Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому 24 жовтня 2019 року Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, шлюбі, актовий запис № 2935, шлюбі. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Протягом 2023 року їх відносини фактично припинилися, тому збереження шлюбу вважає неможливим. Після припинення спільного проживання відповідачка не проявляє уваги до дитини, не цікавиться її здоров`ям та розвитком, не піклується про підготовку дитини до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом та лікуванням, що негативного впливає на дитину. На даний час донька проживає з бабусею - його матір`ю та перебуває на повному його утриманні. Таким чином відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки - [PERSON] . З урахуванням наведеного, просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачкою; позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки на особовий рахунок дитини аліменти на користь доньки у розмірі частки усіх видів її заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку. 27 лютого 2024 року відповідачка [PERSON] надала суду відзив, в якому частково визнала позовні вимоги про розірвання шлюбу. У задоволенні решти вимог просила відмовити у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю (а.с.55-56). Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 березня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. На розгляд справи до суду позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] при розгляді справи підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково. Не заперечували проти розірвання шлюбу між сторонами. Однак заперечували проти позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки, так як вона не ухилялася та не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. На даний час вони з позивачем не проживають, він проходить службу в ЗСУ. Донька проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні та забезпеченні. Вона працює, орендує квартиру в смт Тиврів, донька відвідує дитячий садочок. Певний період часу вона та донька дійсно проживали у батьків позивача, однак відносини між ними нормальні і вона ніколи не ухилялася від виконання батьківських обов`язків відносно своєї доньки. В цій частині позовних вимог просили відмовити. Представник третьої особи Джигун Л.О. на розгляд справи до суду не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Заслухавши сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому 24 жовтня 2019 року Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, шлюбі, актовий запис № 2935, шлюбі (а.с.11). Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу України. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Враховуючи, що відповідачка згодна на розірвання шлюбу з позивачем, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п.2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивач [PERSON] як на підставу позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] посилається на її ухилення від виконання батьківських обов`язків. При розгляді справи допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що проживали по сусідству зі сторонами в селі Шершні. Відповідачка постійно належним чином виконувала свої батьківські обов`язки по вихованню малолітньої доньки. Водночас позивач вів не здоровий спосіб життя, вживав алкоголь, наркотичні речовини, вчиняв вдома сварки з дружиною. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач є її сином. Охарактеризувала його з негативної сторони, який зловживає алкоголем, наркотичними речовинами, вчиняв сварки зі своїми батьками та дружиною. Її невістка гарна мати і підстав для позбавлення її батьківських прав немає. Певний період син з невісткою та онучкою дійсно проживали у них, однак доньку відповідачка ніколи не покидала. Свідок [PERSON] , яка є подругою відповідачки пояснила, що підстав для позбавлення її батьківських прав відносно доньки немає, так як вона гарна мати. Згідно довідки виконавчого комітету Тиврівської селищної ради № 48 від 12 лютого 2024 року, відповідачка [PERSON] проживає в [ADDRESS] без реєстрації в орендованому житлі. Разом з нею проживає її донька [PERSON] , 2021 року народження (а.с.60). Вказана обставина підтверджується також актом проживання, складеним за участю сусідів (а.с.61). Відповідно до довідки-характеристики Тиврівської селищної ради від 15 лютого 2024 року, [PERSON] за місцем свого проживання характеризується позитивно (а.с.63). [PERSON] працює продавцем в магазині непродовольчих товарів, за місцем роботи також характеризується позитивно (а.с.64). З довідки від 17.04.2022 року № 34/62 вбачається, що позивач [PERSON] з 16 лютого 2022 року проходив курс психо-соціальної допомоги у ГС «Міжнародна антинаркотична асоціація» (а.с.62). Позивач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно дружини [PERSON] , за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (а.с.65-66,92-95). Згідно висновку лікаря -психіатра [PERSON] страждає на розлад адаптації з антидепресивним синдромом (а.с.67). З висновку органу опіки Сутисківської сільської ради № 64 від 30 травня 2024 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітньої дитини. Також у справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. Враховуючи те, що малолітня донька сторін проживає з матір`ю, яка її утримує, підстав для стягнення з неї аліментів суд не вбачає. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Так як позивач звільнений від сплати судового збору, його позовні вимоги задоволені частково про розірвання шлюбу, тому судовий збір за вказану вимогу підлягає стягненню з відповідачки на користь держави в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: partial