Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

[PERSON] через представника адвоката Сарахмана В.М. звернулася до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з останнього на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 338187,81 грн та моральну шкоду у розмірі 150000 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 4882 грн, витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 5000 грн та витравти на професійну правову допомогу у розмірі 30000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.08.2020 із вини відповідача сталась ДТП, у результаті якої позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а належний їй транспортний засіб було суттєво пошкоджено, чим було завдано значної шкоди [PERSON] . Страховою компанією було відшкодовано частину шкоди в межах страхового відшкодування, а різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинен відшкодувати [PERSON] . Крім того, у зв`язку з неможливістю використання транспортного засобу [PERSON] з вини відповідача, через його пошкодження та фактичне знищення, у своєму повсякденному житті та роботі, порушення права власності позивача, тривале невідшкодування шкоди, позивачу завдано моральної шкоди. Вищевказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11.01.2024 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі, яке неодноразово відкладалося через неявку відповідача. Ухвалою суду від 21.03.2024 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, щодо заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином шляхом надіслання повістки з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за зареєстрованою адресою його проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву на позов не подав. Тому суд, у відповідності до\~статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до частини другої статті 247 КПК України. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.05.2023 у справі №450/2571/21 визнано [PERSON] винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000, 00 (шістдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з засудженого [PERSON] на користь цивільного позивача [PERSON] завданої майнової шкоди у розмірі 338137,81грн. (триста тридцять вісім тисяч сто тридцять сім 81 копійок) та 60000,00 (шістдесять тисяч гривень 00 копійок) гривень завданої моральної шкоди. Стягнуто з цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» (код ЄДРПОУ 13494943) на користь цивільного позивача [PERSON] 130 000,00 (сто тридцять тисяч гривень 00 копійок) гривень завданої майнової шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Надалі, ухвалою Львівського апеляційного суду від 06.09.2023 апеляційну скаргу адвоката Климчук А.П. захисника обвинуваченого [PERSON] задоволено частково. Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.05.2023 щодо [PERSON] скасовано. На підставі ст. 49 КК України звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Згідно з ухвалою Львівського апеляційного суду від 06.09.2023 та вищевказаного вироку встановлено, що\~ [PERSON] , 11.08.2020 близько 19 години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «БМВ» модель «328І» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним автодорогою «Київ - Чоп», в районі 545 км. + 648 м. цієї автодороги, що неподалік с. Пасіки-Зубрицькі Пустомитівського району Львівської області порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 пунктів 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), 1.10 (в частині значення термінів «безпечна швидкість» (швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах) та «дорожні умови» (сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан); Розділу 2 пункту 2.3 (підпункт «б» (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі) та підпункт «д» (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху); Розділу 12 пункту 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), що виразились в тому, що він керуючи вищевказаним транспортним засобом, рухаючись поза межами населеного пункту, був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості у дорожній обстановці, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, без причин технічного характеру, не впоравшись із керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху по якій в той час у напрямку до м. Київ рухався зустрічний автомобіль марки «СІТRОЕN» модель «С5» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , де допустив зіткнення із цим транспортним засобом, після чого ще допустив зіткнення із автомобілем марки «ТОYОТА» модель «RAV4» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався позаду автомобіля марки «СІТROЕN» модель «С5» реєстраційний номер [NUMBER] та у цьому ж напрямку відповідно. В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON] отримала тілесні ушкодження пасажир керованого ним автомобіля [PERSON] у виді закритого перелому кута нижньої щелепи справа, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, а також отримали тілесні ушкодження пасажири автомобіля марки «ТОYОТА» модель «RAV4» реєстраційний номер [NUMBER] , а саме: [PERSON] у виді перелому тіла грудини, звиху нігтьової фаланги 1-го пальця правої кисті, підшкірних крововиливів на грудній клітці, синця в нижній частині живота та синця на правій китиці, що в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я та [PERSON] у виді тупої травми грудної клітки, закритого зламу середньої третини тіла грудини зі зміщенням уламків, синця на поперековій поверхні грудної клітки та на лівій молочній залозі, синця та садна в нижній частині живота, синця та садна на задній поверхні ділянки правого ліктьового суглобу, що в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Як слідує із зазначених судових рішень позивач [PERSON] у кримінальному провадженні є потерпілою. Звертаючись з позовними вимогами, [PERSON] свої доводи зводить до того, що\~за наслідками ДТП, винним у якій є відповідач, позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоду, відшкодування якої просить стягнути у примусовому порядку із відповідача. Відповідно до\~статті 15 ЦК\~України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд виходить з того, що враховуючи презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України), дійсно факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні встановлюється у порядку кримінального провадження, оскільки суд у порядку цивільного судочинства не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення. Так, Верховний Суд у постанові від 02.12.2021 у справі № 449/1689/19 наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона. Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо відповідача [PERSON] закрито на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою. Таким чином, зазначені вище обставини, а саме подія, а також особи, які були причетні до кримінального провадження, встановлені та мали місце, тобто, закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, а саме, не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідача у вчиненні кримінального правопорушення. Більше того, відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку щодо нього не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за клопотанням його захисника, яке [PERSON] підтримав та надав згоду на закриття провадження на підставі статті 49 КК України, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд приходить до висновку, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілій у даному кримінальному правопорушенні шкоди, є причинно-наслідковий зв`язок. Відповідно до частини шостої\~статті 82 ЦПК\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, незважаючи на постанову про закриття кримінального провадження, відповідач не звільняється від цивільної відповідальності за спричинення шкоди, а потерпіла має право звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства. Згідно частини першої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини першої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої\~статті 1177 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою, яка таку шкоду заподіяла. За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно пункту 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Із матеріалів справи слідує, що транспортний засіб марки «Toyota RAV 4» реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] . Із висновку експерта №481/20 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 25.11.2020 судовим експертом Мазур М.С., слідує, що вартість КТЗ марки «Toyota RAV 4» реєстраційний номер [NUMBER] на момент проведення експертизи становить 549400,00грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ марки «Toyota RAV 4» реєстраційний номер [NUMBER] станом на момент ДТП приймається рівною вартості автомобіля та складає 549400,00грн. Вартість придатних для вторинного використання (утилізаційна) запчастин/складових КТЗ марки «Toyota RAV 4» реєстраційний номер [NUMBER] після ДТП становить 81262,19 грн. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Транспортний засіб марки «БМВ» модель «328І» реєстраційний номер [NUMBER] , яким у момент ДТП керував [PERSON] , був застрахований страховою компанією ПрАТ СК «АСКО-Донбас Північний». Із позову слідує, що ПрАТ СК «АСКО-Донбас Північний» відшкодовано шкоду у розмірі 129\~950 грн. Враховуючи вказане, позивач звернулась до суду із даним позовом до відповідача про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди та погоджується із розрахунком позивача, а тому вважає, що із [PERSON] слід стягнути майнову шкоду, завдану [PERSON] у зв`язку з суттєвим пошкодженням, належного їй транспортного засобу у результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача у розмірі 338187,81 грн (549400 грн вартість матеріального збитку 81262,19 грн вартість придатних для вторинного використання (утилізаційна) запчастин/складових КТЗ 129950 грн сума страхового відшкодування). Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 150000 грн суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до статей, 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимоги про відшкодування моральної шкоди обумовлено наявністю душевних страждань, яких потерпіла зазнала у зв`язку із значним пошкодженням її майна транспортного засобу, порушенням звичного способу життя, тривалим невідшкодуванням завданої їй шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.08.2020 з вини відповідача. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Суд погоджується із тим, що позивачу заподіяно моральну шкоду внаслідок протиправних дій відповідача. Однак, суд бере також до уваги те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, тому при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати вимоги розумності та справедливості, а сам розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку з порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. Тому, враховуючи засади виваженості, добросовісності та розумності, а також співмірності грошового відшкодування із заподіяною шкодою, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди та визначити розмір морального відшкодування у сумі 30000 (тридцять) грн, що на переконання суду буде достатнім та належним відшкодуванням завданої позивачу моральної шкоди. У позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 30000 грн. З цього приводу суд зазначає наступне. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~статтею 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Верховний Суд неодноразово вказував, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, наявність та розмір понесених стороною витрат на правову допомогу повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами. Стороною позивача до позовної заяви додано лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести [PERSON] у зв`язку із зверненням до суду із позовом, однак жодних доказів на підтвердження реальності понесення [PERSON] відповідних витрат та їх суми суду не надано, а тому відсутні підстави для стягнення судом із відповідача витрат на правову допомогу. Згідно з пунктом другим частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У позовній заяві заявлено вимогу про стягнення із відповідача витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи №481/20 у сумі 5000 грн. На підтвердження вказаної суми додано копію договору №481/20 від 22.10.2020 на виконання судової експертизи, у пункті 3.3 якого вказано, що загальна сума договору складає п`ять тисяч гривень. Однак, суд зазначає, що за наслідками розгляду справи стягненню підлягають підтверджені витрати, які мали місце саме у цій справі. Крім того, квитанції про оплату проведеної експертизи до суду не надано, а тому такі витрати у цій справі стягненню не підлягають. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, та враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог частин першої та шостої статті 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 3682 грн. При цьому, слід повернути помилково сплачений судовий збір у розмірі 4882 грн. відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 0.0.3396738193.1 від 05.01.2024. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial