Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.08.2021 звернулася в Орджонікідзевський районний суд м. Харкова з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі ордеру № 76 від 20.02.1990 квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] , її чоловіку [PERSON] та доньці [PERSON] . Позивач вказувала, що відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , але з 2005 року не мешкає. Просила визнати [PERSON] , 1959 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.08.2021 відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Третя особа Харківська міська рада 14.01.2022 подала до суду письмові пояснення на позовну заяву, де зазначила, що позивач належним чином не обґрунтовує позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, позов вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.05.2023 справа прийнята до провадження суду. Позивач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з`явилася, просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] про розгляд справи був повідомлений через оголошення на сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, з клопотаннями та заявами до суду не звертався. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що на підставі спеціального ордеру № 76 від 20.02.1990 [PERSON] на склад сім`ї з трьох осіб, що якої ввійшли [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (донька) було надано право заселення 1 кімнати житловою площею 19,03 кв.м. в квартирі [ADDRESS] на час перебування в трудових відносинах. Позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Встановлено, що станом на час звернення позивача з даним позовом позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають зареєстроване місце проживання в квартирі [ADDRESS] . Також судом встановлено, що позивач [PERSON] не є власником спірного житлового приміщення. Статтею 64 ЖК України передбачено що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів\~сім`ї\~наймача належать\~дружина наймача,\~їх діти\~і батьки.\~Членами сім`ї\~наймача може\~бути визнано\~й інших\~осіб,\~якщо вони\~постійно проживають\~разом з\~наймачем і\~ведуть з\~ним спільне\~господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом. В ч. 1 ст. 5 ЖК України вказано, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). За положеннями ч.ч.1,2 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. За змістом статті 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено відповідно до вимог законодавства України. За положеннями ч. 1ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. За змістом вказаних норм, будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Матеріали справи не містять даних про те, що позивач [PERSON] є наймачем житлового приміщення в квартирі [ADDRESS] чи вимагала укладення з нею відповідного договору у встановленому законом порядку у зв`язку зі смертю наймача [PERSON] . Відтак, відсутні підстави вважати, що наявність реєстрації відповідача в спірному житловому приміщенні порушує її права як наймача жилого приміщення. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР установлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 71 ЖК Української РСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі 344/19735/19 (провадження № 61-13123св21) зазначено, що Верховний Суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставини відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні, а відповідні клопотання позивачем заявлені не були. Надані позивачем копія актів про не проживання (а.с. 13, 14) судом оцінюються критично, вони датовані 2005 та 2007 роками, в той час коли з позовом позивач звернулася до суду в 2021 році. Посилання позивача на встановлені ухвалою Орджонікідзевського районного сулу міста Харкова від 02.07.2007 в справі № 2-2349/07 обставини (а.с. 15) не заслуговує на увагу, текст зазначеного судового рішення містить посилання на виклад обставин позивачем в поданій до суду позовній заяві. Оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту відсутності відповідача [PERSON] у спірному житловому приміщенні в квартирі [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відповідача таким, що в силу положень статей 71, 72 ЖК України втратив право користування спірним житлом. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування жилим приміщенням є безпідставними та не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені нею судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed