Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що вона зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм рідним братом [PERSON] та матір`ю. Матір живе в окремій кімнаті, вона та брат живуть в одній кімнаті, яка умовно поділена на дві кімнати, власний особистий простір у неї відсутній. З жовтня 2021 року вона працює як фізична-особа підприємець, займається торгівлею непродовольчими товарами в орендованому приміщенні в м. Києві. Ще з дитинства її брат вів конфліктний спосіб життя та наражав її на небезпеку. З листопада 2022 року він почав проклинати її, її майбутніх дітей та людство, принижувати її жіночу гідність, казати, що вона нікому не потрібна. [PERSON] ніколи не працював і немає наміру заробляти кошти на своє утримання. Фактично його забезпечує вона та матір, оскільки він погрожує їй та маніпулює. В грудні 2022 року брат кинув в неї літровою чашкою повною води. Вона була вимушена проживати у своєї подруги 6 місяців через погрози брата. В серпні 2023 року брат вдарив її та схопив за шию. Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ним відносно неї домашнього насильства, був виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника. В жовтні 2021 року [PERSON] добровільно надав їй свій ноутбук, на який вона встановила програмне забезпечення для фіскальних чеків (РРО), однак у березні 2024 року він без попередження забрав ноутбук. Відносно [PERSON] 09.08.2023 та 04.03.2024 були винесені термінові заборонні приписи, також він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП (постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 12.09.2023 справа №752/16797/23 та від 11.04.2024 справа №752/5290/14). Однак його поведінка ніяким чином не змінюється, він продовжує вчиняти щодо неї психологічне, фізичне та економічне насильство. Просила суд видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 місяців, яким встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього наступні обов`язки: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) з [PERSON] адресою: [ADDRESS] ; усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , для постраждалої [PERSON] шляхом негайного виселення [PERSON] ; заборонити наближатися на відстань менше 500 метрів до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування постраждалої [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою з [PERSON] і наближатися або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб. Заявниця [PERSON] підтримала подану заяву, просила її задовольнити. Представник заявниці [PERSON] підтримала заяву, підтвердила викладені доводи, просила заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №273699888 від 07.09.2021 [PERSON] є власницею 1/4 вищезазначеної квартири. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.09.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови [PERSON] 08.08.2023 об 11:20 за адресою [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно сестри [PERSON] , а саме: нецензурно виражався, погрожував. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 11.04.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови [PERSON] , будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню, 04.03.2024 о 19:30, перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно сестри [PERSON] , а саме: словесно ображав, погрожував та принижував. 09.08.2023 та 04.03.2024 відносно [PERSON] були винесені термінові заборонні приписи. Заявниця, звертаючись до суду з даною заявою, посилалась на те, що [PERSON] , який є її рідним братом, застосовує до неї психологічне, фізичне та економічне насильство. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктом 3-9, 14, 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на рідних братів і сестер. В силу положень ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (передування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавалася заявниця, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї сестри [PERSON] . Проте суду не було надано доказів того, що [PERSON] вчинив дії, що включають в себе умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів заявниці або можливості користуватися ними, залишив її без догляду чи піклування, перешкоджав в отриманні необхідних послуг з лікування, забороняв працювати чи навпаки примушував до праці тощо. Твердження заявниці про те, що [PERSON] забрав у неї ноутбук, на який вона за свої власні кошти встановила програмне забезпечення та використовувала його у веденні своєї підприємницької діяльності, не приймаються судом до уваги, оскільки в заяві остання зазначила, що брат добровільно надав їй ноутбук для ведення нею бухгалтерських операцій. Також заявницею не надано жодних достатніх та належних доказів того, що по відношенню до неї було застосоване фізичне насильство, зокрема, ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, що мало місце незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці та інші дії насильницького характеру. З постанов Голосіївського районного суду міста Києва від 12.09.2023, від 11.04.2024 та термінових заборонних приписів, письмових та усних пояснень заявниці, встановлено, що [PERSON] вчиняв лише домашнє насильство психологічного характеру відносно заявниці [PERSON] , а саме: нецензурно виражався, погрожував, словесно ображав, принижував та залякував. [PERSON] не чинить перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою, де вони проживають разом зі своєю матір`ю, не застосовує до останньої фізичне насильство, а тому, суд не вбачає підстав для встановлення наступних заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків щодо заборони перебувати в місці проживання (перебування) з [PERSON] ; усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою [ADDRESS] , для постраждалої [PERSON] шляхом негайного виселення [PERSON] ; заборонити наближатися на відстань менше 500 метрів до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування постраждалої [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] і наближатися або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб. У відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про видачу обмежувального припису на строк 6 місяців, яким заборонити [PERSON] в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] . Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). З огляду на викладене заява підлягає частковому задоволенню. Судові витрати по справі віднести за рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial