Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

У березні 2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання вкладником, зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 «Про віднесення АТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК», відповідно до якого з 27 січня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «ІМЕКСБАНК». Постановою Правління Національного банку України від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 травня 2015 року № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 квітня 2016 року № 638 строк здійснення процедури ліквідації банку продовжено до 26 травня 2018 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29 січня 2018 року № 261 строк здійснення процедури ліквідації банку продовжено на два роки з 27 травня 2018 року до 26 травня 2020 року включно. Відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом через банк-агент було розпочато виплати гарантованих сум вкладів фізичним особам клієнтам АТ «ІМЕКСБАНК», а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У подальшому за повідомленням від банку-агенту, який здійснює виплати коштів фізичним особам вкладникам АТ «ІМЕКСБАНК», Фонду стало відомо про те, що отримання таких коштів здійснюється однією особою - [PERSON] на підставі довіреностей. Під час здійснення перевірки виявилось, що до запровадження в АТ «ІМЕКСБАНК» тимчасової адміністрації, а саме за грудень 2014 року [PERSON] було укладено дев`ять договорів про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу, за умовами яких останній оформив вклад на користь вкладників - третіх осіб. Крім того, 15 грудня 2010 року між АТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] був укладений договір банківського рахунку № 153-10/БР у доларах США, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] . Всі грошові кошти на депозитні рахунки, відкриті [PERSON] на користь третіх осіб, відповідно до поданих ним в АТ «ІМЕКСБАНК» заяв, перераховувались із його особистого рахунку № [NUMBER] , відкритому в банку, що підтверджується меморіальними валютними ордерами. До набуття особою, на користь якої зроблений банківський вклад, прав вкладника, ці права належать особі, яка зробила вклад. Уповноважений працівник банку ідентифікує фізичну особу, яка відкриває рахунок та підтверджує здійснення ідентифікації копіюванням документів. У разі відкриття вкладного (депозитного) рахунку на користь третьої особи ця особа набуває права вкладника з часу пред`явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами. До набуття особою, на користь якої відкрито вкладний (депозитний) рахунок, прав вкладника ці права належать особі, яка відкрила вкладний (депозитний) рахунок. Розпорядження коштами за вкладним (депозитним) рахунком особою, на ім`я якої відкрито рахунок, здійснюється лише після її ідентифікації банком. За умовами Публічного договору № 1 та договорів депозиту пред`явлення вкладником до банку будь-якої вимоги відбувається виключно у письмовій формі. За інформацією, наданою АТ «ІМЕКСБАНК» Фонду стало відомо, що такої письмової вимоги до банку фізичними особами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь яких [PERSON] було відкрито вкладний (депозитний) рахунок, пред`явлено не було. Таким чином, [PERSON] є єдиним вкладником по договорам депозиту із набуттям всіх прав вкладника, як особа яка зробила вклад. Статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Разом з тим, [PERSON] на підставі дев`яти договорів депозиту, укладених з АТ «ІМЕКСБАНК», було отримано кошти як відшкодування за вкладами на суму 1139454 гривні 90 копійок, які перераховані банком-агентом на його особистий рахунок, за яким він має право здійснювати операції з використанням електронного платіжного засобу пластикової картки за № [NUMBER], отримано в АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, відповідач отримав кошти як відшкодування за вкладами у значно більшій сумі, ніж це передбачено ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати [PERSON] єдиним вкладником з набуттям ним всіх прав вкладника як особи, яка зробила вклад по укладеним з АТ «ІМЕКСБАНК» дев`яти правочинам; - зобов`язати [PERSON] повернути грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 1139454 гривні 90 копійок. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року відмовлено в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що у відповідача був великий депозит. За день до запровадження у банку тимчасової адміністрації відповідач відступив частину вкладу на користь третіх осіб. Фонд вважає, що ці кошти відповідач отримав особисто для себе. За таких обставин, нов. І вкладними не набули прав вкладників. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи мітиться відзив на позовну заяву представника відповідача, з якого вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що вкладниками АТ «ІМЕКСБАНК» є треті особи, сума вкладів кожного з яких не перевищує 200000 гривень. Позивачем в додатках до позовної заяви були надані копії паспортів, копії карток із зразками підписів та копії опитувальників третіх осіб. За таких обставин, треті особи були ідентифіковані банком, що свідчить про те, що треті особи стали вкладниками таких рахунків та особисто звертались до банку з метою використання власного рахунку. З метою подальшого розпорядження власними рахунками треті особи видали відповідачу довіреності з правом користування та розпорядження власними банківськими рахунками. У кожній довіреності зазначено про те, що [PERSON] уповноважено представляти інтереси у будь-яких філіях та відділеннях АТ «ІМЕКСБАНК» та будь-яких банківських установах на території України, у його банків агентів та у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб, відкривати, закривати, користуватися та розпоряджатися на території України у будь-який спосіб, передбачений законодавством, конкретними банківськими рахунками, власниками яких є треті особи, відповідно до номерів, які вказані в договорах банківського вкладу та банківського рахунку. Таким чином, саме ідентифікація кожної третьої особи банком та видача довіреностей є доказом набуття третіми особами прав вкладників та відповідно до ст. 1063 ЦК України є вираженням наміру третіх осіб скористатися правами вимоги по договорам банківського вкладу через інститут представництва за довіреностями. Вбачається, що відповідач не є вкладником. Крім того, нормами Публічного договору № 1 не передбачено обов`язку надання вкладником письмової вимоги/заяви на отримання коштів, а тому посилання позивача на зазначені норми Публічного договору № 1 є безпідставними (т. 1, а.с. 193-197). Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 «Про віднесення АТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК», відповідно до якого з 27 січня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «ІМЕКСБАНК» (т. 1, а.с. 138-139). Постановою Правління Національного банку України від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 травня 2015 року № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» (т. 1, а.с. 140-141). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 квітня 2016 року № 638 строк здійснення процедури ліквідації банку продовжено до 26 травня 2018 року включно (т. 1, а.с. 142). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29 січня 2018 року № 261 строк здійснення процедури ліквідації банку продовжено на два роки з 27 травня 2018 року до 26 травня 2020 року включно (т. 1, а.с. 143). Відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом через банк-агент було розпочато виплати гарантованих сум вкладів фізичним особам клієнтам АТ «ІМЕКСБАНК», а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З позову вбачається, що у подальшому за повідомленням від банку-агенту, який здійснює виплати коштів фізичним особам вкладникам АТ «ІМЕКСБАНК», Фонду стало відомо про те, що отримання таких коштів здійснюється однією особою - [PERSON] на підставі довіреностей. Під час здійснення перевірки виявилось, що до запровадження в АТ «ІМЕКСБАНК» тимчасової адміністрації, а саме за грудень 2014 року [PERSON] було укладено дев`ять договорів про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу, за умовами яких останній оформив вклад на користь вкладників - третіх осіб. Крім того, 15 грудня 2010 року між АТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] був укладений договір банківського рахунку № 153-10/БР у доларах США, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] (т. 1, а.с. 17-20). Сторона позивача зазначає про те, що за умовами Публічного договору № 1 та договорів депозиту пред`явлення вкладником до банку будь-якої вимоги відбувається виключно у письмовій формі. За інформацією, наданою АТ «ІМЕКСБАНК» Фонду стало відомо, що такої письмової вимоги до банку фізичними особами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь яких [PERSON] було відкрито вкладний (депозитний) рахунок, пред`явлено не було. Таким чином, [PERSON] є єдиним вкладником по договорам депозиту із набуттям всіх прав вкладника, як особа яка зробила вклад. З позову вбачається, що [PERSON] на підставі дев`яти договорів депозиту, укладених з АТ «ІМЕКСБАНК», було отримано кошти як відшкодування за вкладами на суму 1139454 гривні 90 копійок, які перераховані банком-агентом на його особистий рахунок, за яким він має право здійснювати операції з використанням електронного платіжного засобу пластикової картки за № [NUMBER], отримано в АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, відповідач отримав кошти як відшкодування за вкладами у значно більшій сумі, ніж це передбачено ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У зв`язку з цим, позивач просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати [PERSON] єдиним вкладником з набуттям ним всіх прав вкладника як особи, яка зробила вклад по укладеним з АТ «ІМЕКСБАНК» дев`яти правочинам; - зобов`язати [PERSON] повернути грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 1139454 гривні 90 копійок. Сторона позивача посилається на те, що до набуття особою, на користь якої зроблений банківський вклад, прав вкладника, ці права належать особі, яка зробила вклад. Уповноважений працівник банку ідентифікує фізичну особу, яка відкриває рахунок та підтверджує здійснення ідентифікації копіюванням документів. У разі відкриття вкладного (депозитного) рахунку на користь третьої особи ця особа набуває права вкладника з часу пред`явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами. До набуття особою, на користь якої відкрито вкладний (депозитний) рахунок, прав вкладника ці права належать особі, яка відкрила вкладний (депозитний) рахунок. Розпорядження коштами за вкладним (депозитним) рахунком особою, на ім`я якої відкрито рахунок, здійснюється лише після її ідентифікації банком. Відповідно до ч. 1 ст. 1063 ЦК України фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред`явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами. Позивачем до позовної заяви були надані копії паспортів, копії карток із зразками підписів та копії опитувальників третіх осіб. За таких обставин, треті особи були ідентифіковані банком, що свідчить про те, що треті особи стали вкладниками таких рахунків та особисто звертались до банку з метою використання власного рахунку. З метою подальшого розпорядження власними рахунками треті особи видали відповідачу довіреності з правом користування та розпорядження власними банківськими рахунками (т. 1, а.с. 198-215). У зазначених довіреностях вказано про те, що [PERSON] уповноважено представляти інтереси у будь-яких філіях та відділеннях АТ «ІМЕКСБАНК» та будь-яких банківських установах на території України, у його банків агентів та у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб, відкривати, закривати, користуватися та розпоряджатися на території України у будь-який спосіб, передбачений законодавством, конкретними банківськими рахунками, власниками яких є треті особи, відповідно до номерів, які вказані в договорах банківського вкладу та банківського рахунку. Таким чином, саме ідентифікація кожної третьої особи банком та видача довіреностей є доказом набуття третіми особами прав вкладників та відповідно до ст. 1063 ЦК України є вираженням наміру третіх осіб скористатися правами вимоги по договорам банківського вкладу через інститут представництва за довіреностями. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Сторона позивача вказує на те, що всі грошові кошти на депозитні рахунки, відкриті [PERSON] на користь третіх осіб, відповідно до поданих ним в АТ «ІМЕКСБАНК» заяв, перераховувались із його особистого рахунку № [NUMBER] , відкритому в банку, що підтверджується меморіальними валютними ордерами. Разом з тим, враховуючи наявність довіреностей від третіх осіб, якими останні надали право відповідачу користуватись та розпоряджатись власними банківськими рахунками, доказів на підтвердження отримання відповідачем коштів особисто для себе матеріали справи не містять. Вбачається, що треті особи через свого представника за довіреностями звернулись до банку із заявами про отримання своїх коштів, а тому вчинили дії, передбачені положеннями ст. 1063 ЦК України. За таких обставин, враховуючи, що треті особи вчили дії для ідентифікації себе як вкладники за договорами банківського вкладу, [PERSON] не є єдиним вкладником по договорам депозиту із набуттям всіх прав вкладника, як особа яка зробила вклад. З огляду на наведене, у задоволенні вимоги про визнання [PERSON] єдиним вкладником з набуттям ним всіх прав вкладника як особи, яка зробила вклад по укладеним з АТ «ІМЕКСБАНК» дев`яти правочинам слід відмовити. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] повернути грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 1139454 гривні 90 копійок. Позивач посилається на ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на кінець дня, що передує дню початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження отримання відповідачем коштів у сумі 1139454 гривні 90 копійок особисто для себе та наявність довіреність на отримання цих коштів від третіх осіб, вбачається, що в діях відповідача відсутні ознаки порушення положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За таких обставин, вимога про зобов`язання відповідача повернути зазначені кошти задоволенню також не підлягає. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed