Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Представник позивача адвокат Чумарний А.І. звернувсь до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить: Постановити рішення про визначення [PERSON] , [INFO] , додаткового строку, достатнього для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] , який відраховувати з дня набрання рішенням суду законної сили. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Зазначає, що позивачу нещодавно стало відомо про те, що його батькові [PERSON] належало майно, яке він заповів своєму сину, позивачу по справі, зокрема житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] унаслідок своєї необізнаності із законодавством України позивач не звертався до нотаріальної контори, оскільки вважав та правомірно очікував, що спадкове майно належить йому як єдиному спадкоємцю, а коли виникло питання про письмове переоформлення спадкового майна та коли йому було роз`яснено, що він не має права володіти, користуватися, розпоряджатися спадковим майном без свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця, позивач звернувся із відповідною заявою до нотаріальної контори. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус йому відмовив у зв`язку з пропуском шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, роз`яснено право на звернення до суду, щодо вирішення питання про продовження строку, необхідного для прийняття спадщини. Причиною несвоєчасного звернення до нотаріуса позивачем із вказаною вище заявою було те, що він не знав, що його батько заповів усе своє майно йому. Отже, причиною несвоєчасного звернення до нотаріуса позивачем із вказаною вище заявою є незнання факту того, що спадкодавець заповів своє майно позивачу, що у свою чергу можна віднести до причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача як спадкоємця, на вчинення таких дій. Внаслідок таких обставин, з метою захисту своїх майнових прав та охоронюваних законом інтересів, позивач вимушений звернутися до Гребінківського районного суду Полтавської області із позовною заявою про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 15.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено підготовче засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н.В. (37400, м. Гребінка, Полтавська область, вул. Магістральна, 14) копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] (помер [INFO] ) (а.с.15-17). 06.06.2024 року на виконання ухвали суду від 15.05.2024 року від приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н.В. надійшла інформація про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] (помер [INFO] ), не відкривалась (а.с.26). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 14.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.06.2024 о 11-30 год. (а.с.32,33). 27.06.2024 року у судове засідання позивач не з`явився він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, натомість 14.06.2024 року через канцелярію суду подав заяву про проведення підготовчого засідання та судового розгляду справи без його участі. На позовних вимогах наполягає, просить задовольнити позов у повному обсязі. (а.с.30). Представник відповідача Виконавчого комітету Гребінківської міської ради - Сидоренко Р.М., через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача в якій зазначив, що при вирішенні питання про задоволення позову [PERSON] , покладається на розсуд суду. (а.с.36,37). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Гребінка, Лубенського району, Полтавської області помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Гребінківської міської ради, актовий запис №132 від 06.11.2023 року. (а.с.9). Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Гребінківським райбюро ЗАГС Полтавської області, актовий запис №24 від 09.02.1963 року. (а.с.8). Із матеріалів справи вбачається, що 08.09.2012 року батько позивача [PERSON] склав заповіт на випадок своєї смерті та заповів своєму сину [PERSON] , [INFO] , належний йому житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Полтавської області Заїкою Г.К., та зареєстровано в реєстрі за №1597. (а.с.10). Згідно витягу про державну реєстрацію прав КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №35559104 від 20.09.2012 року, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину ВРХ №483114 від 08.09.2012. (а.с.11,11 зворот). Із матеріалів справи вбачається, що позивач, як спадкоємець за заповітом 06.05.2024 року звернувся до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н.В. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна померлого [PERSON] . Із письмового роз`яснення нотаріуса від 09.05.2024 року №127/02-31 слідує, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] , не відкривалась. Спадкоємець за заповітом [PERSON] звернувся до нотаріуса після спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця і вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини. [PERSON] роз`яснено право звернення до суду за місцем відкриття спадщини або за місцем знаходження спадкового майна в порядку цивільного судочинства для вирішення питання щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. (а.с.12). Так, у відповідності до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 76 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. При зверненні позивача до приватного нотаріуса із заявою для оформлення своїх спадкових прав йому було відмовлено через пропущення строку необхідного для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , що підтверджується письмовим роз`ясненням нотаріуса від 09.05.2024 року №127/02-31 (а.с.12). В той же час, відповідно до ст. ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Виходячи з вищевикладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за законом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній або приватній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, не звертавсь до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за заповітом, він не надав, що, виходячи зі змісту ч. 1ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за заповітом. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування поважності причин, які слугували підставою пропуску строку позивачем для прийняття спадщини є його необізнаність про існування заповіту на користь позивача. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому виходить з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приймає до уваги пояснення позивача, викладені у позовній заяві, про те, що через його необізнаність про існування заповіту на його користь він не зміг своєчасно використати своє право на звернення з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька. Ці пояснення узгоджуються зі змістом доказів, які надані позивачем. Вказані докази узгоджуються з іншими матеріалами справи, не суперечать їм, не заперечуються і не спростовуються іншими учасниками справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Що стосується тривалості додаткового строку, що може бути встановлений для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, то суд приходить до висновку про можливість встановлення строку в три місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved