Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на частку квартири [ADDRESS] , що є спільною сумісною власністю подружжя, свої вимоги мотивує тим, що з 12.01.1991 року по 08.07.2010 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Під час перебування у шлюбі 06.08.2002 року вони придбали квартиру, що знаходиться за вищевказаною адресою. Право власності на дану квартиру було оформлене на [PERSON] , який [INFO] помер. На даний час вона позбавлена права власності на належну їй за законом частку у спільній сумісній власності подружжя, про що вона дізналася лише після смерті колишнього чоловіка. Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року\~ позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року\~ закрите підготовче провадження, справу призначити до розгляду по суті. Ухвалою суду від 28 березня 2024 року суд повернувся на стадію підготовчого провадження у справі, залучено до участі у справі у якості третіх осіб [PERSON] , \~ [PERSON] . Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року\~ відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою суду від 22 квітня 2024 року\~ залучено [PERSON] , \~ [PERSON] в якості співвідповідачів до участі у справі. Ухвалою суду від 15 травня 2024 року закрите підготовче провадження, справу призначити до розгляду по суті. Представник позивача адвокат Ковалюх В.М. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги і пояснив, що позивачка перебуваючи у шлюбі з покійним [PERSON] придбали квартиру. Після розлучення яке відбулося в 2010 році не проживали там. Після того як [PERSON] помер постало питання про визнання спільної сумісної власності. До цього її інтереси порушенні не були. А отже строк позовної давності не пропущений. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги в повному обсязі. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Антоненко І.Є. в судовому засіданні пояснив, що первісний позов був заявлений тільки до [PERSON] , так як вона являється дочкою позивачки [PERSON] , тільки після запиту до нотаріуса було виявлено, що заяву про прийняття спадщини подали ще [PERSON] та [PERSON] , яких пізніше було залучено співвідповідачами. Крім того, особу яку він представляє - відповідачка [PERSON] з 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до самої його смерті. Наголосив, що позивачка пропустила строки звернення до суду так, як її права, щодо квартири були порушені ще тоді, коли там почали проживати на постійній основі її колишній чоловік [PERSON] та його нова дружина [PERSON] . Отже, клопотав до суду про пропущення позовної давності, а у зв`язку з цим і відмовою у позовних вимогах. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що перебувала в шлюбі з [PERSON] з жовтня 2010 року. В квартирі почали проживати, коли він ще був у шлюбі з другою дружиною [PERSON] . Крім цього за життя в даній квартирі, вона хоч і не була ніколи зареєстрована проте повноцінно вкладала свої ресурси на ремонт та підтримання житла в належному вигляді. Позивачка [PERSON] знала, що її колишній чоловік проживає з новою дружиною у їх квартирі. До того ж, коли піднялося питання відносно частки позивачки у даній квартирі, то [PERSON] сказав, що він виплатив частку за квартиру свої колишній дружині [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12 січня 1991 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5) Від шлюбу народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.15), яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ».(а.с.16) Під час перебування у шлюбі подружжям спільно придбано квартиру [ADDRESS] , шляхом укладання договору купівлі-продажу, де покупцем квартири зазначено [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1596 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №59 08.07.2010 року (а.с.7) 12 жовтня 2010 року [PERSON] одружився з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] актовий запис № 131. [PERSON] мав доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 6 (а.с. 65) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). [PERSON] разом з дружиною [PERSON] до дня його смерті проживали в квартирі [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] \~відкрилася \~спадщина,\~спадкоємцями якої є відповідачі- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які звернулися до нотаріуса з відповідними заявами, що підтверджується копією спадкової справи №74/2023(а.с. 45-66). Позивач [PERSON] до нотаріуса не зверталася із заявою про прийняття спадщини, про що свідчать матеріали справи. На момент смерті [PERSON] з ним в квартирі були зареєстровані його донька [PERSON] та його онук [PERSON] , 2010 р.н., які залишилися проживати там після його смерті. Отже, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3\~ст. 12 ЦПК України\~встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.2 ст.72 СК України передбачено, щодо вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності встановлено у три роки (ст.257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Застосування позовної давності в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови: 1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права; 2) таке обмеження повинно мати легітимну мету; 3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v.France) за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07 грудня 2010 року у справі «Seal v. The United Kingdom» за заявою № 50330/07), а саме: - строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (undulyмshort) (пункт 76 рішення від 18 березня 2008 року у справі «Dacia S.R.L. v/ Moldova» за заявою № 3052/04); - застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Lelas v. Croatia» за заявою №55555/08); - механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20 грудня 2007 року у справі «Phinikaridou v. Cyprus» за заявою №23890/02). Верховний Суду складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судувід 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. 08.07.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 12 жовтня 2010 року [PERSON] одружився з [PERSON] і вони проживали в спірній квартирі. За життя [PERSON] , позивач не зверталася за поділом спільного майна подружжя впродовж 14 років. Позивач зазначила в судовому засіданні, що тільки після смерті [PERSON] вона дізналася про порушення свого права, але що заважало їй звернутися до суду раніше, чому тільки після смерті [PERSON] позивач дізналася про порушення свого права власності пояснити ні позивач, ні її представник не змогли. Судом встановлено, що позивачці про порушення її права на користування зазначеним у позові майном було відомо із дня, коли між сторонами було розірвано шлюб, оскільки доведеним є те, що зазначеним майном [PERSON] не користувалася після його розірвання. Некористування позивачкою майном, яке було набуте у шлюбі, після його розірвання не позбавляло її права власності на це майно. Однак якщо це майно перебуває у володінні одного з подружжя, а інший ним після розірвання шлюбу не користується, то в такому випадку до правовідносин про поділ майна підлягає застосуванню позовна давність, визначена законом у три роки. У звязку із тим, що спірне майно було придбано у 2002 році, суд застосовує положення КпШС УРСР. Так, ч. 3 ст. 29 КпШС України передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Матеріали справи не містять жодного доказу про те, що після розірвання шлюбу позивачка цікавилася спірним майном, несла певні витрати з його утримання, мала в квартирі свої особисті речі. Доказів про існування спору між позивачкою та померлим чоловіком в користуванні чи розпорядженні спільним майном матеріали справи також не містять. Позивач мала об`єктивну можливість та обов`язок (презумпцію) знати (довідатися) про свої майнові права як у шлюбі, так і після його припинення та ефективно захищати їх у договірному чи судовому порядку, що повністю узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо тлумачення і застосування норми закону про позовну давність. Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 вказав, що добрий господар повинен піклуватися про своє майно, вживати дії з його збереження та своєчасного захисту його і прав на нього протягом розумного строку. Особа не може вважатися дбайливим власником, якщо тривалий період не цікавиться своїм майном, не вживає заходів, які б вчинив добрий господар невідкладно, якщо не існує перешкод, що об`єктивно перешкоджали йому у вчиненні таких дій. Доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, передбаченого статтею 72 СК України, позивачем суду не надано. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідачів та залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed