Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому зазначила, що 15.07.2011 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від подружнього життя сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, а тому вона звернулась з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільних дітей у розмірі по частки з усіх видів його доходу на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитини повноліття. Крім того, оскільки позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, щодо задоволення не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 15.07.2011 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (переклад з польської мови). Згідно довідки вих.№8 від 16.04.2024 року, виданої ОК ЖБК «Монтажник» вбачається, що [PERSON] , 1988 року народження, мешкає без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно зі ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі у 1/4 частини всіх видів заробітку на кожну дитину, оскільки такий розмір аліментів позивачем не підтверджений належними і допустимим докази та не передбачений чинним законодавством, а тому такі вимоги є необґрунтованими. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо розміру аліментів, оскільки вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку на кожну дитину, тобто у загальному розмірі 1/2 частина всіх видів заробітку, не ґрунтуються на законі, тому в даному випадку доцільним буде стягнути аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду до повноліття дітей. Таким чином, позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, суд дійшов наступного висновку. Статтею 91 Сімейного кодексу України передбачено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої\~-\~четвертої статті\~84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить матері незалежно від цієї обставини. Позивач на даний час не працює та доглядає за дитиною, до досягнення сином трирічного річного віку. Відповідач є працездатним, а тому в нього відсутні об`єктивні труднощі, перешкоди та, водночас, є достатні можливості надавати матеріальне утримання позивача до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, як просить позивач, що відповідає принципу справедливості та розумності, враховуючи потребу позивача в утриманні та фінансові можливості відповідача. Таким чином встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, тому вони підлягають задоволенню. Згідно до п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, отже згідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 грн.

Outcome: partial