Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що восени 2017 року до [PERSON] звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити 128000 (сто\~двадцять вісім\~тисяч)гривень. Порадившись з чоловік враховуючи той факт, що позивач добре знала відповідача, вона вирішила позичити йому зазначену суму. Але за умови, що повернення їй коштів відбудеться не пізніше 01 січня 2020 року. 11 жовтня 2017 року між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] , було укладено договір позики. Який посвідчено приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Атласовою Н.П. Безпосередньо перед підписанням даного договору у приміщенні нотаріальної контори о 12 годині 10 хвилин [PERSON] передала зазначену суму коштів 128000 (сто\~двадцять вісім\~тисяч)гривень [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання згідно договору позики не виконав. Строки повернення коштів порушив. [PERSON] неодноразово зверталася до нього з вимогою повернути їй гроші, однак [PERSON] гроші їй не повертає. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 128000 (сто двадцять вісім тисяч) гривень. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши доводи та аргументи сторін суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та\~ст. 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11 жовтня 2017 року між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено договір позички, який посвідчено приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Атласовою Н.П.(а.с.6) Пункт 1 зазначеного договору передбачає, що позикодавець, передає, а позичальник, приймає у власність 128000,00 (сто двадцять вісім тисяч) гривень. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позички одинадцятого жовтня дві тисячі сімнадцятого року о 12 годині 10 хвилин в приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Новомиргородського районного нотаріального округу, Кіровоградської області, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно пункту 2 цього ж договору - зазначену суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 01 січня 2020 року включно. Пункт 3 передбачає, що після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він надасть іншій стороні. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Пункт 6 договору передбачає, що документом, що підтверджує безспірність заборгованості позичальника та встановлює прострочення виконання зобов`язання буде вважатись розписка позичальника, котра знаходиться у позикодавця. У відповідності до копії боргової розписки від 11.10.2017 року о 12 годині 10 хвилин [PERSON] взяв позику у розмірі 128000,00 (сто двадцять вісім тисяч) гривень. Кошти отримав (а.с.39), що не заперечувалося відповідачем та його представником у ході судового розгляду у справі. Дана боргова розписка знаходиться у позивачки. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено,що за договором позики на позичальникові лежить обов`язокп овернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За приписами частини третьої\~статті 1049 ЦК України\~позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами\~статті 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частинами першою та другою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Щодо застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне, що 02.04.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким Розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено п. 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211(зі змінами і доповненнями) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року встановлено на усій території України карантин, який в подальшому неодноразово був продовжений відповідними постановами Кабінету Міністрів України. Враховуючи приписи ст.\~261\~ЦК України щодо початку перебігу строку позовної давності, трирічний строк позовної давності за вимогами позивача, як станом на дату початку в країні карантину, так і на час подачі позову та ухвалення рішення судом першої інстанції не сплинув, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов підлягає до задоволення \~ \~ \~ \~

Outcome: approved