Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Першої чернігівської державної нотаріальної контори, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайної О.І. про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15 грудня 2021 року № 1327/02-31, а саме відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] . Вказану справу було визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Карапуті Л.В. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Карапути Л.В. від 31 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Проте, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 26.03.2024 № 887/0/15-24 та на підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2024 № 4 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2024 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Рахманкуловій І.П. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 02.04.2024 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайна О.І. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись, зокрема, на те, що позивачем не вірно визначено сторону відповідача, оскільки свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом, а Перша чернігівська державна нотаріальна контора не має такого права, а тому і не може бути стороною у даному спорі. Також у відзиві зазначено, що у зв`язку зі зміною складу спадкоємців за законом після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.04.2020 було встановлено факт вступу у володіння та управління спадщиною його сином - [PERSON] , який помер [INFO] , спадщина підлягала перерозподілу. Спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] нотаріусом було роз`яснено порядок подачі відповідних заяв до нотаріальної контори для врегулювання даного питання, але [PERSON] , ознайомившись із вказаним рішенням суду, була обурена його змістом та відмовилася подавати будь-які заяви до нотаріальної контори і для вирішення всіх спірних питань запропонувала [PERSON] звернутися до суду. Оскільки [PERSON] уже отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом, проте питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] , що належав спадкодавцю, не вирішувалося, а тому нотаріусом було роз`яснено про необхідність перерозподілу часток у спадщині, але спадкоємці не дійшли згоди з цього питання і [PERSON] відмовилася писати заяву з приводу іншого майна, що входить до складу спадщини і на яке претендує позивач. Нотаріус у своєму відзиві також зазначила, що позивач просила її винести постанову про відмову їй у видачі свідоцтва на спадщину для подальшого звернення до суду з позовною заявою. При цьому, вона зауважила, що її цікавить виключно частка у спірному будинку і на інше майно, на яке [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину, вона не претендує. Проте, нотаріус пояснила, що не може видати свідоцтво про право на частину спадщини, оскільки прийняття спадщини з умовою чи із застереженням відповідно до чинного законодавства не допускається. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщину, а від іншої відмовитися. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Саме у зв`язку з тим, що необхідно вирішити питання про перерозподіл часток у спадщині за всіма спадкоємцями, які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, і без їх згоди це питання не може бути вирішено нотаріусом, а тому було винесено оскаржувану постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайна О.І. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення повідомлялися завчасно та належним чином. [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.02.2019 (а.с. 8). На момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі житлові будинки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, за життя була усна домовленість між [PERSON] та його дітьми: дочкою [PERSON] (третя особа) та сином [PERSON] (батьком позивача), що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] має дістатися його донці, а житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] залишиться синові. Саме тому, 14 серпня 1991 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповідався [PERSON] (а.с. 68). Проте, заповіту на користь сина - [PERSON] , батько не складав. Як вбачається з копії спадкової справи, наданої на запит суду, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори звернулася [PERSON] (а.с. 64). 12 жовтня 2021 року на її ім?я було видано свідоцтво за реєстровим № 2-6566 про право на спадщину за заповітом (а.с. 40 на звороті) та 10 листопада 2004 року були видані свідоцтва за реєстровим № 2-5625 і № 2-5626 про право на спадщину за законом на земельні ділянки як єдиному спадкоємцю (а.с. 41, 41 на звороті). Крім того судом встановлено, що 3/7 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Як вбачається з копії спадкової справи № 849/2001, наданої на запит суду, спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] . У житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] фактично проживав та був зареєстрований син [PERSON] [PERSON] (батько позивача). [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, оскільки проживав у житловому будинку [ADDRESS] , доглядав його, обробляв земельну ділянку, а тому вважав, що фактично прийняв спадщину після смерті батька. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 червня 2016 року (а.с. 9). [PERSON] не подавала нотаріусу документів на підтвердження того, що до складу спадщини входить ще й частина житлового будинку по [ADDRESS] та свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в ньому не отримувала. [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 37). Також, після його смерті спадщину фактично прийняв його син - [PERSON] (третя особа), оскільки проживав зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини відповідно до довідки Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 929 від 14.02.2019 (а.с. 38 на звороті). Ще один син покійного [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про відмову від належної йому частки у спадковому майні на користь позивача (а.с. 38). Як вбачається з копії спадкової справи, наданої на запит суду, інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Проте, постановою державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайної О.І. № 1289/02-31 від 27.08.2019 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки її батько [PERSON] належним чином не оформив право власності на нього після смерті свого батька [PERSON] (а.с. 44). Для встановлення факту, що батько позивача [PERSON] , який помер [INFO] вступив у володіння та управління спадковим майном після смерті свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] зверталася до суду із відповідною заявою Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2020 року у справі № 750/14215/19 було встановлено вказаний факт (а.с. 15-17). Рішення суду було надано до нотаріальної контори, натомість 15 грудня 2021 року державним нотаріусом\~Першої чернігівської\~державної нотаріальної\~контори Підгайною\~О.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 18). Відмова обґрунтована тим, що відповідно до матеріалів спадкової справи № 709/2001, заведеної Першою чернігівською державною нотаріальною конторою щодо майна після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємицею яка прийняла спадщину за заповітом є [PERSON] . Відповідно до рішення Деснянського районного суду про встановлення факту, що має юридичне значення від 07 квітня 2020 року встановлено факт, що [PERSON] вступив у володіння та управління спадковим майном після смерті рідного батька [PERSON] . В той же час іншим спадкоємцем, який прийняв спадщину, як за заповітом так і за законом, є [PERSON] . Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Правил ведення нотаріального діловодства встановлено порядок видачі свідоцтв про право на спадщину та їх форма. Свідоцтво про право на спадщину видається особисто спадкоємцям або їх представникам. Тому, свідоцтво про право на спадщину повинно видаватись по спадковій справі № 709/2001 [PERSON] на 1/2 частку спадкового майна, частка [PERSON] залишається відкритою та після долучення матеріалів спадкової справи № 709/2001 підлягає видачі його спадкоємцям по спадковій справі № 538/2016. Державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайна О.І. у судовому засіданні пояснила, що у зв`язку із наданням позивачем до нотаріальної контори рішення суду, яким було встановлено факт вступу у володіння та управління спадщиною [PERSON] , 06 січня 2021 року нею було відправлено відповідне повідомлення за N 8/02-14 на ім?я [PERSON] та запрошено останню до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав (а.с. 45). 15 грудня 2021 року [PERSON] та [PERSON] прибули на прийом до державного нотаріуса, де їм було роз`яснено, що спадкове майно є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Нотаріусу невідомо чи був поділ спільного майна подружжя за їх життя, тому [PERSON] , як єдина спадкоємиця, яка прийняла спадщину після смерті матері, має право на виділення на ім?я [PERSON] 1/2 частки у спільному майні подружжя або подати заяву про те, що їй відомо, що за життя поділу майна між батьками не було та вона не бажає скористатися цим правом. Також, у зв`язку із зміною складу спадкоємців, [PERSON] було запропоновано подати відповідну заяву щодо перерозподілу часток та отримати свідоцтва про право на спадщину на належну їй частку спадкового майна після смерті батька [PERSON] . Проте, [PERSON] , ознайомившись зі змістом рішення суду від 07 квітня 2020 року, була обурена його змістом та відмовилась подавати будь-які заяви. Для вирішення спору між спадкоємцями, [PERSON] попросила нотаріуса винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яку наразі сама і оскаржує. Також, позивач просила видати їй свідоцтво про право на спадщину лише на частку у будинку [ADDRESS] , але нотаріус пояснила, що не може видати свідоцтво про право на частину спадщини (конкретне спадкове майно), оскільки прийняття спадщини з умовою чи із застереженням відповідно до чинного законодавства не допускається. Відповідно до статті 1216\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Частиною третьою статті 1268\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Разом із тим, статтею 1297\~ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до статті 66\~Закону України\~«Про нотаріат» на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК України). Відповідно до статті 50\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Суд зазначає, що законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України\~«Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин. Якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи не вчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає розгляду саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі та особою, яка оспорює права, які виникають на підставі вчинення нотаріальної дії. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 325/1141/18 (провадження № 61-5045св19). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайної О.І. про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15 грудня 2021 року № 1327/02-31, а саме відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] . При цьому, представник позивача у судовому засіданні зазначив, що отримавши від державного нотаріуса Підгайної О.І. відзив на позовну заяву, зрозумів підстави відмови і вважає, що в цій справі, без згоди всіх спадкоємців на перерозподіл часток, нотаріус не може видати позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, представник позивача вважає, що оскаржувана постанова нотаріуса є не достатньо мотивованою, у зв`язку із чим підлягає скасуванню. Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18. Під час розгляду справи встановлено, що спадкоємці не дійшли між собою згоди у вирішенні питання про перерозподіл часток у всій спадковій масі і не подали нотаріусу відповідних заяв, а тому між ними існує спір. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 51\~ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17. Ураховуючи зміст і характер спірних правовідносин між учасниками справи та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що у цій справі фактично існує спір між спадкоємцями та відсутність їх згоди на перерозподіл часток у всьому спадковому майні. За таких обставин цей спір стосується прав та обов`язків також і [PERSON] та іншого спадкоємця [PERSON] , які не залучені до участі у справі в якості відповідачів/співвідповідачів, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину позивачу залежить від вирішення питання про перерозподіл часток у спадщині між усіма спадкоємцями за законом, так як вони не досягли згоди та не подали нотаріусу відповідних заяв для вирішення цього питання. До подібних\~правових висновків\~дійшов Верховний\~Суд у\~складі колегії\~суддів Другої\~судової палати\~Касаційного цивільного\~суду у\~своїй постанові\~від 28 лютого 2024 року у справі № 373/791/23. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що не залучення до участі у справі [PERSON] саме\~в якості\~відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed