Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області про поновлення порушеного права, в якій просила суд визнати протиправним (незаконним) наказ від 05.07.2022 №312/2022-к та скасувати його, поновити її на роботі в Харківському національному медичному університеті на посаді фахівця діловодства загального відділу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що вона працювала на посаді головного спеціаліста відділу з питань комунальної власності Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області. Розпорядженням селищного голови від 10 листопада 2022 року №51-К, її було звільнено з роботи за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64 на території України з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб запроваджено воєнний стан, який Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 16.11.2022p. №757/2022 продовжено, в останнє з 05.30 год. 21 листопада 2022 року на 90 діб, зокрема й станом на дату її звернення до суду. Зазначила, що загальновідомим є факт збройного наступу військових формувань російської федерації на територію України, зокрема Київську область, починаючи із 24 лютого 2022 року, та територією де проводились активні бойові дії належала включно Київська область. У зв`язку з веденням на території Київської області активних бойових дій та окупації військами агресора територій Поліської селищної ради, в тому числі с. Вовчків, де мешкала позивач, вона виїхала на безпечну територію. 04.04.2022р. позивачем було написано заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 04.04.2022р. без обмеження строку, встановленого ч.1 ст.26 Закону України «Про відпустки», яку роботодавець погодив. Було видано відповідний наказ про відпустку без збереження заробітної плати з 04.04.2022р. без обмеження строку, встановленого ч.1 ст.26 Закону України «Про відпустки», з врахуванням вимог Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на час дії воєнного стану. 18.03.2022р. позивач перетнула кордон України та прибула до Німеччини, де встала та перебуває на обліку, як особа, яка потребує тимчасового захисту. Листом від 27.07.2022р. за вих. №565 їй було повідомлено, що, 19 липня 2022 року набули чинності зміни до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до яких, роботодавець за заявою працівника, в обов`язковому порядку надає йому відпустку без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у заяві, але не більше 90 календарних днів. Термін такої відпустки закінчується 16 жовтня 2022 року, а 17 жовтня 2022 року позивач повинна приступити до виконання своїх обов`язків. Після 17 жовтня 2022 року, за вимогою роботодавця вона надсилала ще заяви на відпустки, як особа, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та на щорічну планову відпустку. Вказані заяви були написані на вимогу адміністрації, та враховувати їх не можливо, так як весь цей час, до сьогоднішнього дня включно вважає, що перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, без обмеження строку, встановленого ч.1 ст.26 Закону України «Про відпустки», з врахуванням вимог Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на час дії воєнного стану, яку було адміністрацією погоджено. 11 листопада їй на вайбер надійшло розпорядження №51-к від 10 листопада 2022 року про її звільнення з посади головного спеціаліста відділу з питань комунальної власності Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки відсутність на роботі, по-перше, з дозволу адміністрації, а по-друге, обумовлена поважними причинами. На підставі викладеного, просить суд: визнати незаконним та скасувати Розпорядження Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області №51-к від 10 листопада 2022 року про звільнення [PERSON] , та поновити її на посаді головного спеціаліста відділу з питань комунальної власності Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, та дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача вимоги не визнав, та зазначив, що [PERSON] перебувала на посаді головного спеціаліста відділу з питань комунальної власності Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області, розпорядженням №51-к від 10.11.2022р. остання була звільнена з займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, зазначив, що вся процедура звільнення викладена у розпорядженні, [PERSON] було надано відпустку як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1. Разом з тим, [PERSON] використала відпустку передбачену ч.4 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яка складає 90днів, тому їй повідомили, що їй необхідно вийти на роботу, однак [PERSON] вимоги проігнорувала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно ч. 1 ст.15\~ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 233\~КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач перебувала на посаді головного спеціаліста відділу з питань комунальної власності Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області. З наданої суду копії заяви Голові Поліської селищної ради Гаращенко О.М. від в.о. головного спеціаліста з питань комунального майна [PERSON] від 4 квітня 2022 року, убачається, що остання просить надати відпустку без збереження заробітної плати з 04 квітня 2022 року без обмеження строку встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки ст. 12 Закону №2136». Листом від 22.07.2022 року №565 [PERSON] було повідомлено, що 19 липня 2022 року набрав законної сили ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Так, ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» доповнено частиною четвертою такого змісту: «У період дії воєнного стану роботодавець за заявою працівника, який виїхав за межі території України або набув статусу внутрішньо переміщеної особи, в обов`язковому порядку надає йому відпустку без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у заяві, але не більше 90 календарних днів». Тобто, останній день перебування в такій відпустці закінчується 16 жовтня 2022 року, а 17 жовтня 2022 року позивач має приступити до виконання своїх посадових обов`язків у зв`язку з виробничою необхідністю. У разі неявки позивача на робочому місці о 08:00 год. 17 жовтня 2022 року, після 11:00 год. Буде складено акт про відсутність на робочому місці та звільнено з займаної посади за прогул (п.4 ст. 40 КЗпП України). Згідно розпорядження селищного голови Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області №51-к від 10 листопада 2022 року, встановлено, що відповідно до резолюції селищного голови на заяві [PERSON] від 31.10.2022, яка надійшла електронною поштою (вх. № Г159 від 01.11.2022), головному спеціалісту відділу з питань комунальної власності не було погоджено щорічну відпустку на 15 календарних днів з 02.11 2022, у зв`язку з чим їй належало приступити до виконання посадових обов`язків з 02.11.2022. Резолюція була доведена до відома працівника електронною поштою. У період з 02.11.2022 по 08.11.2022 [PERSON] була відсутня на робочому місці, про що складені відповідні акти. Листом від 09.11.2022 [PERSON] було запропоновано відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України у строк до 16-00 год. 10.11.2022 надати пояснення з документальним підтвердженням щодо обставин відсутності на робочому місці. Електронною поштою [PERSON] надіслала пояснювальну записку від 09.11.2022, в якій зазначила, що з 02.11.2022 по 09.11.2022 перебуває за кордоном в якості особи, яка потребує тимчасового захисту, додавши копію відповідного посвідчення від 07.04.2022. Враховуючи те, що: - [PERSON] використала відпустку, яка передбачена ч. 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період з 04.04.2022 по 16.10.2022, надання якої є правом, а не обов`язком роботодавця; -максимальний строк відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», складає 90 календарних днів, які охоплюються періодом з 04.04.2022 по 16.10.2022, листом № 565 від 27.07.2022 [PERSON] завчасно попереджено про те що з 17.10.2022 роботодавець очікує працівника на робочому місці посадової особи місцевого самоврядування у зв`язку з виробничою необхідністю; -з 17.10.2022 по 01.11.2022 [PERSON] додатково було погоджено і надано додаткову відпустку, як особі, постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1; -пояснення [PERSON] не підтверджують поважність причин відсутності на робочому місці з 02.11.2022 по 09.11 2022р. -10.11.2022 [PERSON] на робоче місце на з`явилася, додаткових пояснень у строк до 16-00 год. 10.11.2022 не надала. На підставі викладеного,

Outcome: approved