Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Селещина-1 Машівського району Полтавської області помер її батько [PERSON] . У зв`язку зі смертю батька відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . Право на спадщину мали також брат [PERSON] та сестра [PERSON] , однак вони відмовились від прийняття спадщини, про що подали нотаріусу відповідні заяви. Інші, крім неї, спадкоємці майна відсутні. 27 червня 2018 року нотаріус Баранівської державної нотаріальної контори Вовк Н.М. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на квартиру і рекомендувала звернутися в суд з відповідним позовом. Позивач [PERSON] \~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримала\~і пояснила,\~що її\~батько [PERSON] \~та брат\~ [PERSON] \~ проживали\~разом у\~квартирі [ADDRESS] .\~Після смерті\~ [PERSON] \~батько проживав\~у квартирі\~один. Відповідач Довбиська селишна рада у судове засідання свого представника не направила, подали до суду заяву, в якій просять розглядати справу без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с. 33). Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи те, що відповідач позов визнає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що в свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 03.05.2018 року, батьком вказаний [PERSON] .(а.с.13) Згідно архівної довідки №94-Ш від 15.09.2017 року, 12.02.1992 р. на засіданні виконавчого комітету Кам`янобрідської селищної ради народних депутатів розглядалось питання про оформлення права власності на жилі будинки по [ADDRESS] , на якому прийнято рішення №19, в якому вказано визнати право державної власності жилих будинків за вищевказаною адресою за Кам`янобрідським фаянсовим заводом, які рахуються на балансі цього підприємства та видати реєстраційні посвідчення на ці будинки. (а.с.10) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.04.2017 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] с. Селещина-1 Машівського району Полтавської області (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, що вбачається з свідоцтва про право власності на житло, видане 02.08.1993 року Відділом приватизації Кам`янобрідського фаянсового заводу (а.с.8) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в смт.Кам`яний Брід Баранівського району Житомирської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 21.03.2023 року. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька на користь [PERSON] , про що написала відповідні заяви нотаріусу ( а.с. 11,12). Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачка отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 18) від 27.06.2018 року № 914/02-14/248/2017, за змістом якої, нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру та реєстрації права власності за померлим. Отже, у [PERSON] відсутні умови для оформлення прав на нерухоме майно в нотаріальній конторі. Згідно з копією технічного паспорта, виготовленого Новоград-Волинським МБТІ станом на 24.05.2018 року, квартира [ADDRESS] є загальною площею 51,1 кв.м, в т.ч. житловою 29,7 кв.м. (а.с. 14-15). Згідно копії довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 24.05.2018 року № 7 право власності на вартира [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 02.08.1993 р.( а.с. 16). Відповідно до довідки Кам`янобрідської селищної ради від 12.06.2018 року №201 [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . На момент смерті проживав один.(а.с.17) Згідно матеріалів копії спадкової справи №\~248/2017\~року до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка надійшла на запит суду, позивач [PERSON] прийняла спадщину\~після смерті свого батька [PERSON] ,\~про що\~подала відповідну\~заяву 19.04.2017\~року,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~подали заяви\~про відмову\~від прийняття\~спадщини (а.с.41-48). Відповідно до ч. 2ст. 16 ЦПК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч.1 ст.1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , проте не може оформити своє право власності. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Таким чином, суд вважає не доведеним той факт, що [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживав разом з ним та прийняв спадщину після смерті останнього. Згідно з ч. 1, 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 368 Цивільного кодексу України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Оскільки судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебувала у спільній сумісній власності спадкодавця [PERSON] та брата позивачки [PERSON] та за життя спадкодавця не визначено частку у спільній власності кожного із таких співвласників, суд вважає, що частка кожного власника у праві спільної сумісної власності є рівною та становить (одна друга), оскільки інше не встановлено судом. Статтею 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних справ та інтересів може бути визнання права. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача базуються на законі, оскільки вона є спадкоємцем за законом та частково прийняла спадщину шляхом звернення в установлений строк до нотаріуса. Інші спадкоємці за законом та за заповітом, відмовились від прийняття спадщини. Визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову частково. На підставі наведеного,

Outcome: partial