Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] , від імені якої діє адвокат Луговий Борис Владленович, звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 06.11.2023 їй стало відомо про існування виконавчого напису від 22.12.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 27455, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець\~Т.М. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 13\~566,00 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. 32.01.2022 відкрито виконавче провадження №\~68418453. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», адже вчиняючи виконавчий напис, нотаріус керувався нечинним законодавством, не перевіривши безспірність вимог. На підставі викладеного, просила суд визнати спірний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача всі понесені нею витрати. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя Яцуна О.С. від 25.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 19.02.2024. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя Яцуна О.С. від 15.12.2023 за клопотанням позивача забезпечено позов в рамках виконавчого провадження № 68418453. Від представника позивача адвоката Лугового Б.В., надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на те, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що ним був наданий пакет документів на підтвердження безспірності вимог, а приватним нотаріусом в свою чергу при вчиненні виконавчого напису були дотримані всі вимоги чинного законодавства. Твердження позивача про те, що вона не має фінансових зобов`язань перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» є хибними, адже заміна кредитора у зобов`язанні прямо передбачена законодавством і ця заміна кредитора не впливає на характер, обсяг і порядок виконання позивачем свої обов`язків з погашення заборгованості. Витрати на правничу допомогу є завищеними, неспівмірними зі складністю справи, оскільки справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є шаблонними, не потребують значних зусиль та особливих навиків і знань. Розгляд справи відповідач просив здійснювати без його участі. Від представника позивача адвоката Лугового Б.В., надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що відповідач у своєму відзиві фактично не заперечує доводи позивача, а лише посилається на нормативно-правові акти без конкретизації своїх доводів. Відповідач жодним чином не спростовує доводи позивача щодо неможливості вчинення виконавчого напису стосовно заборгованості, що випливає з кредитних відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис № 27455 про звернення стягнення з позивача на користь відповідача, заборгованість в загальному розмірі складає 13\~566,00 грн (а.с.\~17). На підставі вищевказаного виконавчого напису 31.0.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. відкрито виконавче провадження №\~68418453 (а.с. 18-19). 10.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим\~К.К. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 22-23), а 06.11.2023 про арешт коштів боржника (а.с. 20-21) Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.\~ст.\~87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17. Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення стягувачем боржника про порушення кредитних зобов`язань, з матеріалів справи неможливо встановити, що стягувач взагалі надсилав боржнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору. Крім того, ТОВ «ФК «ЄАПБ», звертаючись до приватного нотаріуса за виконавчим написом, не надало підтвердження про отримання [PERSON] вимоги про сплату боргу, тому позивач була позбавлена можливості дізнатись про наявність такої вимоги, надати на неї свої заперечення та перевірити підстави виникнення цієї вимоги. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису, що міститься в матеріалах справи, випливає, що з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» стягнуто заборгованість за кредитним договором, укладеним 01.12.2020 між позивачем [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна», за період з 30.06.2021 по 30.11.2021. При цьому матеріали справи не містять та відповідачем не надано жодних доказів правонаступництва за вказаним кредитним договором. Відповідно до п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів в редакції змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, оскільки п. 2 Переліку з 22.02.2017 визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, якою визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, якими доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, станом на 22.12.2021 у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не подано до суду жодних доказів, щоб відповідали статтям 77-80 ЦПК України, щодо спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 27455, вчиненого 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в загальному розмірі 13\~566,00 грн. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст.\~137 ЦПК України). У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.\~5 ст.\~137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду у справі №\~910/4881/18 від 18.12.2018, у справі № 920/653/19 від 03.04.2020. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: копією Договору про надання правової допомоги, укладеного 09.11.2023 між позивачем та адвокатом Луговим Б.В. (а.с.\~25); копією ордера на надання правової допомоги (а.с. 26); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 27); копією рахунком-фактурою № СФ-0001 на суму 4\~000,00 грн (а.с. 84); копією акта № 0001 від 07.02.2024 на суму 4\~000,00 грн (а.с. 85); копією квитанції №\~ПН169 від 07.02.2024 на суму 4\~000,00 грн (а.с. 86); копією розміру ставок адвокатської винагороди/гонорару (а.с. 88). Суд, враховуючи позицію, викладену представником відповідача у запереченнях, вважає, що обґрунтованими, об`єктивними і такими, що відповідають критерію розумності у даній конкретній справі витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 4\~000,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за одну вимогу немайнового характеру, що полягає у визнанні виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в розмірі 1\~073,60 грн та заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн.

Outcome: approved