171 СК України таким чином врегульовано врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Дитина,\~яка може\~висловити свою\~думку,\~має бути\~вислухана при\~вирішенні між\~батьками,\~іншими особами\~спору щодо\~її виховання,\~місця проживання,\~у тому\~числі при\~вирішенні спору\~про позбавлення\~батьківських прав,\~поновлення батьківських\~прав,\~а також\~спору щодо\~управління її\~майном (ч.\~2\~ст.\~171\~СК). В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07\~лютого 2024 року у справі № 225/2468/21 зазначено таке. Верховний Суд звертає увагу, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав, до основних із яких належить право, із досягненням відповідного рівня соціального та особистісного розвитку (достатнього рівня розуміння), вільно висловлювати свою думку щодо питань, які стосуються її життя, та право бути почутою будь-яким органом чи особою, уповноваженою на вирішення цих питань. Під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, суд, зважаючи на вік дитини та обставини справи, може безпосередньо заслухати її думку, шляхом проведення бесіди (опитування) у судовому засіданні, за участі, якщо це необхідно, фахівця з дитячої психології. Думка дитини, яка не досягла віку 14 років, при вирішенні спору про визначення її місця проживання не може розглядатися судом, як право вето, разом із тим ухвалення судом рішення всупереч думці дитини має бути належним чином мотивоване в першу чергу інтересами дитини. Наведене означає, що думка дитини, висловлена нею в судовому засіданні, має бути врахована судом, а ухвалення рішення всупереч бажання дитини має бути обґрунтовано виключно її інтересами. З урахуванням наведених положень сімейного законодавства судом була вислухана дитина [PERSON] , яка повідомила, що на тлі любові до обох батьків вона хотіла б проживати з мамою, і суд вважає, що пріоритетність для дівчинки проживання з матір`ю жодним чином не посягає на інтереси її емоційного комфорту та належного розвитку, а навпаки, відповідає меті формування гармонійної, розвинутої, цільної особистості з високим рівнем емоційно-вольових та моральних якостей та прихильністю до високих духовних і соціальних цінностей. На користь вказаного переконання суду свідчить висновок комплексного психологічного дослідження дитини, згідно з яким під час означеного дослідження Ніколь продемонструвала високий рівень прихильності та любові відносно матері, що характерно для рівня психологічного розвитку та віку дитини. Відносно ж батька виявлено середній рівень прихильності та високий рівень тривожності, ознаки страху перед батьком (а. с. 190-193 т. 4). Виходячи з викладеного, суд констатує максимальне дотримання інтересів дитини за умови її проживання з матір`ю та рідним братом і вважає, що визначення рішенням суду місця проживання дівчинки з батьком зашкодило б її емоційному здоров`ю. Між тим, як зазначено судом, національним та міжнародним законодавством встановлено пріоритетність інтересів дитини. Окрім наведених міркувань, суд вважає, що проживання малолітньої дитини, особливо дівчинки, з мамою максимальною мірою відповідає її інтересам, оскільки це зумовлено низкою обставин: біологічним зв`язком матері з дитиною ще до народження, більш якісним і турботливим доглядом за дитиною з боку жінки, більшою духовністю виховання, більш високим рівнем емоційної близькості між дітьми та матір`ю, необхідністю участі матері у вихованні дітей, існуючими традиціями в дитячому вихованні. Підсумовуючи викладене, суд може констатувати відсутність жодної з обставин, які могли б зумовити розлучення доньки з матір`ю. Суд враховує і досліджені в ході засідань фактичні дані, що свідчать про можливість проживання доньки з батьком та про комфортні побутові умови в його оселі, його працевлаштованість, позитивні характеристики, між тим вважає при вирішенні спору віддати перевагу відповідачці з вже наведених підстав. Вирішуючи зустрічний позов на користь відповідачки, суд не бере до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання доньки з батьком (а. с. 156-158 т. 2), оскільки: - по-перше, означений висновок містить лише перелік характеристик [PERSON] , а також констатацію добрих умов проживання дитини як в житлі матері, так і в житлі батька, проте не містить мотивів, з яких комісія прийшла до висновку про доцільність проживання дівчинки саме з батьком, тобто є необґрунтованим. Недостатня ж обґрунтованість і невідповідність інтересам дітей вказаного висновку є в силу ч. 6 ст. 19 СК України підставою для неврахування його судом; - по-друге, суд оцінює усі докази у їхній сукупності, не надаючи переваги жодному з них. У зв`язку з викладеним суд не вбачає жодної підстави оцінювати цей документ як доказ, що може скласти конкуренцію тим фактичним даним, які свідчать на користь відмови в задоволенні первісного позову. Не бере до уваги суд і твердження, викладені у висновку спеціаліста-психолога (а. с. 119-123 т. 4) про те, що образ матері визиває негативні емоції, тривогу та страх фізичного та морального відчуження, навіть огиди, так як: -по-перше, з даного дослідження випливає, що воно проводилось в присутності батька, який, цілком очевидно, в усякому випадку має вплив на дівчинку, тому з урахуванням того, що поведінка Ніколь, за висновком іншого дослідження (а. с. 190-193 т. 4), є демонстративною та установчою, суд доходить висновку, що зміст її відповідей на питання психолога підпорядкований бажанню надати інформацію, яка влаштуватиме саме батька; -по-друге, з огляду на те, в самому аналізуємому дослідженні його автор констатує схвильованість дівчини, яка стверджує, що їй відомо, що мама зраджувала тата, суд вважає, що схвильованість дівчини, яка на момент спілкування з психологом досягла лише шести років, а на момент фактичного розлучення батьків (жовтень 2022 року) їй ледь виконалося п`ять років, є наслідком навіювання установки на певну відповідь, яка не може бути результатом самостійного оцінювання п`ятирічною дитиною відносин між батьками, хоча б тому, що поняття «зрада дорослих» не є доступним для її усвідомлення. З урахуванням викладеного суд критично оцінює згадане процесуальне джерело, що зумовлено сумнівами в об`єктивності його висновків. Разом з тим досвід безпосереднього спілкування с дівчинкою під час судового засідання є таким, що вкладається на вівтар переконання в більшій прихильності дитини до матері. У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. У зв`язку з викладеним при прийнятті рішення суд керується переконанням в пріоритетності проживання доньки саме з мамою, яке (переконання) сформувалось на підставі дослідження усіх наданих сторонами процесуальних джерел. Таким чином, всебічно та повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами,

Outcome: approved