Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

В січні 2024 р. до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов, у якому позивач просить: скасувати арешт з нерухомого майна [PERSON] , накладений постановою Першого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 12.04.2010 ВП № В-3/312, реєстраційний номер обтяження 9819134. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер [PERSON] . Позивачка є матір`ю дітей померлого - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на квартиру у місті Києві. Неповнолітні діти спадкодавця прийняли спадщину. Однак, відповідно до Інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно, на майно [PERSON] було накладено арешт на підставі постанови Першого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 12.04.2010 ВП № В-3/312, реєстраційний номер обтяження 9819134. У зв`язку з накладеним арештом спадкоємці не можуть реалізувати своє право на оформлення спадщини. Відповідно до листа Приморського відділу ДВС у м. Одесі, неможливо встановити на підставі якого виконавчого документу було відкрите виконавче провадження, оскільки виконавче провадження було знищене за закінченням строків зберігання. Позивач вказує, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.08.2022 р. у справі № 756/16686/18 встановлено, що [PERSON] звертався з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про оскарження виконавчого напису, та вказував, що в 2004 році подав заяву до Оболонського РУ ГУ МВС України з приводу втрати паспорта громадянина України. Невідомі особи, користуючись його паспортом уклали кредитний договір. Рішенням суду виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Аналогічні вимоги було задоволено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.11.2022 р. у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.01.2024 року справа передана за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу справ від 22.01.2024 року справа розподілена судді Діденку Є.В. Ухвалою суду від 25.01.2024 року відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 21.03.2024 року. 19.02.2024 р. до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у позові. Зазначив, що виконавче провадження за 2010 рік дійсно було знищено, наразі неможливо встановити чи було воно завершене або закінчене. Підготовче засідання 21.03.2024 року відкладене за клопотання представника позивача, на 16.05.2024 р. Ухвалою суду від 16.05.2024 р. справу призначено до розгляду по суті на 25.06.2024 р., залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] , витребувано матеріали спадкової справи. 11.06.2024 р. до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] . Позивач в судове засідання не прибув, його представник подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. В судове засідання відповідач уповноваженого представника не направив, відзиву не подавав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином на офіційну електронну пошту. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка є матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У свідоцтвах про народження дітей вказано, що їх батьком є [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 28.10.2023 р. Відповідно до матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на частку квартири в [ADDRESS] . Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є його неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також його повнолітній син [PERSON] . Відповідно до Інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно, на майно [PERSON] було накладено арешт на підставі постанови Першого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 12.04.2010 ВП № В-3/312, реєстраційний номер обтяження 9819134. Згідно з листом Приморського відділу ДВС у м. Одесі від 29.08.2023 р., неможливо встановити на підставі якого виконавчого документу було відкрите виконавче провадження, оскільки виконавче провадження було знищене за закінченням строків зберігання. Рекомендовано звернутись до суду для зняття арешту з майна. Відповідно до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, 14.09.2004 року [PERSON] 1969 р.н. звертався до Оболонського РУ ГУМВС України з приводу втрати паспорта громадянина України. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31.08.2022 року, задоволено позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис. У вказаному рішенні зазначено, що коли у позивача вже був новий паспорт громадянина України, невідомі особи 25.10.2006 року користуючись втраченим паспортом серії [NUMBER] від 06.02.1997 р. уклали кредитний договір. Також, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.11.2022 року, задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, з аналогічних мотивів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі частин 2, 3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Суд зазначає, що оскільки виконавчого провадження стосовно померлого, в межах якого накладався арешт, не існує, з моменту накладення арешту пройшов тривалий час, відомостей про пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців матеріали спадкової справи не містять, то наразі не доведено існування будь-яких законних підстав для обмеження позивачів в праві оформлення спадщини, а також не доведено необхідності застосування такого заходу з боку держави. Тому, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає, оскільки спадкодавець за життя не вжив заходів для скасування вказаного арешту, і спір не пов`язаний з неправомірними діями відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved