Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, залишення проживання дитини з позивачкою, вказуючи, що вона та відповідач уклали шлюб 01.09.2007. У шлюбі у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через зловживання останнім спиртними напоями та сварками, після яких відповідач вдома не ночував. 06.08.2023 відповідач покинув сім`ю і вони разом не проживають і не спілкуються. Вихованням дитини відповідач також не займається, матеріальної допомоги не надає. Просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати разом з нею. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився без поважних причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Судом проведено заочний розгляд справи, оскільки встановлено наявність умов, що передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України для такого порядку розгляду. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 01.09.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 434. Ст. 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки судом встановлено, що між подружжям склалися такі взаємини, які призвели до розпаду сім`ї. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Щодо вимоги про залишення дитини [PERSON] на проживанні разом з позивачкою, слід зазначити наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 04.10.2008, батьками [PERSON] , [INFO] є позивач та відповідач по даній справі. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Вищезазначене узгоджується з правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, однак судом встановлено, що на момент розгляду справи [PERSON] виповнилось 15 років. Відповідно до ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Вказані норми ЦК України співвідносяться з нормами СК України. Так, ст. 160 СК України визначає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на теперішній час проживає разом з матір`ю, що відповідає її інтересам, тому підстави для втручання суду в порядок, який фактично на теперішній час склався і який відповідає інтересам неповнолітньої дитини відсутні. Крім того, слід зауважити, що ч.2 ст. 47 ЦПК України надає можливість неповнолітнім особам віком від 14 до 18 років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, а ч.4 ст. 152 СК України визначено право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла 14 років. Таким чином, оскільки [PERSON] досягла 15 років, то вона може самостійно звернутись з позовом до суду у випадку порушення її прав. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивачки щодо залишення проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial