Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивачка звернулась\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~з відповідача\~аліментів на\~її користь\~на утримання\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на час\~її навчання,\~у розмірі\~однієї чверті\~частки всіх\~видів доходу\~(заробітку)\~відповідача,\~щомісячно,\~починаючи з\~дня пред`явлення\~позову до\~суду і\~до досягнення\~ [PERSON] \~23-х\~річного віку,\~посилаючись на\~те,\~що рішенням\~Арцизького районного\~суду Одеської\~області з\~відповідача на\~користь позивачки\~стягувались аліменти\~на утримання\~вказаної дитини\~до її\~повноліття.\~Після досягнення\~повноліття [PERSON] \~продовжує навчання\~у Харківському\~національному університеті\~імені В.\~Н.\~Каразіна на\~денній формі\~навчання, тому не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, і перебуває на утриманні позивачки. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, хоча має можливість її надавати, оскільки є військовослужбовцем та отримує постійний дохід, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Позивачка та її представник про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, але до суду від представника позивачки надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, але до суду від представника відповідача надійшла заява, згідно з якою просив суд про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача. У задоволенні позову просив суд відмовити, посилаючись на те, що позивачкою не надано доказів проживання з нею повнолітньої дитини [PERSON] , внасідок чого відсутнє право позивачки на звернення до суду із вказаним позовом. Також, позивачкою не надано суду доказів витрат на навчання або витрат, пов`язаних із навчанням. Крім того, з відповідача стягуються аліменти на утримання іншої малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , тому з відповідача не може стягуватись більше 1/6 частки від його заробітку (доходу). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшли письмові пояснення, в яких просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що вона проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] і перебуває на її утриманні, зважаючи на дистанційний характер навчання, не може влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та мінімально себе забезпечувати і має право отримувати від батька аліменти на час свого навчання, незважаючи на те, що з відповідача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини. Відповідач та мати, на користь якої з відповідача стягуються аліменти, проживають разом, тому таке стягнення аліментів має штучний характер лише з метою впливу на дійсну справу, яка розглядається судом. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшли письмові пояснення, згідно з якими просила суд про розгляд справи за її відсутності. У задоволенні позовних вимог просила суд відмовити, посилаючись на те, що позивачкою та її представником не долучено жодних документів, які б підтверджували витрати повнолітньої дитини на навчання, зокрема: вартість підручників і проїзду до навчального закладу; вартість проживання у гуртожитку або орендованій квартирі за місцем розташування навчального закладу; вартість придбання канцелярських товарів, оргтехніки, предметів гігієни, їжі, або одягу за місцем навчання, а долучені до матеріалів справи велика кількість копій медичної документації про діагнози, обстеження та квитанції на придбання лікарських засобів - не пов`язані з навчанням. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням частини 3 статті 211 ЦПК України, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, заперечення проти позову, оцінивши надані суду письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батьків по утриманню повнолітньої дитини під час навчання, до досягнення нею 23-річного віку, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 квітня 2005 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, повнолітня [PERSON] , третя особа у справі, (а. с. 5, 5 зв., 6), народилась [INFO] , її батьком зазначено [PERSON] (а. с. 28-29), відповідача у справі, матір`ю [PERSON] (а. с. 7-8, 8 зв.), позивачку у справі (а. с. 4). Відповідно до довідки № 21 від 18 січня 2023 року, виданої Харківським національним університетом імені В. Н. Каразіна, повнолітня [PERSON] , третя особа у справі, є студенткою І курсу Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна, факультету іноземних мов, навчання за освітньо-професійної програмою бакалавр денної форми навчання, бюджет, що також підтверджується студентським квитком серії [NUMBER] від 01 жовтня 2022 року, виданим Харківським національним університетом імені В. Н. Каразіна (а. с. 9, 10). Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи № 675 від 16 липня 2019 року, виданою за відомостями виконавчого комітету Арцизької міської ради, № 1087 від 25 квітня 2024 року, виданою Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Арцизької міської ради Одеської області, повнолітня [PERSON] , третя особа у справі, зареєстрована та проживає з [PERSON] , позивачкою у справі, за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6, 99). Як вбачається з довідок № 5 від 22 червня 2023 року, № 8 від 08 вересня 2023 року, виданих Комунальним некомерційним підприємством «Арцизька центральна опорна лікарня», від 04 березня 2021 року, виданої Одеською обласною дитячою клінічною лікарнею, повнолітній [PERSON] , третій особі у справі, встановлено діагнози «Інші розлади вегетативної нервової системи. Астено-вегетативний синдром», «Вегето-судинна дистонія по змішаному типу. Судинна недостатність у ВББ», «Хронічна недостатність мозкового кровообігу ЦББ з ліктеро-динамічними порушеннями, стійким цефалічним синдромом», що також підтверджується виписками з медичної картки повнолітньої [PERSON] , результатами ультразвукового обстеження від 26 червня 2023 року, виданими ФОП [PERSON] , консультативним висновком спеціаліста (а. с. 34, 35, 36-39, 40, 41 зв., 42, 51, 54-56, 57-58, 61). Відповідно до результатів магнітно-резонансної томографії шийного відділу хребта від 28 серпня 2023 року, виданими лікарем діагностичного центру GBLCLINIC [PERSON] , повнолітній [PERSON] , третій особі у справі, встановлено діагноз «Початкові дегенеративні зміни за типом м/х остеохондрозу з дрібними протрузіями дисків С5-С7» (а. с. 52). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , відповідач у справі, є батьком повнолітньої [PERSON] , третьої особи у справі, яка після досягнення повноліття продовжує навчання у Харківському національному університету імені В. Н. Каразіна, про що позивачка зазначила у позовній заяві та не заперечував відповідач, і цей факт відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню і суд приймає його. Як вбачається з довідки про прибуток № 13-03/23 від 28 квітня 2023 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Арцизька центральна опорна лікарня» Арцизької міської ради Одеської області, [PERSON] , позивачка у справі, яка є матір`ю повнолітньої [PERSON] , працює у Комунальному некомерційному підприємстві «Арцизька центральна опорна лікарня» та за період з жовтня 2022 року по березень 2023 року отримала дохід у розмірі 69354,24 грн. (а. с. 33). Згідно з довідкою № 370/1/251 від 12 квітня 2023 року, про доходи від 24 березня 2023 року, виданими військовою частиною [NUMBER] , [PERSON] , відповідач у справі, перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 31 серпня 2018 року та за період з квітня 2022 року по березень 2023 року отримав дохід у розмірі 505843,06 грн. (а. с. 12, 13). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 жовтня 2021 року, виданого Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [INFO] народився малолітній [PERSON] , матір`ю якого зазначено [PERSON] , третю особу у справі (а. с. 83, 95), батьком - [PERSON] , відповідача у справі (а. с. 79). Відповідно до судового наказу від 26 лютого 2024 року, виданого Арцизьким районним судом Одеської області, з [PERSON] , відповідача у справі, на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 13 лютого 2024 року, і до досягнення повноліття [PERSON] , тобто 09 вересня 2039 року (а. с. 80). Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Арцизькому відділі державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 06 березня 2024 року (а. с. 81-82). Судом встановлено, що з [PERSON] , відповідача у справі, стягуються аліменти на малолітню дитину. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд, згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України вважає, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин, на які посилаються сторони, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до частини 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до положень статті 199 СК України, якщо повнолітня дочка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати його до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, а також сама дочка, яка продовжує навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батька утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження нею навчання; існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батька можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Судом встановлено, що [PERSON] , третя особа у справі, яка є повнолітньою дитиною [PERSON] , відповідача у справі, після досягнення нею повноліття продовжує навчання у Харківському національному університеті імені В. Н. Каразіна на денній формі навчання (а. с. 9, 10), у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, що не заперечувалося відповідачем. Оцінюючи вищезазначені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що наявні підстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої дитини, яка навчається. Суд не бере до уваги заперечення проти прозову, викладені у відзиві, про те, що позивачкою не надано доказів проживання з нею повнолітньої дитини [PERSON] , оскільки, згідно з матеріалами справи, зокрема з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 675 від 16 липня 2019 року, повнолітня [PERSON] , третя особа у справі, зареєстрована та проживає з [PERSON] , позивачкою у справі, тому відповідно до положень статті 199 СК України позивачка мала право на звернення до суду з вказаним позовом про стягнення аліментів. Також, не заслуговують на увагу заперечення проти позову, викладені у відзиві, про те, що позивачкою не надано доказів витрат на навчання, або пов`язані із навчанням на повнолітню дитину, оскільки судом встановлено, що [PERSON] після досягнення повноліття продовжує навчання на денній формі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, тому відповідно до положень статті 199 СК України відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати доньку до досягнення двадцяти трьох років за умови продовження нею навчання. Суд при визначенні розміру аліментів враховує положення статті 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку також у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків повнолітньої дочки. Згідно зі статтею 201 СК України до відносин між батьками і дочкою щодо надання їй утримання застосовуються норми зокрема статтею 191 СК України. В силу частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка від заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із частиною 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно із частиною 1 статті 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Сімейним кодексомУкраїни передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків. Аналогічні висновки зроблені в Постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року справа № 308/4214/18. Судом встановлено, що повнолітня [PERSON] на момент звернення її матері [PERSON] до суду із позовною заявою, мала певні захворювання, що підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема, медичними документи, які свідчать про те, що стан здоров`я повнолітньої [PERSON] не є задовільним, внаслідок чого на підставі висновків лікарів їй встановлено діагнози «Інші розлади вегетативної нервової системи. Астено-вегетативний синдром», «Вегето-судинна дистонія по змішаному типу. Судинна недостатність у ВББ», «Хронічна недостатність мозкового кровообігу ЦББ з ліктеро-динамічними порушеннями, стійким цефалічним синдромом», «Початкові дегенеративні зміни за типом м/х остеохондрозу з дрібними протрузіями дисків С5-С7» (а. с. 34, 40, 52). Суд враховує, що позивачкою не наведено та не підтверджено належними та допустимими доказами витрат на навчання, підручники, проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Суд бере до уваги, що з відповідача стягуються аліменти на іншу неповнолітню дитину [PERSON] , що підтверджується судовим наказом від 26 лютого 2024 року, виданим Арцизьким районним судом Одеської області (а. с. 80). Відповідачем не надано суду жодного доказу, підтверджуючого його стан здоров`я. З врахуванням фактичних обставин справи та вимог вказаних норм матеріального права, приймаючи до уваги стан здоров`я і матеріальне становище повнолітньої дитини, наявність у відповідача аліментів на іншу дитину, обов`язок батька дитини утримувати свою повнолітню дитину до досягнення двадцяти трьох років за умови продовження нею навчання, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатної особи, який має забезпечуватись насамперед батьками, рівного обов`язку батька та матері по утриманню дитини, враховуючи зміну розміру прожиткового мінімуму в сторону збільшення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення аліментів з [PERSON] , відповідача у справі, на утримання повнолітньої [PERSON] , [INFO] , на період її навчання, в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 20 квітня 2023 року і до досягнення [PERSON] 23-х річного віку, тобто до 17 квітня 2028 року, за умови продовження нею навчання. При визначені розміру аліментів суд виходив з того, що відповідач, враховуючи його матеріальне становище, яке підтверджено довідкою про доходи, в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі, а також з принципу рівності прав та обов`язків обох батьків, з урахуванням якого визначений судом розмір аліментів буде необхідним та достатнім для покриття частини вартості навчання, а також для інших супутніх витрат. Суд вважає за необхідне стягувати аліменти з усіх видів доходів батька дитини, а не тільки з заробітної плати, оскільки це передбачено пунктом 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з батьків, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Суд не приймає до уваги: копію виконавчого листа від 02 грудня 2008 року, виданого Арцизьким районним судом Одеської області (а. с. 11), товарні чеки від 28 червня 2023 року, 15 липня 2023 року, 17 липня 2023 року, 27 липня 2023 року, 22 серпня 2023 року, 28 серпня 2023 року, 01 вересня 2023 року (а. с. 41, 60, 100), результати комп`ютерної томографії пацієнта [PERSON] від 22 серпня 2023 року, видані діагностичним центром «Юж-Укрмедтех» (а. с. 53), оскільки зазначені документи не містять інформації щодо предмета доказування в розумінні статті 77 ЦПК України. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць, оскільки наявна справа про стягнення аліментів. При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить із наступного. Згідно з положеннями статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. Беручи до\~уваги,\~що позивачка\~звільнена від\~сплати судового\~збору,\~звернулася до\~суду із\~зазначеним позовом\~20\~квітня 2023\~року,\~на підставі статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів) рахунків тощо. Представником позивачки у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133, частини 1, частини 2 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката, як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Домовленість про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такою, що склалася між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Визначаючи суму до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. до суду подано: ордер серії ВН № 1241308 від 13 квітня 2023 року, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 13 квітня 2023 року (а. с. 14); договір № б/н про надання правничої допомоги від 13 квітня 2023 року (а. с. 15); розрахунок гонорару адвоката від 13 квітня 2023 року (а. с. 16); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги згідно з договором про надання правничої допомоги № б/н від 13 квітня 2023 року, відповідно до яких позивачці адвокатом Кочуровим А.О. була надана наступна правнича допомога: повне представництво інтересів у суді (складання і подання позову, участь у судових засіданнях, подання заяв, клопотань, отримання документів суду) на загальну суму 6000,00 грн. (а. с. 16); квитанцію до прибуткового касового ордеру та рахунок-фактуру № 13//04 від 13 квітня 2023 року, відповідно до яких позивачці адвокатом Кочуровим А.О. була надана професійна правнича допомога на загальну суму 6000,00 грн. (а. с. 17, 17 зв.). Судом встановлено, що відповідач та його представник не заявили клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 907/357/16, від 18 грудня 2018 року у справі № 910/4881/18. Вирішуючи питання щодо розміру суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та враховує наступні обставини: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися, як це закріплено положеннями частини 3 статті 141 ЦПК України. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги, що відповідачем та його представником не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також співмірність зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторони, судові засідання у даній справі проводились на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України, суд відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 141 ЦПК України дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. На підставі статей 181, 182, 183, 191, 198-200, 201 СК України,

Outcome: partial