Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

У лютому 2024 року до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вищезазначена заява, в якій заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Диплом № [NUMBER] від 12.07.1984, виданий Державним комітетом Української РСР по професійно-технічній освіті, належить [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги, заявник посилався на те, що 12 липня 1984 року закінчив повний курс середнього міського професійно-технічного училища №20 за професією електрозварювальник, у звязку з чим отримав диплом [NUMBER] . З огляду на те, що у вищевказаному дипломі зазначено його прізвище як « [PERSON] », що унеможливлює врахування строку навчання до страхового стажу, необхідного для призначення пенсії, він вважає за необхідне звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2024 року справа передана для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 22.04.2024 справу передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 29.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні. Заінтересованою особою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 10.06.2024 надано суду письмові пояснення, в яких, зокрема, зазначено, що до страхового стажу [PERSON] не враховано період навчання з 01.09.1981 до 12.07.1984 у зв`язку з наявними розбіжностями в його прізвищі. У судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до копії диплому [NUMBER] , виданого Державним комітетом Української РСР по професійно-технічній освіті, [PERSON] , 12 липня 1984 року закінчив повний курс середнього міського професійно-технічного училища №20 за професією електрозварювальник та отримав кваліфікацію електрозварювальника третього розряду. Вбачається, що у вказаному Дипломі прізвище заявника зазначено як « [PERSON] ». Разом з цим, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , прізвищем заявника є [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії рішення про відмову в призначенні пенсії за №045550021369 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії та зазначено про не врахування до страхового стажу періоду його навчання з 01.09.1981 до 12.07.1984 у зв`язку з розбіжностями в зазначенні його прізвища у вказаному Дипломі та правовстановлюючих документах. Відповідно до ст.293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно листа ВСУ від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зі змісту доказів, наявних у справі підтверджується те, що саме [PERSON] належить Диплом [NUMBER] від 12.07.1984, виданий Державним комітетом Української РСР про професійно-технічну освіту, та з огляду на те, що встановлення даного факту у позасудовому порядку є неможливим, що в свою чергу перешкоджає реалізації прав заявника на пенсійне забезпечення, заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved