Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

В грудні 2022 р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] (на момент придбання - Васильківського району) Київської області, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею - 43,3 кв.м, придбану 28.01.2009 р. за договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі за № 117, посвідченим приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б., спільною сумісною\~власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] (на момент придбання - Васильківського району) Київської області, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею - 43,3 кв.м, придбану 28.01.2009 р. за договором купівлі-продажу зареєстрованим в реєстрі за № 117, посвідченим приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, на підставі договору купівлі-продажу, придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] (на момент придбання - Васильківського району) Київської області. 02.02.2009 р. право приватної власності на квартиру було зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] , номер запису 489 в книзі 2-234. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила стягнути надмірно сплачений судовий збір. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, але просив визначити за позивачем 1/3 частки квартири, а за відповідачем 2/3 частки з урахуванням того, що спільна дитина проживає з відповідачем і вона повинна бути забезпечена житлом. Заслухавши відповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі\~ст. 60 Сімейного кодексу Країни (далі - СК України)\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70\~СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Аналогічна правова позиція закріплена Постановою Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19). Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60\~СК України. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15.07.2005 р. виконкомом Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 5, вбачається, що з 01.10.2005 р. позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. 27.05.2009 \~ \~ \~ \~р. від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , що засвідчено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконкомом Мар`янівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 4. В судовому засіданні встановлено, що 17.05.2022 р. рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 362/4034/21 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до висновку начальника служби у справах дітей та сім`ї Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Третяк П. від 09.06.2023 р. за №394/02-27, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , спільно проживає за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на утриманні у відповідача [PERSON] , [INFO] , та відвідує Мар`янівський ліцей. Аналогічні відомості судом встановлено з довідки старости Мар`янівського старостинсько оокругу [PERSON] від 09.06.2023 р. за № 123/12-03, акту обстеження умов проживання від 05.06.2023 р., складеного та підписаного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За час шлюбу подружжям було придбано у спільну власність нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру\~ [ADDRESS] (на\~момент придбання\~-\~Васильківського району)\~Київської області,\~житловою площею\~25,8\~кв.м,\~загальною площею\~-\~43,3\~кв.м,\~придбану 28.01.2009\~р.\~за договором\~купівлі-продажу,\~зареєстрованим в\~реєстрі за\~№ 117,\~посвідченим приватним\~нотаріусом Васильківського\~районного нотаріального\~округу Леончук\~І.Б.Квартиру зареєстровано на відповідача [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав владності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер. довідки 3127297606, сформована 09.12.2022, копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.01.2009 р., зареєстрованого в реєстрі за №117, Витягом з Державного реєстру правочинів від 28.01.2009, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.02.2009. Дана квартира відповідно до\~ст. 60 СК України\~є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільну квартиру на дві рівні частини, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно 1/2 частину квартири. Щодо клопотання представника відповідача щодо відступлення від презумпції рівності часток у спільному сумісному майні подружжя. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Представник відповідача як на підставу відступлення від засади рівності часток, просив взяти до уваги те, що спільна дитина проживає з батьком, тобто відповідачем і тому дитина має бути забезпечена житлом. Суд враховує, що дитина проживає за адресою: [ADDRESS] , а спірна квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає, що таку обставину, що дитина проживає з відповідачем, не можна вважати підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя відповідно до ст. 70 СК України, так як в судовому засіданні не встановлено факту того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Також відсутні докази щодо стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання спільної дитини та недостатності їх розміру. Щодо клопотання позивача про повернення розміру переплаченого судового збору. Судом встановлено, що предметом розгляду є спір щодо права власності на 1/2 частину спірної квартири, відтак розмір судового збору за подання позовної заяви повинен визначатися саме з вартості 1/2 частини вказаного нерухомого майна, що становить 7403 грн. 81 коп. (1480762,71 грн./2 х 1%). Однак, представником позивача, у відповідності до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку Фонду державного майна України, отримано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості спірного майна, згідно якої оціночна вартість об`єкта оцінки становить 1480762,71 грн. Оскільки, предметом спору є визнання за позивачем частки спірного майна, то ціна позову становить 1/2 від 1480762,71 грн., тобто 740381,36 грн. Проте згідно з квитанцій від 19.12.2022 та від 18.03.2023 р. на суму 5485,30 грн., 6919,80 грн. Відповідно до частини другої\~статті 133 ЦПК України\~розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За положеннями пункту 1 частини першої\~статті 7 Закону України "Про судовий збір"\~сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно з частинами другою, п`ятою\~статті 7 Закону України "Про судовий збір"\~у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. З урахуванням наведеного, переплачений позивачем [PERSON] судовий збір у розмірі 5001 грн. 19 коп. необхідно повернути позивачці як такий, що внесений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, в порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Outcome: approved