Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до заяви про зміну предмета позову, позивач [PERSON] просить суд: встановити факт належності [PERSON] , права на земельну частку (пай) у землі яка перебуває в колективній власності КСГП «Дружба народів» с. Руськоіванівка Білгород-Дністровського району Одеської області розміром 4,2 умовних кадастрових гектарів. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , право на земельну частку (пай) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСГП «Дружба народів» с. Руськоіванівка Білгород-Дністровського району Одеської області, в порядку спадкування за законом після [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що його матір - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.02.2003 року Виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №11. Те, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю позивача, підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 10.03.1951 року Старокозацьким районним бюро РАЦС, актовий запис №94. За життя [PERSON] уклала 20 липня 2000 року з [PERSON] договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до вищезазначеного договору [PERSON] продала [PERSON] право на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0563842 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 15 березня 2000 року, у землі, яка перебуває в колективній власності КСГП «Дружба народів» с. Руськоіванівка Білгород-Дністровського району Одеської області розміром 4,2 умовних кадастрових гектарів. Після укладення вищезазначеного договору відбулося його фактичне виконання, а саме передача від [PERSON] до [PERSON] оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0563842 виданого Білгород-Дністровською державною адміністрацією 15 березня 2000 року. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач фактично прийняв спадщину. Інших спадкоємців після смерті матері позивача за заповітом та за законом немає. Однак, у зв`язку з відсутністю у позивача належним чином оформлених документів на ім`я спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджують право власності останньої на спадкове майно, позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку, тому змушений звертатися до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача - Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, просить розглянути справу відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що мати позивача [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.02.2003 року Виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №11. Те, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю позивача, підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 10.03.1951 року Старокозацьким районним бюро РАЦС, актовий запис №94. За життя [PERSON] уклала 20 липня 2000 року з [PERSON] договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до вищезазначеного договору [PERSON] продала [PERSON] право на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0563842 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 15 березня 2000 року, у землі, яка перебуває в колективній власності КСГП «Дружба народів» с. Руськоіванівка Білгород-Дністровського району Одеської області розміром 4,2 умовних кадастрових гектарів. Після укладення вищезазначеного договору відбулося його фактичне виконання, а саме передача від [PERSON] до [PERSON] оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0563842 виданого Білгород-Дністровською державною адміністрацією 15 березня 2000 року. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач фактично прийняв спадщину. Інших спадкоємців після смерті матері позивача за заповітом та за законом немає. Однак, у зв`язку з відсутністю у позивача належним чином оформлених документів на ім`я спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджують право власності останньої на спадкове майно, позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку. Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності на землю гарантується Конституцією України, яке набувається та здійснюється відповідно до чинного законодавства. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються за правилами Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та іншими актами цивільного законодавства в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 42 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Угоди, згідно зі статтею 42 ЦК УРСР можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). За правилами статті 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Статею 224 ЦК УРСР передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання, а позов - задоволенню.

Outcome: approved