Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

В травні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір?ю [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 10.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . У вересні 2022 року подружжя припинило сімейні стосунки. 07.12.2022 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишилась проживати разом із сином за адресою: [ADDRESS] . Проте, 19.12.2022 року, приблизно о 21 год. коли [PERSON] повернулась додому вона не змогла відкрити двері квартири. Вона викликала поліцію, але [PERSON] відмовився впустити дружину додому, не зважаючи на те, що рішення про розірвання шлюбу не набрало законної сили, а сама квартира була придбана за спільні кошти під час шлюбу. 20.12.2022 року позивач звернулась до органів поліції із заявою про самоуправство, де зазначила, що її незаконно виселили із житла. Було відкрито кримінальне провадження №12022175420000827 від 20.12.2022 року за ст. 367 КК України, але на теперішній час провадження є закритим. Із 20.12.2022 року [PERSON] була змушена орендувати житло за іншою адресою. До нового року [PERSON] ще дозволяв колишній дружині забирати сина до себе на кілька днів на тиждень, а з початком 2023 року став обмежувати її право на участь у вихованні дитини, що стало підставою для її звернення у Службу в справах дітей з приводу визначення місця проживання сина разом із матір?ю. Рішенням від 28.02.2023 року виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтава ради місце проживання малолітнього [PERSON] визначено разом із батьком [PERSON] . 14.03.2023 року [PERSON] ознайомилась із копіями матеріалів, які стали підставою для ухвалення вищевказаного рішення, де вирішальне значення мало бажання дитини залишитись саме із батьком. До розлучення вихованням сина займалась виключно мати, з батьком син проводив дозвілля. Саме позивач [PERSON] відвозила сина до школи і забирала після роботи. Також, тільки мати мала достатній досвід і знання для забезпечення здоров?я дитини, оскільки усі відвідування лікарів відбувались за її участі. Саме за ініціативи матері [PERSON] відвідував секцію дзюдо, тим самим наслідуючи приклад матері, яка є кандидатом у майстри спорту із цього ж виду. Позивач є працівником поліції в ГУНП в Полтавській області, має відмінну характеристику із місця роботи, режим роботи дозволяє останній приділяти належну увагу вихованню сина. [PERSON] , на відміну від батька, не розпещувала дитину солодощами, привчала до здорового харчування, наполягала на виконанні домашніх завдань, вимагала дотримуватися шкільної програми, але це змушувало матір суворіше відноситись до виховання дитини, ніж це робив батько. Саме тому, малолітній [PERSON] відчуває на даний час більшу прихильність до батька ніж до матері. В період із 19 грудня 2022 року по теперішній час батько не приділяє достатньої уваги харчуванню сина, регулярними продуктами у раціоні сина є шоколад, цукерки та інші солодощі, які не є корисними для дитини. Коли у січні 2023 року [PERSON] захворів, то батько замість того, щоб відвідати лікаря, займався самолікуванням, в тому числі сам призначив дитині антибіотики. Проживання [PERSON] із батьком одразу ж вплинуло на його успіхи у навчанні, що підтверджується характеристикою від 30.01.2023 року, наданою ПНВК «Дошкільний навчальний заклад - спеціалізована школа « [PERSON] ». У лютому 2023 року батько [PERSON] самостійно, не порадившись із матір`ю змінив школу, де [PERSON] навчався із першого класу, лише на тій підставі, що йому не сподобалась характеристика, яку школа надала на запит адвоката позивача. Наразі дитина навчається у іншому навчальному закладі, але школу не відвідує, бо за проханням батька [PERSON] проходить навчання дистанційно. За ініціативи батька або за відсутності інтересу після того, як [PERSON] став проживати без матері, він перестав відвідувати секцію дзюдо, іншим видом спорту зараз не займається і більшу частину часу просто проводить вдома перед комп`ютером. На даний час позивач забезпечена комфортним житлом за адресою: [ADDRESS] , де, згідно акта обстеження від 08.02.2023 року є всі необхідні умови для постійного проживання дитини. Згідно акту оцінки потреб сім?ї від 08.02.2023 року, мати може повністю задовольнити усі потреби дитини для його віку та рівня розвитку. Позивач працює у поліції на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу режиму та технічного захисту інформації ГУНП в Полтавській області, має стабільно високий дохід, відмінно характеризується зі місцем проходження служби. Позивач має задовільний стан здоров?я, не перебуває на диспансерних обліках, не судима, до адміністративної відповідальності не притягалась, чого не можна сказати про відповідача. [PERSON] має незадовільний стан здоров?я. [PERSON] постійно вживає наркотичні речовини вже на протязі декількох років. [PERSON] була свідком вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. На даний час ця кримінальна справа передана до суду із обвинувальним актом. [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, через зневажливе ставлення до закону, яке у останнього сформувалось ще під час проходження служби в органах внутрішніх справ, із яких він був звільнений у 2013 році. Вважає, що постійне проживання дитини із таким батьком не відповідає інтересах дитини. В свою чергу мати розуміє, що спілкування сина із батьком необхідне, проте, тривале перебування [PERSON] без матері вже негативно вплинуло на поведінку і навчальні успіхи дитини. Через те, що після розгляду справи про визначення місця проживання дитини не було враховано залежність батька від наркотичних речовин, не було враховано факт притягнення до кримінальної відповідальності, а також інші підстави, які з?явились пізніше, позивач вирішила звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 05.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.08.2023 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Чуванової А.М. 10.08.2023 року відповідач [PERSON] надав до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що 10.09.2008 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07.12.2022 року було розірвано шлюб, рішення суду набрало чинності. Вважає, що позовна заява базується на надуманих та неправдивих фактах. Так, спільне проживання з дитиною після розірвання шлюбу [PERSON] підтверджує лише довідкою про склад сім`ї від 18.01.2023 року, копію якої додає до позовної заяви. Дана довідка була видана КП «ЖЕО Полтавської міської ради» без врахування того факту, що шлюб між ними було розірвано. Вважає, що дана довідка не може слугувати належним та допустимим доказом того, що позивач безпосередньо проживала в даній квартирі з дитиною після розірвання 07.12.2023 року шлюбу. [PERSON] була і є працівником правоохоронного органу та все спільне життя займається та займалася замість виховання дитини власною кар`єрою та проводить весь час у відрядженнях, на робочому місці та відвідуючи спортивні заняття з урахуванням своїх інтересів, зокрема, що і стало вирішальним при прийнятті рішення про розлучення, бо родина фактично перестала існувати. Тобто, позивач завжди жила для себе та ставила свої інтереси на першу чергу, нехтуючи інтересами дитини та чоловіка. Незважаючи на те, що позивач працювала, всі потреби сім`ї покривав відповідач, в тому числі і дитини, оплачував навчання, подорожі, одяг, зокрема, телефонів і так далі. Під час спільного життя [PERSON] була ініціатором постійних сварок та створення конфліктних ситуацій, в тому числі, в присутності дитини, що, відповідно, негативно відображалось на стані його психіки. Колишня дружина налаштовувала дитину проти нього та проти бабусі та дідуся. З грудня 2022 року позивач перестала проживати із відповідачем та сином. З вересня по грудень 2022 року позивач дуже рідко з`являлась в квартирі, де вони проживали родиною, тому мови про спільне проживання разом з дитиною і йти не може. Тим паче, що позивач виявила бажання жити з дитиною та почала вчиняти дії для цього, майже рік не проживаючи з ним. У зв`язку з тим, що рішення про розлучення було прийняте та за рішенням суду шлюб між подружжям було розірвано позивач перестала бути членом родини, а тому вона втратила право користування квартирою. 19.12.2022 року відповідач вирішив змінити замки та попередньо, декілька разів, повідомив про це позивачу. Натомість позивач подала до правоохоронного органу заяву про самоуправство. За даною заявою було відкрито кримінальне провадження №12022175420000827 від 20.12.2022 року. 29.12.2022 року постановою було закрито кримінальне провадження від 20.12.2022 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Зазначає, що ним не чиняться перешкоди у вільному спілкуванні дитини з матір`ю, оскільки кожен з них відіграє важливу роль в житті дитини. З матеріалів, які були надані позивачем до суду, вбачається, що 27.01.2023 року позивач подала заяву до Шевченківської районної у місті Полтаві ради, в якій прохала визначити місце проживання дитини з нею. Однак, 13.02.2023 року син [PERSON] власноручно написав пояснення, в яких зауважено, що він хоче проживати разом з татом. Виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради було вирішено визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Вважає, що бажання дитини жити з батьком - [PERSON] є головним та пріоритетним, оскільки це саме його рішення, яке має поважатися обома батьками, тому, рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради прийняте в інтересах дитини та з урахуванням його побажань. Наразі дитина хоче проживати із батьком, бажання жити з позивачем не висловлювала. Звертає увагу суду на те, що відповідач дуже багато часу проводить з дитиною, слухає та чує його побажання, підтримує його рішення при виборі додаткових та розвиваючих занять (а не ініціює інтереси сина), тому син і бажає жити із ним. Окрім того, син протягом спірного періоду проживає з батьком, знаходиться на його повному утриманні, а позивач відмовлялась добровільно його утримувати, у зв`язку з цим в грудні 2022 року він звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу. Октябрським районним судом м. Полтави, 22.12.2022 року було видано судовий наказ по справі № 554/15222/22, яким було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, [PERSON] не бажає утримувати свою дитину та скасувала судовий наказ по справі № 554/15222/22 від 22.12.2022 року, який був виданий Октябрським районним судом м. Полтави. Позивач є працівником правоохоронного органу, тому графік її роботи не є регламентованим та стабільним, а отже її режим роботи не дає змогу приділяти належну увагу дитині. Натомість, відповідач має власний бізнес, графік роботи він визначає самостійно, а отже має змогу підлаштовувати графік роботи під графік занять, гуртків сина. Відповідач з сином проживають за адресою: [ADDRESS] . Син навчався в школі за адресою: [ADDRESS] , між даними адресами відстань близько 6 кілометрів. Відповідач має автомобіль і кожного дня відвозив дитину в школу та забирав зі школи. Також він здійснював повне забезпечення родини та покривав всі наявні витрати. Щодо відвідування секції дзюдо, син відмовляється від відвідування даної секції, бо йому це не цікаво. Наразі [PERSON] навчається в приватному закладі «Загальної середньої освіти «ІТ Степ Скул Полтава». Щодо зміни школи, [PERSON] має схильність до інформатики, і відповідач запропонував йому змінити школу з поглибленим вивченням айті технологій, він виявив бажання, тому змінили школу. Щодо позиції позивача в частині стану здоров`я відповідача, зазначає, що 15.05.2023 року була видана довідка про проходження попереднього, періодичного та позачергово психіатричних обглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №1685, за результатом огляду відсутні психіатричні розлади, в тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин. Щодо кримінального правопорушення, до кримінальної відповідальності [PERSON] - не притягався. Комісією в складі спеціалістів служби у справах дітей, психолога центру соціальних служб, працівника поліції в ході спілкування з підлітком встановлено, що він не виявляє тривожності та агресії, почуває себе комфортно. Вважає, що до позовної заяви не додано жодного належного та допустимого доказу, яким би були обґрунтовані позовні вимоги в частині доцільності проживання дитини з матір`ю. Зазначає, що дитина повинна проживати саме з ним, оскільки вказане буде відповідати її інтересам. Син має більшу прихильність до батька, ніж до матері (т. 1 а.с.130-136). 10.08.2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину, третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, в якій він просить визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.09.2008 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07.12.2022 року по цивільній справі розірвано шлюб, зареєстрований 10.09.2008 року. Вважає, що бажання дитини жити з батьком є головним та пріоритетним, оскільки це саме його рішення, яке має поважаться обома батьками, тому, рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради прийняте в інтересах дитини та з урахуванням його побажань. [PERSON] забезпечений власним житлом, в якому проживає з дитиною, має стабільний дохід, має дві вищі освіти, неодноразово нагороджувався відзнаками, почесними грамотами, подяками, нагрудним знаком на попередній роботі. Він багато часу проводить з дитиною, слухає та чує його побажання, підтримує його рішення при виборі додаткових та розвиваючих занять. Він має власний бізнес, графік його роботи визначає самостійно, а отже має змогу підлаштовувати графік роботи під графік занять, гуртків сина. Позивач з сином проживають за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою створені всі умови для комфортного проживання сина, його навчання та відпочинку. Позивачем здійснюється покриття витрат на лікування сина [PERSON] . Оплачуються освітні послуги сина, який з 2013 по 2022 роки відвідував ПНВК [PERSON] . Наразі він оплачує освітні послуги в приватному закладі загальної середньої освіти «ІТ Степ Скул Полтава», здійснюється організація дозвілля спільного з відповідачем сина, придбання транспорту. Ним придбавалися сину засоби зв`язку та комп`ютерної техніки. Позивач самостійно купує продукти харчування для сина та організовує його харчування, одноособово здійснювалось і здійснюється придбання для сина сезонного одягу та взуття, здійснюється покриття комунальних послуг по квартирі, в якій вони проживають з сином. Дитина відчуває любов, повагу та піклування до себе, тому зробила вже давно свій свідомій вибір, з ким вона хоче залишитись проживати, і цей вибір очевидний. 13.02.2023 року син [PERSON] власноручно написав пояснення, в яких зазначив, що хоче проживати разом з татом. Відповідно до Витягу з рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, як органу опіки та піклування від 30 березня 2023 року № 72 «Про визначення порядку участі батьків y вихованні тa спілкуванні з малолітніми дітьми», було розглянуто заяву [PERSON] щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , висновок служби у справах дітей, рішення комісії з питань захисту прав дитини від 23 березня 2023 року та інші документи, визначено порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Вважає, що дитина повинна проживати саме з ним, оскільки вказане буде відповідати її інтересам. Син має більшу прихильність до батька, ніж до матері. Ухвалою суду від 05.09.2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину, третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, - об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, третя особа: виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Полтаві ради. Ухвалою суду від 06.03.2024 року доручено Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради підготувати висновок із пропозиціями органу опіки щодо розв`язання спору між батьком і матір`ю про місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 08.05.2024 року закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 06.06.2024 року позивач [PERSON] свій позов підтримала, в задоволенні зустрічного просила відмовити. Зазначила, що чоловік виселив її з квартири. Син став від неї відвертатися, в квартиру її не впускають, рішення органу опіки і піклування, яким встановлений графік участі у вихованні сина, не виконується. Сину вона перераховує 5000 грн. щомісяця на картку. Вона може піклуватися про дитину, придбала однокімнатну квартиру, зробила ремонт. Працює в поліції в м.Полтаві з 09 год. до 18 год, однак в подальшому буде працювати в м.Києві, має бажання забрати сина в м.Київ, там вона орендує житло. Спілкується вона з дитиною 1 раз на тиждень в школі. Син з нею не спілкується по телефону, не бажає відповідати по вайберу. Позивач не проти спільної фізичної опіки над дитиною, пропозицій у неї немає, хотіла б щоб суд визначив. Позивач не згодна щоб син в суді давав пояснення, оскільки це травмує його психіку. Представник позивача [PERSON] адвокат Прядко О.О. в судовому засіданні 29.05.2024 року та 06.06.2024 року первісний позов підтримав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Зазначив, що позивач в грудні 2022 року фактично втратила житло і сина, батько перестав відпускати сина до матері. Орган опіки і піклування виключно поклався на думку дитини, не проаналізувавши чому саме з батьком. Дитина знаходиться під впливом батька, страждає; графік відвідувань не виконується; мати може забезпечити дитину. Відповідач має незадовільний стан здоров`я; він побив хлопця у м.Полтаві, проте кримінальне провадження було закрито. Позивач до грудня 2022 року одна виховувала дитину, вона відвідує сина в школі, передає гроші на картку у розмірі 5000 грн. щомісяця. Позивач придбала однокімнатну квартиру, в якій є всі умови для проживання сина. Не забирає сина до себе, бо цього не бажає дитина, яка знаходиться під впливом батька. Заперечує проти задоволення зустрічного позову, оскільки син повинен жити з матір`ю, яка буде дотримуватись балансу у вихованні, буде привчати до помірного харчування, спорту, навчання. Орган опіки та піклування не врахував, що матір виселили з квартири. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний - задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що після розірвання шлюбу позивач спілкувалася з сином, забирала його до себе додому. Однак, коли мати стала говорити, що батько поганий, дитина відмовилася до неї ходити. Син не хоче спілкуватися з матір`ю, бо був свідком всіх обставин, які відбуваються в сім`ї. У дитини є власна кімната, мати за 2 роки жодного разу не приїхала до них додому. Батько купує сину лише необхідні речі, техніку для навчання. У сина нормальний стан здоров`я, він займається спортом. Мати фактично не утримує дитину. Вважає, що позивач просто не хоче платити аліменти. Син і в усній формі і в письмовій зазначав психологу, органу опіки та піклування, що він хоче жити з батьком. Заперечує проти того, щоб син надавав пояснення в судовому засіданні, оскільки це травмує його морально. Зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки у [PERSON] лише корисні інтереси, хоч на теперішній час вона надає незначну матеріальну допомогу, але вона може сама і припинити її сплачувати. Думка дитини з приводу спільної опіки батьків категорична, він не бажає жити з матір`ю ні за яких умов. Після судового засідання 06.06.2024 року син чекав матір вдома всі вихідні, щоб про це їй сказати, проте вона так і не прийшла. Крім того, 01.05.2024 року позивачка переведена на роботу в м.Київ, там вона працює та орендує однокімнатну квартиру зі своєю кумою, що також свідчить про неможливість спільної опіки над дитиною. Він не проти щоб мати приймала участь у вихованні дитини, однак фізична опіка в даному випадку неможлива, і він проти цього заперечує. Представник відповідача [PERSON] адвокат Остапенко І.О. в судовому засіданні зустрічний позов підтримала, в задоволенні первісного просила відмовити. Зазначила, що інтереси дитини повинні бути враховані. Син хоче жити з батьком. Провина [PERSON] в кримінальному провадженні не була встановлена, лише закрили кримінальне провадження. Належних доказів по стану здоров`я батька позивач не надала. З приводу спільної фізичної опіки зазначила, що це неможливо, особливо коли люди живуть, як в даному випадку, в різних населених пунктах. Питання участі матері в спілкуванні та вихованні дитини можливо вирішити в окремому судовому процесі або органом опіки та піклування. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, наданий суду. Зазначила, що проводились обстеження умов проживання як батька, так і матері. Була вислухана думка дитини, син усно і письмово заявив, що хоче жити лише з батьком. При наданні висновку керувались таким: умови проживання, доходи сторін, акт соціальної служби, графік роботи батьків, думка дитини, інші документи. Про спільну опіку батьками питання не ставилось. Вважає, що при таких обставинах, які склались в даному випадку, спільна фізична опіка батьків є недоцільною та буде суперечити інтересам дитини. В судове засідання 14.06.2024 року позивач [PERSON] та її представник адвокат Прядко О.О. не з`явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, дата і час судового засідання попередньо узгоджені зі стороною позивача. Адвокат надав до суду заяву про відкладення розгляду справи, про зайнятість його в іншій справі та медичну довідку позивача. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутність вказаних учасників справи, враховуючи стадію судового розгляду (дослідження письмових матеріалів справи) і те, що справа перебуває в провадженні суду більше року, та сторона позивача вже тричі просила про відкладення справи з різних причин. Суд, заслухавши учасників справи, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної справи, вважає первісний позов таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2008 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 17). [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження дитини (т.1 а.с.18). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07.12.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (т.1 а.с.21-23). З довідки КП «ЖЕО Полтавської міської ради» (т.1 а.с.25) вбачається, що місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , зареєстроване в [ADDRESS] . З цієї ж довідки вбачається, що за адресою [ADDRESS] , крім [PERSON] , зареєстроване місце проживання [PERSON] , 1984 року народження. Відповідно договору купівлі-продажу від 06.12.2017 року [PERSON] прийняв у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.26-29). Згідно договору оренди від 20.12.2022 року, [PERSON] передано в користування з 20.12.2022 року по 31.12.2023 року житлове приміщення (т.1. а.с.36-37). [PERSON] у січні 2023 року звернулась із заявою до органу опіки та піклування про визначення місця проживання сина з нею (т.1 а.с.38-39). Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 28.02.2023 року, на підставі висновку Служби у справах дітей, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (т.1 а.с.10,41). Малолітній [PERSON] , [INFO] , надав 13.02.2023 року письмові пояснення завідувачу відділу служби у справах дітей, в яких зазначив, що хоче проживати з батьком, тому що йому подобається проводити час з татом. Він постійно з ним, займаються мотокросом, рибалкою, виїздом на природу. З мамою він просто хоче зустрічатися (т.1 а.с.44). З характеристики від 30.01.2023 року з приватного навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад спеціалізована школа» О.Данько вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зарекомендував себе як старанний і здібний учень. Однак, в 2023 році спостерігається нейтральне емоційне ставлення до навчально-виховного процесу. Мати відвідує батьківські збори, приділяє належну увагу дитині (т.1 а.с.49). Із довідок лікарів (т.1 а.с.47,48) вбачається, що мати зверталась за медичною допомогою з приводу здоров`я сина. Тренером спортивної шкоди з дзюдо складена позитивна характеристика на неповнолітнього [PERSON] , зазначено, що мати особистим прикладом надихала сина займатися цим видом спорту (т.1 а.с.49-50). Позивач [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи в ГУНП в Полтавській області (т.1 а.с.53). Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 30.03.2023 року визначено порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.103). Згідно договору про надання освітніх послуг від 08.02.2023 року, приватний заклад «Загальної середньої освіти «ІТ СТЕП СКУЛ Полтава» надає освітні послуги у сфері загальної середньої освіти для [PERSON] (т.1 а.с.144 -151). Відповідно до характеристики зазначеного освітнього закладу, [PERSON] , [INFO] , позитивно характеризується, батьки цікавляться навчанням дитини і підтримують зв`язок з навчальним закладом (т.1 а.с.224). 20.12.2022 року позивач звернулась до органів поліції із заявою про самоуправство, де зазначила, що її незаконно виселили із житла. Було відкрито кримінальне провадження №12022175420000827 від 20.12.2022 року за ст. 367 КК України, але на теперішній час провадження є закритим. Із витягу вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 09.06.2023 року незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т.1 а.с.243). Згідно матеріалів справи [PERSON] , [INFO] , має дві вищі освіти, нагороджений численними грамотами за сумлінне виконання службових обов`язків (т.2 а.с. 7-17). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 14.03.2024 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності (т.3 а.с. 85). Із довідок (т.2 а.с..18-19) вбачається, що [PERSON] працює в приватних підприємствах «Карсад І», «Автоварта» та щомісячно отримує дохід. Відповідно до довідки (т.3 а.с.159), станом на 05.06.2024 року [PERSON] не проходить службу в ГУНП в Полтавській області. 06.05.2024 року наказом ГУНП в Полтавській області від 01.05.2024 року №208 о/с [PERSON] переведено до апарату центрального органу управління поліції Національної поліції України. Згідно висновку виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 09.04.2024 року, орган опіки та піклування прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] (т.3 а.с.41). Відповідно до матеріалів справи, позивачем не доведено та відповідачем спростовано обставини залежності його від наркотичних речовин (т.1 а.с.239 - 242). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд звертає увагу, що у Конвенції про права дитини реалізовано принцип примату інтересів дитини понад усім. Ця Конвенція ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, її правові норми є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України. У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У частині стретій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацію, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач [PERSON] наполягає на визначенні місця проживання дитини з нею, відповідач [PERSON] вважає, що дитині буде краще жити з ним. Суд вважає доводи [PERSON] слушними, виходячи з наступного. Визначаючи місце проживання дитини з батьком, суд враховує матеріально-побутові умови батьків, відносини, які існують між кожним з батьків та дитиною, приділення батьком більше уваги та свого часу дитині, проявлення більшої емоційної близькості та прихильності сина саме до батька, хоча і не бажання втрачати зв`язок із матір`ю, потребуючи уваги, турботи та піклування з боку матері, а також права батьків на виховання дитини і обов`язки батьків діяти в інтереси дитини. Матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків. Так, Верховний Суд своїй постанові від 06 червня 2019 року звернув увагу, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] більше року проживає з батьком [PERSON] . При цьому, порядок участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною встановлено рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 30.03.2023 року. Мати відвідує дитину за місцем навчання, майже не спілкується за місцем проживання. Як встановлено, батько не забороняє сину бачитись з мамою, тоді як сам неповнолітній виявляє меншу прихільність до матері ніж до батька. При розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед слід виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Крім того, суд наголошує, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на її врахування щодо питань, які стосуються її життя. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їхніх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам і думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплене вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Згідно матеріалів справи, спеціалістами органу опіки та піклування здійснено опитування дитини щодо його думки стосовно проживання з одним із батьків. Син повідомив, що хоче проживати разом з батьком, який турбується про нього та створив належні умови для навчання і розвитку. З урахуванням зазначеного, з огляду на інтереси самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, зокрема прихильність до батька, суд дійшов висновку про доцільність проживання дитини разом зі своїм батьком. При розгляді справи встановлено, що мати дитини [PERSON] змінила як місце роботи так і постійне місце проживання. Проживає та працює в м.Києві. Отже, змінилися обставини, зокрема втрачено зв`язок з постійним її місцем проживання, за яким вона просила визначити місце проживання дитини. Суд враховує зазначену обставину та наголошує на тому, що матір дитини, яка, безсумнівно, відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд визначаючи місце проживання дитини з батьком, дійшов висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] , суд, із врахуванням віку дитини, того, що малолітній більше 1 року проживає з батьком, залишиться в звичному для себе оточенні, не змінюватиме його, із врахуванням найкращих інтересів дитини, дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . При цьому, визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для збереження розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі доцільним є проживання дитини з батьком, суд доходить до висновку про задоволення зустрічного позову в цій частині. Допитані в судовому засіданні свідки відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили позицію [PERSON] , дали фактично аналогічні покази про те, що дитина залишилась проживати з батьком та виявляє більшу прихильність до нього. При цьому, покази свідків позивача [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] з приводу піклування матері про сина жодним чином не спростовують висновки суду. Крім того, відповідно до висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року у справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі №183/3958/20, суд дослідив можливість застосування в даній справі моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною. Однак застосування такої моделі виявилося неможливим та недоцільним, враховуючи вищевикладені встановлені в даній справі обставини. Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За вимогами ч.2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст.3, ст.4, ст.5 Конвенції про права дитини 20.11.1989 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Враховуючи визначення місця постійного проживання неповнолітньої дитини разом із батьком за його місцем проживання та обов`язок матері утримувати сина до його повноліття, яка проживає окремо від дитини, суд приходить до висновку, що буде справедливим та співмірним визначити аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати їх з [PERSON] на користь [PERSON] , з яким буде проживати дитина. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2023 року і до досягнення сином повноліття. Рішення суду у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із зустрічним позовом [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. Суд, враховуючи, що позов задоволено, вважає стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. Також, підлягає стягненню з [PERSON] у дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогами про стягнення аліментів на дитину. На підставі викладеного та

Outcome: approved