Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради та [PERSON] про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди матері. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що від спільного проживання зі [PERSON] у них народився син [PERSON] , [INFO] . 12 червня 2013 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області позивача було визнано батьком [PERSON] , [INFO] . При цьому, за час спільного проживання зі [PERSON] , вона неодноразово дитину залишала на нього і через деякий час заявила, що йде із сім?ї. В кінці вересня вона заявилась до нього і повідомила, що має намір забрати сина, щоб отримувати соціальну допомогу. Він дитину не віддав. [PERSON] почала погрожувати та звернулась до правоохоронних органів з заявою, яка була обґрунтована тим, що, нібито, він незаконно утримує дитину. Його син з 2013 року та по теперішній час проживає разом з ним. 23 січня 2014 року, маючи намір зареєструвати сина за своєю адресою, він звернувся до відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, однак, у вчиненні реєстраційних дій йому було відмовлено з причини відсутності згоди матері на реєстрацію дитини. Проте, в позасудовому порядку вирішити дане питання він позбавлений можливості, оскільки місце перебування його колишньої дружини та матері дитини йому не відомо. Тому він змушений звернутись до суду та просить постановити рішення, яким надати йому дозвіл на реєстрацію сина [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без згоди матері [PERSON] , [INFO] . Позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити (а.с.30). Представник відповідача - Виконавчого комітету Нікопольської міської ради - в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.22). Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала. Конверт, який був направлений за останньою відомою адресою її місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.31). Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з вимогами ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить актовий запис № 988, складений 27 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить акт та витяг № 243 про зареєстрованих осіб (а.с.5-6). При цьому, позивач як на підставу звернення до суду за захистом як свого права, так і неповнолітньої дитини, послався на те, що, маючи намір зареєструвати сина за адресою своєї реєстрації, він з заявою звернувся до відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (а.с.7-8), однак, у вчиненні реєстраційних дій йому було відмовлено з причини відсутності згоди матері на реєстрацію дитини (а.с.9). Згідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з вимогами частини 1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Таким чином, вирішуючи спір щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди матері, враховуючи, що дитина мешкає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням всіх обставин, досліджених в судовому засіданні, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Outcome: approved