Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

Виклад позиції позивача, відповідача. Позивач [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] через свого представника, звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2020 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] 1/2 та [PERSON] - 1/2. Спірна квартира складається з 2-х житлових кімнат: № 2, пл. 16,9 кв.м., в якій розташований балкон І, площею 3,5 кв.м., № 3 пл. 11,6 кв.м., кухні № 4, пл. 7,6 кв.м., ванної кімнати № 6, пл. 2,5 кв.м., вбиральні № 5, пл. 0,9 кв.м., коридору № 1, пл. 7.0 кв.м. Загальна площа квартири складає 50,0 кв.м., житлова - 28,5 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Сторони не змогли прийти до згоди щодо користування спільною частковою власністю. Відповідачка по справі не сплачує комунальні витрати, заборгованість зростає, вона не бажає, а ні продати квартиру, а ні здати її в оренду, хоча має іншу житлову площу в іншій квартирі [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності з іншими двома співвласниками, загальна площа якої дорівнює 67.12 кв.м., житлова - 39,7 кв.м., де її 1/3 частка складає: в загальній площі 22,37 кв.м., житловій 13,23 кв.м., що підтверджується Інформаційною довідкою. Таким чином, співвласники спірної квартири, не досягли взаємної згоди щодо користування спірним майном, а тому позивач вимушений звернутися до суду з вимогою щодо визначення порядку користування квартирою, щоб в подальшому мати можливість користуватися своєю кімнатою та сплачувати тільки за свою частину в спірній квартирі. Просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши [PERSON] житлову кімнату № 2, пл. 16,9 кв.м., в якій розташований балкон І, площею 3,5 кв.м., що на 2,65 кв.м. житлової площі більше, ніж площа, яка припадає [PERSON] на частку в спільному майні, а відповідачці по справі кімнату № 3, пл. 11,6 кв.м., що на 2.65 кв.м. менше ніж належна їй частка, залишивши кухню № 4, пл. 7,6 кв.м., ванну кімнату № 6, пл. 2,5 кв.м., вбиральню № 5, пл. 0,9 кв.м., коридор № 1, пл. 7,0 кв.м. в спільному користуванні. 16.05.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Луніки Т.Я. надійшло Пояснення у справі, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що Позивач, який діє в інтересах [PERSON] , протягом 2020 - 2023 років не довів факту перешкоджання у реалізації права використання 1/2 спільної часткової власності на квартиру [PERSON] . Так як позивач наголошує, що такі перемовини він не здійснював, а відповідно своєю заявою підтверджує, що не було жодних перешкод у реалізації права [PERSON] користування спільної власності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог з мотивів, наведених у позові. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на мотиви, викладені у Поясненнях у справі. Процесуальні дії. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), [PERSON] народилася [INFO] у м. Суми, актовий запис № 674, батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ситник С.М., спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна, квартири [ADDRESS] , [PERSON] 1976 року народження, яка померла [INFO] , є її мати [PERSON] 1/2 частка, у тому числі з урахуванням 1/4 частки у спадщині, від якої відмовився батько спадкодавиці [PERSON] на її користь; донька [PERSON] , [INFO] , - 1/2 частка, у тому числі з урахуванням 1/4 частки у спадщині, від якої відмовився чоловік спадкодавиці [PERSON] на її користь. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина належить [PERSON] , 1/2 частина належить [PERSON] . В ході розгляду справи встановлено, що на даний час юридично оформити та встановити добровільно порядок користування квартирою сторони не можуть. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин першої та другої статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згоди про порядок володіння та користування спірною квартирою між її співвласниками в даному випадку не досягнуто. Нормою ч.3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до матеріалів справи, письмовий договір з приводу порядку володіння та користування спірною квартирою між сторонами не укладався. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18) зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Верховний Суд виходить з того, що встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, суди попередніх інстанцій врахували баланс інтересів співвласників спірної квартири та осіб, які мають право користування квартирою та дійшли до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, відповідач не запропонував, наполягаючи на неможливості встановлення порядку користування житлом без порушення прав когось із мешканців квартири. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15. Правовою позицією Верховного Суду, викладеній у Постанові від 07.02.2022 у справі № 182/3348/19 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, визначено, що оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натур частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав власників. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved