Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив позбавити її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і стягувати з неї аліменти на їх користь в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно. Також орган опіки просив зобов`язати відповідачку передати до служби у справах дітей оригінали документів дітей (паспорт, свідоцтво про народження, ідентифікаційний код). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [PERSON] є матір`ю дівчаток, батько однієї з яких помер, іншої - записаний зі слів матері. Вихованням та утриманням дітей відповідачка не займається. За її заявою вони були тимчасово влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради (далі по тексту - Реабілітаційний центр). Вказане свідчить про ухилення та самоусунення нею від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей та є підставою для позбавлення відповідачки таких прав відносно доньок і стягнення з неї аліментів на їх утримання, оскільки вона є працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на позбавленні відповідача батьківських прав відносно доньок, зазначивши, що умов для повернення їх додому вона не створила. Відповідач заперечила щодо позову, просила не позбавляти її батьківських прав. Пояснила, що в дні, коли вона працює в м. Звягель, вона проживає у гуртожитку, у вільний від роботи час проживає в смт Городниця , де в будинку вже створила всі умови для проживання дітей. Обіцяла, що змінить роботу, щоб мати можливість проживати вдома і не їздити до міста постійно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд приходить наступного висновку. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, орган опіки та піклування (ст.165 СК України). Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] , та малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] . Батько [PERSON] [PERSON] у [INFO] помер. Батьком [PERSON] вказаний [PERSON] , який згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто зі слів матері. Відповідачка також має ще двох повнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які разом із матір`ю та молодшими сестрами зареєстровані в будинку за адресою [ADDRESS] . Зі шкільної характеристики від 13.09.2023 слідує, що [PERSON] має середній рівень знань, потребує постійного контролю, якого вдома у неї немає. Шестирічна [PERSON] заклад дошкільної освіти (ясла-садок) відвідувала рідко, при цьому її мати не дбала про лікування та належний розвиток доньки, яка приходила до закладу з педикульозом (паразитування на людині комах вошей). Наказом Городницької селищної ради №73 від 18.09.2023 дівчатка [PERSON] та [PERSON] взяті на первинний облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Згідно направлення служби у справах дітей Житомирської обласної військової адміністрації від 20.09.2023 за клопотанням позивача від 20.09.2023 дівчаток [PERSON] та [PERSON] за заявою матері від 18.09.2023 було влаштовано до Реабілітаційного центру. Останній, надаючи характеристику дівчаткам, зазначив, що обидві вони потребують любові, емоційної підтримки та турботливого ставлення з боку дорослих. Під час перебування дітей в закладі, починаючи з 06.10.223, мама [PERSON] станом на 23.03.2024 провідувала їх сім разів, під час зустрічей цікавилась їх життям, станом здоров`я, приносила солодощі та гостинці. Комісією у складі начальника і головного спеціаліста служби у справах дітей, начальника ювенальної превенції та представника сільської ради 11.05.2023, 07.06.2023, 07.07.2023, 16.08.2023, 18.09.2023, 16.01.2024 проводились обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою [ADDRESS] , під час яких було встановлено, що в будинку умови для проживання дітей відсутні, будинок потребує прибирання, повнолітні діти не проживають з матір`ю. При цьому відповідачка попереджалась про відповідальність, з нею проводились роз`яснювальні бесіди. З долучених до позову фотосвітлин помешкання відповідачки видно, що воно занедбане і непридатне для проживання дітей. Відповідно до характеристики від 01.02.2024 [PERSON] за період проживання на території Городницької селищної ради зарекомендувала себе з посередньої сторони, притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, також на неї надходили скарги від сусідів про те, що вона залишала дітей вдома одних. Характеристика по місцю роботи від 03.04.2024 на відповідачку задовільна, вона працює на посаді мийника посуду в ТОВ "Нові ласощі-Житомир", посадові обов`язки виконує добре, на роботу не запізнюється, по відношенню до колег буває різкою, має мінливий характер. Орган опіки та піклування Городницької селищної ради у своєму висновку від 31.01.2024 вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Звертаючись до суду з даним позовом, якому передувала виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, позивачем були вжиті усі можливі заходи та міри з метою захисту інтересів дітей щодо їх права на материнське піклування. Конституцією України (ст.51) визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У Принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст.3 Конвенції про права дитини наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків (ст.164 СК України). Це є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька, матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Безумовно, інтереси дитини є надзвичайно важливими, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, і позбавлення останніх батьківських прав є крайнім, виключним та надзвичайним способом впливу на них. Матеріалами справи підтверджено та не спростовано беззаперечними доказами, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, переклавши всю відповідальність за життя своїх дітей на інших осіб та державу, що суд сприймає як свідоме нехтування своїми обов`язками. Неможливість активної участі матері в житті своїх доньок не спричинена об`єктивними причинами і таку її поведінку, на думку суду, змінити у кращу сторону наразі неможливо. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Странд Лоббен та інші проти Норвегії зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків; враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, а позовні вимоги органу опіки та піклування про позбавлення її батьківських прав - обґрунтованими. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст.180 СК України, ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками вказаного обов`язку визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Положеннями СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст.180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст.185); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст.198). Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності. Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, яка встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. Кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідачка є здоровою особою 44 років. Доказів наявності в неї на утриманні інших осіб або будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання матеріальної допомоги своїм донькам, суду надано не було. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів [PERSON] та [PERSON] , враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; розмір середньої заробітної плати по Україні; потребу дівчаток у фінансовій допомозі з боку відповідачки, яка є людиною працездатного віку та зобов`язана брати участь у забезпеченні благополуччя своїх доньок, - суд приходить до висновку, що вона в змозі сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному у позовних вимогах: 1/3 частина всіх видів її заробітку щомісячно. Такий розмір буде реальним, не поставить відповідачку у матеріальне становище значно гірше від положення дітей, відповідатиме, як інтересам [PERSON] та [PERSON] , так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню і відповідно до положень ст.191 СК України їх потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 12.02.2024. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Вимога про зобов`язання відповідачку передати оригінали документів дітей є такою, що суперечить положенням ст.ст.4,5 ЦПК України, оскільки позивачем не вмотивовано, яким чином вчинення відповідачем цих дій, приведе до відновлення порушеного права без необхідності повторного звернення до суду. Держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що така вимога не є ефективним способом захисту порушених прав неповнолітніх дітей, а тому в її задоволенні слід відмовити. Резюмуючи викладене, позов слід задовольнити частково. Оскільки рішення по справі ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, то такий підлягає стягненню з відповідачки на користь держави в розмірі 2422,4 грн (по 1211,20 грн за кожну вимогу).

Outcome: partial