Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

у лютому 2024 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь 57 832,93 грн на відшкодування майнової шкоди, 12 000,00 грн витрат на правову допомогу та 1 211,20 грн сплаченого судового збору. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником автомобіля марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , керуючи яким 14.02.2022 року о 13 год. 25 хв. в м. Києві на вул. Ак. Глушкова, 16-Б, [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем марки «Opel», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до завдання вказаним транспортним засобам механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.05.2022 року в справі № 752/4098/22 відповідача визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Позивач зауважує, що внаслідок цієї ДТП йому, як власнику автомобіля марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , яким керував в момент ДТП відповідач, завдано матеріального збитку в сумі 57 832,93 грн - вартість відновлювального ремонту, що підтверджується висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 372/09-22 від 28.09.2022 року. У зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 26.02.2024 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 42). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] 14.02.2022 року о 13 год. 25 хв., керуючи автомобілем марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві на вул. Ак. Глушкова, 16-Б, не дотримався безпечної дистанції та бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Opel», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до їх механічних пошкоджень. Вказаними діями [PERSON] порушив п. 13.1. ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.05.2022 року в справі № 752/4098/22 відповідача визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 15.05.2021 року, позивач є власником автомобіля марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 372/09-22 від 28.09.2022 року, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , станом на 14.02.2022 року, становить 57 832,93 грн. Відповідно до протоколу технічного огляду транспортного засобу марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , виявлено ряд пошкоджень, назва деталі та опис пошкодження відображено в цьому ж протоколі. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права,має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, відповідач, як особа, яка своїми протиправними діями завдала шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду в повному розмірі, якщо не доведе, що шкоду завдано не з його вини. У даному випадку судовим рішенням (постановою від 05.05.2022 року) встановлено вину [PERSON] у вчиненні вказаного ДТП, і відповідно, заподіяння шкоди майну позивача внаслідок неправомірних (винних) дій [PERSON] . Таким чином, відповідач є відповідальним за шкоду, завдану його протиправними діями. Підстав для звільнення відповідача від відповідальності у даному випадку нема. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідачем не доведено факт того, що шкоду транспортному засобу марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія. Таким чином, враховуючи, що ДТП скоєно з вини відповідача, а за змістом п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, а відтак позивач має право вимоги від відповідача в розмірі завданої шкоди. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише у випадку , якщо він доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Натомість обов`язок доказувати відсутність підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди закон покладає на її завдавача. З наданих суду доказів встановлено: факт ДТП і пошкодження належного позивачу майна (автомобіля); що заподіювачем шкоди (особою, що пошкодила майно позивача) є [PERSON] , який керував належним [PERSON] автомобілем марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Opel», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого пошкоджено, в тому числі автомобіль, належний позивачу; в судовому порядку встановлено вину водія [PERSON] в даній ДТП (протиправність його дій) і відповідно його вину (протиправність) в заподіянні матеріальної шкоди позивачу. Таким чином, за приписами п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК та ч. 1 ст.1166 ЦК України, сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли з заподіяння шкоди між двома джерелами підвищеної небезпеки, у позивача виникло право вимагати від відповідача відшкодування розміру завданої йому шкоди. Розмір шкоди визначається за дійсною вартістю відновлювального ремонту, і якщо для його проведення необхідна заміна певних деталей, які відновити у інший спосіб неможливо чи недоцільно чи які не можуть бути відремонтовані, то потерпілий має право і на відшкодування таких витрат, що в цілому відповідає принципу повного відшкодування і захисту прав власника пошкодженої речі. Відповідач не довів, що вартість ремонту завищена або що до ремонту включено пошкодження, не пов`язані з ДТП, або що до ремонту включено зайві роботи , матеріали та деталі, чи що їх вартість та обсяг завищує дійсне. Згідно п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Таким чином, для відновлення пошкодженого автомобіля позивачем [PERSON] необхідно відповідачу відшкодувати 57 832,93 грн, як вартість відновлювального ремонту, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. За таких обставин, суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України заподіяна майнова шкода в заявленому [PERSON] розмірі підлягає стягненню на його користь з відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн, а також 12 000,00 грн витрат за надання правової допомоги, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 17/09/22-ЮП/ІL від 23.09.2022 року, актом виконаних робіт № 01 від 14.02.2024 року до вказаного Договору, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 803, виданим на підставі рішення Вінницької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії від 22.01.2013 року № 13, ордером на надання правничої (правової)допомоги № 1110428 від 29.01.2024 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved