Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він у 1992 року переїхав проживати в житловий будинок до двоюрідної тітки по лінії батька [PERSON] , 1922 року народження, який розміщений по Гагаріна в с. Гостинне на той час Немирівського району. Доглядаючи та проживаючи разом з тіткою з вказаного періоду часу, вони вели спільно домашнє господарство, обробляли земельну ділянку, вирощували домашню птицю, ділили і розприділяли спільно сімейний бюджет, тобто проживали однією сім`єю. Єдиним джерелом доходу у їхній сім`ї на той час була пенсія тітки та ведення домашнього господарства. Позивач був на її утриманні так як роботи у нього не було. [INFO] у віці 72 роки в с. Гостинне Немирівського району [PERSON] померла. Позивач у відповідності до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК України, 1963 року, повністю прийняв спадщину після її смерті так як вступив в управління спадковим майном, проживаючи разом з нею в одному житловому будинку. Рішенням Немирівського районного суду від 08 травня 2024 року було встановлено факт того, що позивач перебував на утриманні [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Гостинне Немирівського району Вінницької області, в період з 1992 року по день її смерті [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, яка розміщена на території колишньої Медвежанської сільської ради Немирівського району. На відповідний запит відділ № 2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надав відповідь про те, що дійсно на ім`я покійної [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 130456, відповідно до якого за покійною рахується земельна ділянка загальною площею 2.3442\~га., кадастровий номер 0523085400:01:001:0939, яка розміщена на території колишньої Медвежанської сільської ради Немирівського району. Зазначений вище Державний акт у позивача відсутній в зв`язку із його втратою. У державного нотаріуса, куди він звернувся із наявними у позивача документами, останньому повідомили про те, що відсутність у нього оригіналу Державного акту унеможливить видачу свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, позивач звернувся із даною заявою до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій позов підтвердив, просить його задовольнити, справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача Немирівської міської ради - міський голова Качур В.М. в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність, просить прийняти рішення на власний розсуд. Згідно ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд,\~дослідивши докази\~у справі,\~вважає,\~що позов\~підлягає задоволенню, так як позовні вимоги підтверджуються матерілами справи та дослідженими письмовими доказами, зокрема паспорта заявника, свідоцтва про смерть [PERSON] , довідки Медвежанської сільської ради від 18.10.1997, рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 08.05.2024, листом Відділу №2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, копією Державного акту серії ВН №130456. Так, за правилами ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР (1963 р.) до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Відповідно до ч.1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання права власності майно в порядку спадкування за законом є такими, що засновані на законі, знайшли своє підтвердження вході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 328, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268 - 1270 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд-

Outcome: approved