Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~У жовтні 2023 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати дійсним договір №12 купівлі-продажу нерухомого майна від 17 квітня 1998 року, а саме: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений на товарній біржі «Нерухомість-Центр» між нею та [PERSON] . Вказала, що при реєстрації договору сторонами були виконані всі умови договору купівлі-продажу. При укладенні договору користувалися положеннями ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», яким передбачено, що такий договір купівлі-продажу подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Проте на тепер дізналася, що нормами Цивільного кодексу передбачено обов`язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, тому просила суд визнати договір дійсним. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки не повідомив, відзиву не подав. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 17 квітня 1998 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір №12 купівлі продажу нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Договір був укладений в письмовій формі на товарній біржі «Нерухомість-Центр», відповідно вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та здійснений запис в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №1-12 від 17 квітня 1998 року. Згідно реєстраційного посвідчення Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 05 травня 1998 року право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за позивачкою на підставі договору купівлі-продажу №12 від 17 квітня 1998 року, за реєстровим №28. В той же час позивачці, як покупцю, в теперішній час стало відомо, що для розпорядження квартирою потрібно, щоб договір купівлі-продажу був укладений в письмовій формі та посвідчений нотаріально. Однак, на теперішній час, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки відбулися зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а також в зв`язку з тим, що місце знаходження відповідача не відомо. Відповідно до ст.224 ЦК України 1963 року, який діяв на той час (час укладення договору), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов`язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Право власності на майно, придбане за таким договором настає, відповідно до ст. 128 того ж кодексу, з часу передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами відбулася домовленість про купівлю-продаж будинку. На підтвердження угоди між сторонами був підписаний в простій письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна №12 від 17 квітня 1998 року, посвідчений товарною біржою «Нерухомість-Центр» та зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №28. Після укладення договору покупець сплатила власнику повну вартість квартири і отримала її у користування та володіння. В той же час, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не відбулося, що не дає можливості позивачці [PERSON] розпоряджатися нею. Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаєві), до складу якого увійшла і Первомайська територіальна громада (із смт. Первомайське Жовтневого району Миколаївської області), а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч.1 ст.47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що його сторони узгодили всі суттєві умови угоди, в тому числі й ціну, а потім виконали зобов`язання за ним, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved