Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

21.06.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява [PERSON] про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, в якій заявниця просить суд встановити факт смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , в м. Благовіщенка, Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області. В обґрунтування заяви, заявниця стверджує, що вона є дочкою [PERSON] , яка в свою чергу померла [INFO] , в м. Благовіщенка, Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області. Однак, здійснити державну реєстру смерті матері, заявниця позбавлена, оскільки територія на якій померла матір є тимчасово окупованою територією, а видані на цій території документи не створюють правових наслідків. Також, заявницею зазначено, що про факт смерті матері їй стало відомо від сусідів матері, з засобів телефонного зв`язку. Заявницею зазначено, що встановлення факту смерті їй необхідно для оформлення спадкових справ. Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. та передані головуючому судді 24.06.2024 року. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 24.06.2024 року прийнято вказану заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження та призначено невідкладний розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 317\~ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. З урахуванням стислих термінів встановлених законом для розгляду цієї категорії справ, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі в судовому засіданні 25.06.2024 року, на підставі наявних документів в матеріалах справи. Дослідивши матеріали усі докази наявні в матеріалах справи суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~з ч.1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 317 ЦПК України передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. У відповідності\~до ч.1\~ст.\~317\~ ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.. Отже, під час розгляду судом справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, доведенню підлягає факт чи подана така заява належною особою у відповідності до положень ч.1 ст. 317 ЦПК України, а саме: членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування\~. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджуючи подані заявником до суду документи, судом встановлено, що заявниця: [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, на ім`я якої 26.12.2023 року органом №5115 видано паспорт громадянина України за № [NUMBER] . [PERSON] перебуває у зареєстрованому 24.11.2023 року шлюбі, дошлюбне прізвище заявниці « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Також з поданих до суду документів вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 28.12.2001 року Кам`янсько-Дніпровським РВ УМВС України в Запорізькій області видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Поряд з цим, будь-яких інших належних доказів на підтвердження родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] матеріали справи не містять, у тому числі копії свідоцтва про народження заявниці на підтвердження особи матері останньої. Щодо наданої до суду виписки з господарської книги про членів господарства будинку [ADDRESS] , в якій міститься інформація про членів сім`ї: голова господарства [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , судом остання не приймається в якості належного доказу на підтвердження родинних зв`язків, враховуючи, що офіційні данні щодо батьків особи містяться у відповідному актовому записі про народження особи, складеного за наслідком державної реєстрації народження. Приймаючи недоведеність факту родинних зв`язків заявника з особою [PERSON] , суд також зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доків на підтвердження того, що встановлення факту смерті [PERSON] впливає будь-яким чином на права, обов`язки чи законні інтереси заявника [PERSON] . За наслідком вищевикладене, суд доходить до висновку про недоведеність заявником права на звернення до суду з цією заявою в порядку ст. 317 ЦПК України, яку мають право подавати зокрема родичі померлої особи, або інші заінтересовані особи (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси). Також суд зазначає, що [PERSON] заявляючи вимоги про встановлення факту смерті особи - [PERSON] , в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано жодного доказу на підтвердження даних обставин. Суд зазначає, що лише повідомлення засобами телефонного зв`язку про смерть особи, не може підставою для визнання факту смерті особи. Поряд з цим суд звертає увагу заявника, що у відповідності до положень статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими\~частиною другою\~цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того слід враховувати, що у відповідності до ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами\~ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду. Отже, процесуальні вимоги визначені Законом, у тому числі обов`язок з доведення заявлених вимог, є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку про необґрунтованість заяви [PERSON] про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, за наслідком чого у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed