Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Звенигородського відділу ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно внести до актового запису про народження дитини відомості про його батьківство. В обґрунтування позову посилається на те, що він є біологічним батьком дитини, однак в актовому записі батько був записаний відповідно до ст. 135 СК України. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] та внести зміни в актовий запис про його народження. У судовому засіданні представник позивача адвокат Замковенко В.М. підтримав позовні вимоги та посилаючись на викладені обставини у позовній заяві, просив такі задовольнити, судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала і підтвердила, що позивач є біологічним батьком її сина. Представником третьої особи Чепігою Н. подано до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи, заперечення проти заявлених позовних вимог відсутні. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення судом роз`яснено наслідки відповідної процесуальної дії. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.09.2010 року, [PERSON] народився [INFO] ; у графі «мати» записано - [PERSON] , «батько» - [PERSON] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 10.05.2024 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.05.2024 року, про що складено актовий запис за №82, подружжя отримало спільне прізвище « [PERSON] » (а.с. 13). Згідно ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття; позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. При розгляді спору щодо визнання батьківства суд виходить зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином судом взято до уваги те, що сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved