Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Короткий зміст\~позовних вимог. 28.07.2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Будсервіс» (далі ТОВ «КП «Будсервіс») звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] , за період з липня 2020 року по травень 2023 року в сумі 7955,05 грн., за невиконання грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України за період з липня 2020 року по 23.02.2022 року нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 101,25 грн., інфляційні втрати в сумі 386,81 грн., а також судові витрати на судовий збір в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «КП «Будсервіс» відповідно до положень ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. ТОВ «КП «Будсервіс» надає комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач [PERSON] набув право власності в порядку спадкування на вказану квартиру, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. В наслідок невиконання відповідачем зобов`язань по оплаті отриманих послуг з управління багатоквартирним будинком утворилась заборгованість за період з липня 2020 року по травень 2023 року в сумі 7955,05 грн. У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, на підставі ст.625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням 3% річних в розмірі 101,25 грн. та встановленого індексу інфляції в розмірі 386,81 грн., нараховані за період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року За захистом своїх прав позивач ТОВ КП «Будсервіс» звернувся до суду, у зв`язку з чим поніс судові витрати на сплату судового збору в розмір 2684,00 грн., які за ст.141 ЦПК України просив стягнути з відповідача на його користь. 28.09.2023 року позивач ТОВ «КП «Будсервіс» подав заяву з проханням залучити до участі у справі співвідповідачем [PERSON] , який також прийняв спадщину після померлого батька, що складається з частини нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , хоча не оформив свідоцтво про право на спадщину. Оскільки спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття, тому [PERSON] є належним співвідповідачем у даній справі. (а.с. 51-52). 03.10.2023 року позивач ТОВ «КП «Будсервіс» подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, уточнену 14.03.2024 року, в якій зазначив, що з підстав часткового погашення боргу відповідачами, а відповідно і його визнання, просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком в період з липня 2020 року по серпень 2022 року у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , в сумі 5872,09 грн., на підставі ст.625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням 3% річних в розмірі 101,25 грн. та встановленого індексу інфляції в розмірі 386,81 грн., нараховані за період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року, а також судові витрати на судовий збір в розмірі 2684,00 грн. (а.с.63-64, 115-116). Короткий зміст відзиву на позов. 26.08.2023 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «КП «Будсервіс» про стягнення з нього заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком. В обґрунтування відзиву зазначив, що ТОВ «КП «Будсервіс» просить стягнути з нього заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] , за період з липня 2020 року по травень 2023 року в сумі 7955,05 грн., з врахуванням за невиконання грошового зобов`язання 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 101,25 грн. та встановленого індексу інфляції в розмірі 386,81 грн. на підставі ст.625 ЦК України. Проте [PERSON] не укладав з ТОВ «КП «Будсервіс» жодних договорів про надання послуг. А також при поданні позову ТОВ «КП «Будсервіс» використало без дозволу його персональні дані, тому подані ним докази є недопустимими. Разом з тим ТОВ «КП «Будсервіс» звернулося до суду з пропуском строку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України. А також незаконно у період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та у період воєнного стану нарахував на суму заборгованості ще 3% річних та інфляційні втрати. За таких обставин позовні вимоги ТОВ «КП «Будсервіс» не підлягають задоволенню. (а.с.41-42). Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.08.2023 року залишено без руху позов ТОВ «КП «Будсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком (а.с.31). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.08.2023 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «КП «Будсервіс» до [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.37). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2024 року за заявою представника позивача до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] . (а.с.94-95). Позиції учасників справи в судовому засіданні. Представник позивача ТОВ «КП «Будсервіс» в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду в мережі Інтернет. Проте відповідач [PERSON] не повідомив причини неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду. Від відповідача [PERSON] надійшла чергова заява про відкладення розгляду справи, проте поважні причини неявки не були підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, повторна неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Обставини, установлені судом. ТОВ «КП «Будсервіс» надає послуги з управління багатоквартирним будинком, зокрема за адресою: [ADDRESS] . (а.с.14-24). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №334247346 від 01.06.2023 року, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , - належить на праві спільної часткової власності частина [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-395, видане 19.08.2022 року Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою. Попереднім власником зазначеного нерухомого майна в цілому був [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу, ВМА №703032, 27.11.2008 року, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. за р.№16499 замість втраченого, посвідченого цим же нотаріусом 09.10.1995 року за р.№1308. (а.с.13). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 19.08.2022 року, державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М., спадкоємцями [PERSON] , 1944 р.н., який помер [INFO] є його син [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який проживає та зареєстрований у [ADDRESS] на частину у спадщині, а також син [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який проживає та зареєстрований у [ADDRESS] , - на частину у спадщині. Спадщина, на яку видане це свідоцтво [PERSON] , складається з нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на частину вказаної квартири видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину на частину вказаної квартири ще не видано. (а.с.40). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №186368 від 16.08.2023 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.27). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №594413 від 16.05.2024 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 125). За розрахунком заборгованості, наданим позивачем ТОВ «КП «Будсервіс» до заяви про зменшення позовних вимог від 03.10.2023 року, уточнену 14.03.2024 року, за адресою: [ADDRESS] . наявна заборгованість по оплаті послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 5872,09 грн., що утворилась за період з липня 2020 року по серпень 2022 року, а також з врахуванням ст.625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 101,25 грн. та встановлений індекс інфляції в розмірі 386,81 грн., нараховані за період з 01.07.2020 року по 23.02.2024 року(а.с.65-68). 26.06.2024 року відповідач [PERSON] подав суду копію квитанції від 18.06.2024 року про оплату заборгованості за надані ТОВ «КП «Будсервіс» послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 5506,11 грн., що утворилась за період з вересня 2020 року по серпень 2022 року. Мотиви суду та застосовані норми права при ухваленні рішення. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.124 Конституції, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Про стягнення з відповідачів основної суми боргу за надані позивачем послуги. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.5 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, послуга з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Як доведено доказами у справі, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , в цілому належало на праві власності [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу, ВМА №703032, 27.11.2008 року, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. за р.№16499 замість втраченого, посвідченого цим же нотаріусом 09.10.1995 року за р.№1308. [PERSON] помер [INFO] . Спадщину [PERSON] прийняли його сини [PERSON] та [PERSON] . Таким чином з моменту відкриття спадщини, тобто з 28.11.2001 року, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину, отримали право на спадкове майно, а саме кожен з них на частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим право на вказане спадкове майно оформив лише [PERSON] , отримавши у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. А з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не видавалося свідоцтво про право на спадщину. За змістом ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ЦК України, 524-527 ЦК УРСР, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається\~прийняття спадщини\~з умовою\~чи із\~застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] ), для придбання\~спадщини необхідно,\~щоб спадкоємець\~її прийняв.\~Не допускається\~прийняття спадщини\~під умовою\~або з\~застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У листі ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 дано роз`яснення, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм\~ч. 5 ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із\~ч. 3 ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК\~встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,\~1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Якщо спадщина відкрилась у період чинності\~ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкове майно житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке вони прийняли у спадщину після батька [PERSON] , померлого [INFO] . При цьому [PERSON] ще й оформив свідоцтво про право на спадщину на вказане майно. Отже відповідачі у зазначений період з липня 2020 року по серпень 2022 року були споживачами послуг з управління\~багатоквартирним будинком за адресою вказаного об`єкта і зобов`язані оплачувати такі послуги за законом. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Проживання за іншою адресою відповідачів не може бути підставою для звільнення їх від оплати послуг з управління\~багатоквартирним будинком у повному обсязі, наданих у нерухоме майно, на яке вони мають право. Обов`язок власника квартири, набутої як спадщина, оплачувати житлово-комунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі № 401/710/15-ц (провадження № 61-3193св18) можна ознайомитися за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/73124824. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачами не подано заперечень на спростування проведеного позивачем розрахунку заборгованості з оплати постачання теплової енергії та гарячої води. З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що відповідачі зобов`язані оплатити отримані ними послуги з управління багатоквартирним будинком. З урахуванням оплати, проведеної відповідачами 18.06.2024 року, у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , не оплачені послуги з управління багатоквартирним будинком, надані ТОВ «КК «Будсервіс», за період липень-серпень 2020 року в розмірі 365,98 грн. Отже, враховуючи, що обидва відповідачі не мають зареєстрованого місця проживання у вказаному житловому приміщенні, але в порядку спадкування мають право кожен на частину у вказаному житловому приміщенні, тому кожен відповідач має оплатити позивачу за надані послуги з управління багатоквартирним будинком, відповідно до належної їм частки у житловому приміщенні з урахуванням наявної заборгованості за отримані ними послуги з управління багатоквартирним будинком, яка нараховується за тарифом на кожен м2 житлової площі, тобто по 182,99 грн., які ними залишилися не сплаченими за період липень-серпень 2020 року. Про відповідальність відповідачів за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625\~ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. В поданому до суду запереченні на позов, відповідач [PERSON] зазначив, що позивач ТОВ «КП «Будсервіс» протиправно просив стягнути з нього 3% річних та інфляційні втрати, нараховані у період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також у період воєнного стану, що забороняється чинним законодавством. Проте не надав обґрунтованих заперечень проти самого розрахунку суми нарахованих на заборгованість 3% річних та інфляційних втрат. Проте постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022\~року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в редакції яка діяла на момент спору, установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. У період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) до оголошення воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією проти України 24.02.2022 року, законодавством не заборонялося здійснювати нарахування на заборгованість інфляційних втрат та процентів річних за ст.625 ЦК України. Враховуючи, що ТОВ «КП «Будсервіс» нарахував за порушення грошового зобов`язання по оплаті комунальних послуг 3% річних та інфляційні втрати за період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року, тобто до введення в Україні воєнного стану та до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка застосовується з 24 лютого 2022 року, то твердження відповідача [PERSON] про заборону їх нарахування суд вважає помилковими. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів нараховані на заборгованість по оплаті послуг з управління\~багатоквартирним будинком 3% річних від простроченої суми зобов`язання в розмірі 101,25 грн. та інфляційні втрати в розмірі 386,81 грн. за період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року, з врахуванням, що частину заборгованості відповідачі погасили лише після звернення позивача до суду. Отже з кожного відповідача відповідно до порушення ними грошового зобов`язання по оплаті послуг з утримання будинку - належного їм права по частині вказаного житлового приміщення, оскільки вони не зареєстровані у вказаному житлі, тобто 3% річних від простроченої суми зобов`язання з кожного по 50,63 грн. та інфляційні втрати з кожного по 193,41 грн. Відповідачі не надали суду належних і допустимих доказів на спростування позову. З огляду на викладене, з врахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, з врахуванням проведеної відповідачами оплати за надані послуги після відкриття провадження у справі. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідачем [PERSON] подана заява про застосування строку позовної давності. Статями\~256,\~257 ЦК України\~передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. (ч. 2\~ст. 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. (ч. 3\~ст. 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (ч.5 ст.267 ЦК України). Частинами 1, 5 ст.\~261\~ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260\~ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу. У ст. 264 ЦК України наведено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п.19 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до статті 29\~Закону України\~«Про захист\~населення від\~інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р., постановою КМУ від 11березня\~2020р.№\~211«Про\~запобігання поширенню\~на території\~України коронавірусу\~COVID-19» з внесеними змінами установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на усій території України карантин. В подальшому установлений строк дії карантину на території України продовжувався Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №6641 від 22.07.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №383 від 25.04.2023 року, а саме до 30.06.2023 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651\~відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно\~Указу Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» №64/2022\~від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1\~статті 106 Конституції України,\~ЗУ «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №259/2022\~від 18.04.2022\~року з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 року з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 07.11.2022 року №757/2022 року з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року №59/2023 року з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 року з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023 з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023 з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024 року з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб. Указом Президента України\~від 6 травня 2024 року № 271/2024\~з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Всі наведені Укази Президента затверджені Верховною Радою України у відповідних Законах. Таким чином на момент ухваленні рішення в Україні діяли карантин з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, а воєнний стан з 24.02.2022 року по 11.08.2024 року. 28.07.2023 року ТОВ «КП «Будсервіс» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, з врахуванням внесених змін, за період з липня 2020 року по серпень 2022 року. З розрахунку заборгованості, який є в матеріалах справи, поданої відповідачем [PERSON] 26.06.2024 року квитанцій про оплату частини заборгованості вбачається, що станом на момент ухвалення рішення у відповідачів наявна заборгованість з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком, квартиру в якому вони прийняли у спадщину, за період липень-серпень 2020 року. За порушення грошового зобов`язання позивач просив на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2020 року до початку воєнного стану 23.02.2022 року. Оплата відповідача боргу за надані послуги вказує на визнання ними свого боргу та З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, встановленого у ст.\~256, ст.257 ЦК України, з врахуванням п.12, п.19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності. Отже позов,\~з внесеними\~змінами,\~ ТОВ\~«КП «Будсервіс»\~до відповідачів\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~послуги з\~управління багатоквартирним\~будинком\~ підлягає\~частковому \~задоволенню,\~з врахуванням\~проведеної відповідачами\~оплати за\~надані послуги\~після відкриття\~провадження у\~справі. Відповідно до\~ч.1,\~ч.9\~ст.141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Позов ТОВ «КП\~«Будсервіс» задоволено\~частково \~з підстав,\~що після його\~пред`явлення до\~суду та відкриття провадження у справі відповідачі частково виконали позовні вимоги, при цьому не визнавали їх. Такі оплати боргу відповідачі проводили декілька раз. У зв`язку з проведеною вперше оплатою боргу, позивач зменшував позовні вимоги. Але остання оплата боргу проведена відповідачами майже через рік слухання справи, докази про її проведення подані суду в день ухвалення рішення, коли представник позивача не з`явився в судове засідання. Відповідачем не подані суду докази про направлення позивачу повідомлення про проведення такої оплати боргу. Таку поведінку відповідача суд оцінює як недобросовісну. Тому на підставі положень ч.9 ст.141, ч.3 ст.142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів усі понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, що підтверджені документально, тобто з кожного з відповідачів по 1342,00 грн. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: partial