Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Представник АТ «Універсал Банк» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що АТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Універсал Банк» та ВАТ «Універсал Банк». 07.12.2006 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06/1506к-06 від 07.12.2006 року, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 26 000,00 доларів США, строком до 06.12.2026 року, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом. Додатковою угодою № 1 від 31.10.2007 року було внесено зміни до кредитного договору, зокрема, сторони погодили, що банк надає позичальнику кредитні послуги у формі кредитної \~ \~ \~ \~лінії в\~сумі 112\~867,00\~доларів США.\~Кредитування здійснювалася\~в рамках\~кредитного ліміту\~шляхом надання\~траншів у\~іноземній валюті:\~швейцарський франк,\~долар США.\~Використання кредитної\~лінії відбувалося\~шляхом надання\~траншів:\~26\~000,00\~дол.\~США (перший\~транш)\~зі сплатою\~12,5\~%\~річних,\~строком до\~06.12.2026\~року,\~27\~000,00\~швейцарських франків\~(другий\~транш)\~зі сплатою\~4,5\~%\~річних,\~строком до\~10.10.2037\~року,\~74\~000,00\~швейцарських франків\~(третій\~транш)\~зі сплатою\~4,5\~%\~річних,\~строком до\~10.10.2027\~року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 06/1506к-06 від 07.12.2006 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 07.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. та зареєстрований в реєстрі за № 8456, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. від 07.12.2006 року за реєстровим № 8453. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21.06.2017 року позов АТ «Універсал Банк» до [PERSON] задоволено та вирішено стягнуто з [PERSON] на користь банку 36 840,00 швейцарських франків, що еквівалентно 985 470,00 грн., а також судовий збір в розмірі 15 132,41 грн., а всього 1 000 602,41 грн. На виконання вказаного рішення суду Вишгородським районним судом Київської області 31.08.2017 року видано виконавчий лист № 363/631/17, який пред`явлено на примусове виконання до приватного виконавця Говорова П.В., яким 05.08.2022 року відкрито виконавче провадження № 62743055. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 12.02.2021 року № 528/2 діяльність приватного виконавця Говорова П.В. припинена. 22.09.2021 року за заявою стягувача виконавче провадження № 62743055 було передане приватному виконавцю Микитин О.С. Постановою приватного виконавця Микитин О.С. від 28.09.2021 року виконавче провадження № 62743055 прийнято до виконання. Представник позивача зазначила, що станом на теперішній час, рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] в частині заборгованості за кредитним договором № 06/1506к-06 від 07.12.2006 року, право вимоги за яким залишилось у позивача не виконано. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача та з огляду на те, що відповідач порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Вказала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до розрахунку заборгованості від 06.09.2023 року інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з вересня 2020 року по лютий 2022 року становлять 167 529,90 грн. та три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01.09.2020 року по 23.02.2022 року становлять 43 819,67 грн., а всього 211 349,57 грн. На підставі викладеного представник позивача звернулася до суду та просила стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі - 167 529,90 грн. та три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі - 43 819,67 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.12.2023 року по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву в якій просила суд розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач до суду не з`явилася, про місце, день та час слухання справи була належним чином повідомлена, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, не скористалася своїм правом та не подала до суду відзив на позовну заяву, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 07 грудня 2006 року сторони уклали кредитний договір № 06/1506к-06, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 26 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язалася його повернути у повному обсязі до 06 грудня 2026 року, здійснюючи його погашення рівними частинами в розмірі 108,33 доларів США згідно з Графіком щомісячних платежів (Додаток №1 до Кредитного договору) разом зі сплатою відсотків за користування кредитом проценти в розмірі 12,5% річних. 31 жовтня 2007 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідно до якої банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 112 867,00 доларів США у порядку та на умовах, визначених цим Договором. В п. 1.1.1 додаткової угоди «1 сторони погодили, що надання кредитних коштів в межах ліміту кредиту здійснюється шляхом видачі наступних траншів: - розмір першого траншу складає 26 000,00 доларів США, при цьому за користування таким траншем позичальник зобов`язується проценти в розмірі 12,5% річних в порядку та на умовах, визначені цим договором; - розмір другого траншу складає 27 000,00 швейцарських франків, при цьому за користування таким траншем позичальник зобов`язується сплатити проценти в розмірі 4,5% річних в порядку та на умовах визначені цим договором; - розмір третього траншу складає 74 000,00 швейцарських франки, при цьому за користування таким траншем позичальник зобов`язується сплатити проценти в розмірі 4.5% річних в порядку та на умовах визначені цим договором. Згідно п. 1.2 додаткової угоди №1 строк кредитування за цим договором по першому траншу становить період: з дати надання кредитором першого траншу позичальнику по 06 грудня 2026 року включно. Строк кредитування за цим договором по другому та третьому траншу становить період: з дати надання кредитором другого та третього траншу позичальнику по 10 жовтня 2037 року включно. На виконання кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти. Відповідні обставини встановлені заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 червня 2017 року у справі № 363/631/17 і не підлягають доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Однак, відповідач умови договору належним чином не виконала, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 06/1506к-06 від 07.12.2006 року. Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 червня 2017 року у справі № 363/631/17 позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 06/1506к-06 від 07 грудня 2006 року у розмірі 36 840 швейцарських франків, що еквівалентно 985 470 грн., а також судовий збір в розмірі 15 132 грн. 41 коп., а всього 1 000 602 (один мільйон шістсот дві) грн. 41 (сорок одну) коп. 31 серпня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області видав виконавчий лист № 363/631/17 про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 06/1506к-06 від 07 грудня 2006 року у розмірі 36 840 швейцарських франків, що еквівалентно 985 470 грн., а також судовий збір в розмірі 15 132 грн. 41 коп., а всього 1 000 602 (один мільйон шістсот дві) грн. 41 (сорок одну) коп. У подальшому виконавчий лист № 363/631/17 від 31 серпня 2017 року було передано на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В., яким 05.08.2022 року відкрито виконавче провадження № 62743055. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 12.02.2021 року № 528/2 діяльність приватного виконавця Говорова П.В. припинена. 22.09.2021 року за заявою стягувача виконавче провадження № 62743055 було передане приватному виконавцю Микитин О.С. Постановою приватного виконавця Микитин О.С. від 28.09.2021 року виконавче провадження № 62743055 прийнято до виконання. На даний час рішення суду не виконано, заборгованість залишається не погашеною. Відповідно до розрахунку заборгованості від 06.09.2023 року наявного в матеріалах справи інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з вересня 2020 року по лютий 2022 року становлять 167 529,90 грн. та три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01.09.2020 року по 23.02.2022 року становлять 43 819,67 грн. Відповідно до частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Згідно із частиною п`ятою цієї статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за не виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 червня 2017 року у справі № 363/631/17. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну лію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).». Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. З огляду\~на вказані\~положення,\~суд вважає за можливе нарахування 3% річних та інфляційних втрат, за період з 01 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого їй було надано кредит, у зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Таким чином, з ухваленням судом у 2017 році рішення про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором № 06/1506к-06 від 07.12.2006 року, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ним грошового зобов`язання не відбулось. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до 23.02.2022 року. При цьому, суд звертає увагу, нараховані АТ «Універсал Банк» 3% річних та інфляційні втрати за період з 01 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року не є стягненням неустойки (штрафів, пені), нарахування яких обмежено згідно вимог Закону України від 17 березня 2020 року № 530-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби», а відповідно нараховані правомірно. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача суми боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року в розмірі - 167 529,90 грн. та три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року в розмірі - 43 819,67 грн., а всього 211\~349, 57 грн. Вирішуючи питання розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов АТ "Універсал Банк" задоволено, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений за подання позову в розмірі 3\~171, 00 грн.

Outcome: approved