Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в особі представника адвоката Ремського Є.В. звернулися до суду із наданим позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,0540 га, що знаходиться по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що їм на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2006 року належить житловий будинок по [ADDRESS] . Вони здійснили державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок. Шлюб між ними було розірвано. В подальшому вони з?ясували, що право власності на земельну ділянку зареєстроване за колишнім власником будинку [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого за № 3578. На момент укладення договору купівлі-продажу будинку не було зазначено в договорі про перехід права власності на земельну ділянку. На даний час позивачі зараз не можуть приватизувати земельну ділянку. Оформити договір в нотаріальній конторі неможливо у зв`язку з тим, що попередня власниця земельної ділянки померла, інформація щодо спадкоємців відсутня. Позивачі вважають, що з переходом права власності на будинок до них перейшло і право власності на земельну ділянку, тому просять визнати за кожним з них право власності на 1/2 частки земельної ділянки. Ухвалою суду від 15.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання на 24.06.2024 року. Крім того, ухвалою суду від 15.05.2024 року за клопотанням представника позивачів [PERSON] витребувано від Первомайського відділу ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію актового запису про смерть [PERSON] . 30.05.2024 року від Первомайського відділу ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про неможливість надання витребуваної інформації у зв`язку з відсутністю відомостей про дату та місце народження особи. Позивачі та їх представник [PERSON] в підготовче засідання не з`явились, представник надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутність його та позивачів, зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просив задовольнити позов. Представниця відповідача [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та зазначила, що відповідач позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення по суті справи у підготовчому засіданні. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. За таких обставин визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів третіх осіб, тому його слід прийняти, вирішити справу у підготовчому засіданні і задовольнити позов з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 18.07.2006 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчуком С.А., зареєстровано в реєстрі за № 4226, [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с.12). Право власності\~на зазначений\~будинок за\~ [PERSON] та\~ [PERSON] 04.09.2006\~року було\~зареєстровано в\~Первомайському МБТІ відповідно до витягу № 11718411, реєстраційний номер 5332334, номер запису 3478 в книзі 2 (а.с.3). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 313847652 від 11.04.2024 року житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 23,4 кв. м, житловою площею 10 кв. м на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] , їх частки складають по 1/2 кожному (а.с.16). Шлюб між подружжям Лило розірваний рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.07.2019 року, яке набрало законної сили 27.08.2019 року. [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0540 га, яка надана [PERSON] для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого 10.10.1994 року за № 3578 (а.с.17). З інформації ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 18.03.2024 року № 725/0/22-24 також вбачається, що згідно з Книгою записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю по м. Первомайську Миколаївської області за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка площею 0,0540 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] на підставі державного акту на право приватної власності на землю (без серії, без номеру), зареєстрованого 10.10.1994 року за № 3578 (а.с.15). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Частиною 4 статті 120 ЗК України передбачено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Згідно до ст. 377 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору дарування житлового будинку) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19.11.2020 року у справі № 686/9580/16-ц). При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16.06.2020 року у справі №689/26/17). Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, однак знаходить свій прояв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16). За таких\~обставин суд\~вважає позовні\~вимоги [PERSON] та [PERSON] законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому за кожним з них слід визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0540 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивачами не заявлено про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved