Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-будівельна група Ковальська» (далі - ТОВ «Промислово-будівельна група Ковальська») про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що в період з 04.09.2023 по 01.12.2023 позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді фахівця з військового обліку Відділу внутрішньої експертизи та ефективності функції Департаменту управління персоналом Виконавчої дирекції ТОВ «Промислово-будівельна група Ковальська». 01.12.2023 його було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, про що 29.11.2023 видано наказ №165-к. Звільнення було незаконним, оскільки він працював за безстроковим трудовим договором, а дії відповідача не відповідають вимогам ч.2 ст. 28 КЗпП України. Укладений з ним договір не був строковим, оскільки трудовий договір між ним та відповідачем був укладений на невизначений строк. Просив: визнати незаконним та скасувати наказ від 29.11.2023 №165-к «Про припинення трудового договору (контракту)»; поновити його на посаді фахівця з військового обліку Відділу внутрішньої експертизи та ефективності функції Департаменту управління персоналом Виконавчої дирекції ТОВ «Промислово-будівельна група Ковальська»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.12.2023 по день поновлення на роботі; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «Промислово-будівельна група Ковальська» за строковим трудовим договором з 04.09.2023 по 01.12.2023. Під час його прийняття на роботу іспитовий строк для нього не встановлювався. Позивач був звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового договору, про що 29.11.2023 був виданий наказ, з яким ознайомили позивача. 23.01.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач підтримав заявлений позов, підтвердив доводи, наведені у позові. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 01.09.2023 [PERSON] звернувся ТОВ «Промислово-будівельна група Ковальська» з заявою про прийняття його на роботу з 04.09.2023 по 01.12.2023 на посаду фахівця з військового обліку Відділу внутрішньої експертизи та ефективності функції Департаменту управління персоналом Виконавчої дирекції. 01.09.2023 відповідач видав наказ №116-к про прийняття на роботу [PERSON] на період з 04.09.2023 по 01.12.2023 на посаду фахівця з військового обліку Відділу внутрішньої експертизи та ефективності функції Департаменту управління персоналом Виконавчої дирекції ТОВ «Промислово-будівельна група Ковальська». 01.09.2023 позивач ознайомився з цим наказом. 29.11.2023 ТОВ «Промислово-будівельна група Ковальська» видало наказ №165-к про звільнення 01.12.2023 [PERSON] з займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України. 29.11.2023 позивач ознайомився з наказом про звільнення. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною 1 ст.21 КЗпП України встановлено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Пунктом 2 ч.1 ст. 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Частиною 2 ст. 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Частинами 1, 2 ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що позивач був прийнятий на роботу на період з 04.09.2023 по 01.12.2023 та був звільнений з роботи 01.12.2023 у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору. Позивач не надав доказів того, що між ним та відповідачем трудовий договір був безстроковим. Зазначені висновки суду підтверджуються заявою [PERSON] про прийом на роботу від 01.09.2023, в якій він зазначив конкретний період працевлаштування та погодився з цими умовами. Відтак, сторони при прийомі позивача на роботу погодили посаду, на яку був прийнятий позивач, строк дії трудового договору та умови оплати праці. Доказів на підтвердження протилежного позивач не надав, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та має наслідком залишення їх без задоволення. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітного за час вимушеного прогулу, враховуючи приписи ст. 235 КЗпП України, ч.1 ст.188 ЦПК України, суд відзначає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залежить від задоволення позовної вимоги про поновлення на роботі (основної вимоги). Оскільки суд дійшов висновку, що звільнення позивача було законним, то відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення коштів за час вимушеного прогулу, які є похідними від первісної вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, від сплати яких позивач звільнений, слід віднести за рахунок держави, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed