Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

20 лютого 2024 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про стягнення безпідставно набутих грошових коштів (а.с.2), в обґрунтування позовних вимог якої зазначено, що: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] - є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішенням Нетішинського міського суду від 02 вересня 2015 року - з позивача [PERSON] , на користь відповідача [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, позивач [PERSON] за ВП [NUMBER] на виконання означеного рішення суду, аліментів сплачував сумлінно, з 09 квітня 2023 року дитина сторін - донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] та перебуває на утриманні останнього, що підтверджується рішенням Нетішинського міського суду від 05 грудня 2023 року, при цьому, з 09 квітня 2023 року відповідач [PERSON] продовжувала отримувати аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , що стягувались із позивача [PERSON] в примусовому порядку, і, достовірно знаючи, що дитина - донька [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем [PERSON] , не повертала позивачу отримані на доньку аліменти, витрачаючи їх на дитину, відповідно до положень ст.179 СК України - аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, і той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини, неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України, стягнення аліментів на утримання дитини - є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини, аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (Постанова ВС від 04 вересня 2019 року (справі №711/8561/16-ц), за ст.1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, крім того - означені положення застосовуються також до вимог про повернення викопаного однією із сторін у зобов`язанні, тож, за період з квітня 2023 року по січень 2024 року, включно, із позивача [PERSON] , на користь відповідача [PERSON] , на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у загальному розмірі 220124 гривні 66 копійок, і, виходячи із розрахунку, що у квітні 2023 року донька сторін - [PERSON] , [INFO] , проживала 9 днів з відповідачем [PERSON] , відповідно у квітні 2023 року відповідач [PERSON] безпідставно отримала аліменти за 21 день (30-9), що становить 15324 гривні 62 копійки (21892 гривні 32 копійки / 30 * 9 = 6567 гривень 70 копійок, 21892 гривні 32 копійки - 6567 гривень 70 копійок = 15324 гривні 62 копійки), таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума 106778 гривень 48 копійок (220124 гривні 66 копійок - 6567 гривень 70 копійок) / 2), оскільки донька сторін [PERSON] , [INFO] , з 09 квітня 2023 року проживає із позивачем [PERSON] та перебуває на його утриманні, що і слугувало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] 106778 гривень 48 копійок безпідставно отриманих грошових коштів. 21 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] - про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 21 лютого 2024 року (а.с.20), - відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, з призначенням судового засідання. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином. 22 березня 2024 року - відповідач [PERSON] , у строк, встановлений судом в Ухвалі Нетішинського міського суду від 21 лютого 2024 року, надала до суду до відзив на позовну заяву (вх. №1739/24 від 22 березня 2024 року (а.с.26), в якому зазначила, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] - про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, отриманих відповідачем [PERSON] за період з 10 квітня 2023 року до 31 січня 2024 року, в якості аліментів, відповідно до рішення Нетішинського міського суду від 02 вересня 2015 року, на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , вона не визнає, оскільки, аліментні виплати відбувались зі згоди позивача [PERSON] , який навіть у серпні 2023 року під час розгляду справи про припинення стягнення з останнього аліментів, у зв`язку зі зміною місця проживання дитини (доньки з позивачем), не порушував питання про забезпечення позову шляхом припинення стягнення аліментів в частці, що припадала на утримання доньки та сплачувалась на користь відповідача [PERSON] , більш того - навіть після набрання рішенням Нетішинського міського суду від 05 грудня 2023 року - про припинення з 09 квітня 2023 року стягнення з позивача [PERSON] , на користь відповідача [PERSON] , аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , що стягувались за рішенням Нетішинського міського суду від 02 вересня 2015 року, законної сили - позивач [PERSON] не надав судове рішення до бухгалтерії за місцем роботи у філії «ВП «ХАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», що вказує на відсутність з боку відповідача [PERSON] будь-якої винної поведінки у зарахуванні на рахунок останньої коштів в якості аліментів за визначений у позові період, а також, слід зазначити, що отримані кошти за період з 10 квітня 2023 року до 31 січня 2024 року, відповідно до чинного законодавства, є власністю неповнолітньої - доньки [PERSON] , [INFO] , і відповідач [PERSON] , як законний представник дитини, не позбавлена можливості витратити отримані аліменти на утримання доньки в майбутньому, що свідчить про безпідставність заявленого позову, вимоги якого спрямовані на задоволення власних інтересів позивача [PERSON] , а не інтересів дитини, у зв`язку з чим, у в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України - фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено: відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області 08 грудня 2007 року (а.с.6) - батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , є: батьком - позивач [PERSON] , матір`ю - відповідач [PERSON] , про що свідчить відповідний актовий запис в Книзі реєстрації народжень за №420 від 08 грудня 2007 року, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області 08 грудня 2007 року (а.с.5) - батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , є: батьком - позивач [PERSON] , матір`ю - відповідач [PERSON] , про що свідчить відповідний актовий запис в Книзі реєстрації народжень за №421 від 08 грудня 2007 року, відповідно до рішення Нетішинського міського суду від 02 вересня 2015 року (а.с.7) - з позивача [PERSON] , 1966 року народження, на користь відповідача [PERSON] , щомісячно, стягнуто аліменти на утримання: дочки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 червня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття, відповідно до ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2015 року (а.с.8) - рішення Нетішинського міського суду від 02 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів - залишено без змін, відповідно до рішення Нетішинського міського суду від 05 грудня 2023 року (а.с.9-10) - з 09 квітня 2023 року стягнення з позивача [PERSON] , на користь відповідача [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , що стягувались за рішенням Нетішинського міського суду від 02 вересня 2015 року, - припинено, відповідно до довідки філії «ВП «ХАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» про утримані аліменти за №39 від 18 січня 2024 року (а.с.11) - утримана з позивача [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , працюючого на посаді начальника ВТЗН філії «ВП «ХАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», на користь відповідача [PERSON] , сума аліментів за період квітень 2023 року - грудень 2023 року, з урахуванням відсотку (частки) стягнення - 33,33, становить загальну суму у розмірі 201287 гривень 67 копійок: за квітень 2023 року - у розмірі 21892 гривні 32 копійки, за травень 2023 року - у розмірі 20566 гривень 81 копійка, за червень 2023 року - у розмірі 20456 гривень 57 копійок, за липень 2023 року - у розмірі 44130 гривень 96 копійок, за серпень 2023 року - у розмірі 10978 гривень 37 копійок, за вересень 2023 року - у розмірі 14527 гривень 83 копійки, за жовтень 2023 року - у розмірі 22518 гривень 14 копійок, за листопад 2023 року - у розмірі 22353 гривні 05 копійок, за грудень 2023 року - у розмірі 23863 гривні 62 копійки, відповідно до довідки філії «ВП «ХАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» про утримані аліменти за №82 від 09 лютого 2024 року (а.с.12) - утримана з позивача [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , працюючого на посаді начальника ВТЗН філії «ВП «ХАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», на користь відповідача [PERSON] , сума аліментів за січень 2024 року, з урахуванням відсотку (частки) стягнення - 33,33, становить суму у розмірі 18836 гривень 99 копійок, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень від 19 лютого 2024 року (а.с.13) - за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП встановлено наявність ВП [NUMBER], відкритого 08 вересня 2015 року, з примусового виконання, у якому боржником визначено - позивача [PERSON] , [INFO] , стягувачем - відповідача [PERSON] . Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси - у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист - є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст.16 ЦК України, за приписами якої - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору - на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень - Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України). Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів - є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Доказами у справі - є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Водночас, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також, інших випадків, передбачених ЦПК України (ст.81 ЦПК України). Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави врегульовано главою 83 ЦК України, конструкція якої свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з означеним i які не врегульовано спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна, 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи, 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту, тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тож, за загальними положеннями про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, в тому числі, і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ст.1212 ЦК України). Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість - не є заходом відповідальності, оскільки, набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість останнього. І, у разі наявності підстав, передбачених ст.1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача майно, можливо застосувати такий спосіб захисту, як подання кондиційного позову (позадоговірного зобов`язального способу захисту права власності), про що зазначено у Постанові ВС України від 02 березня 2016 року (справа №6-3090 цс15). Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних, крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого), 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондиційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи. Водночас, згідно з вимогами ст.1215 ч.1 п.1) ЦК України - не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тож, аналіз наведеної норми права, визначеної ст.1215 ч.1 п.1) ЦК України, свідчить, що законодавцем передбачено два виключення із зазначеного правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила таку виплату, і, по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача виплати (постанова ВС України від 02 липня 2014 року (справа № 6-91цс14). Аліменти - це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до СК України - аліменти, одержані на дитину, є її власністю, і той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини, неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання (ст.179 СК України). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, і, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, при цьому, найкращі інтереси дитини - є предметом їх основного піклування (ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Тобто, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), і аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У відповідності до положень ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» - сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, і предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.141 СК України - мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. І той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, при цьому, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ст.157 СК України). Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, водночас, беручи до уваги позицію учасників судового процесу, викладену у позові та відзиві на позов, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Волков С.В., до [PERSON] - про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, - задоволенню не підлягає, оскільки, у судовому засіданні не встановлено наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] суми у розмірі 106778 гривень 48 копійок, отриманих останньою в якості аліментів, як безпідставно набутих, оскільки: наявність рішення Нетішинського міського суду від 05 грудня 2023 року, відповідно до якого - з 09 квітня 2023 року з позивача [PERSON] , на користь відповідача [PERSON] , стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , що стягувались за рішенням Нетішинського міського суду від 02 вересня 2015 року, припинено, - жодним чином не свідчить, що отримані відповідачем [PERSON] , за період з квітня 2023 року по січень 2024 року, включно, аліменти - є безпідставно набуті грошові кошти, крім того, сторона позивача, підтверджуючи означеним рішенням суду проживання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком, - в даному випадку, з позивачем [PERSON] з 09 квітня 2023 року, що і слугувало підставою для припинення стягнення з позивача [PERSON] аліментів на утримання останньої, у відповідності до рішення Нетішинського міського суду від 02 вересня 2015 року, - не надала до суду будь-яких доказів, що отримані відповідачем [PERSON] , тобто, стягнені з позивача [PERSON] , за період з квітня 2023 року по січень 2024 року, включно, аліменти на утримання доньки, витрачались не за цільовим призначенням, так, ст.179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення, зокрема, - аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися тим із батьків або іншим законним представником дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини, під яким слід розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини: потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей, тощо, і контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, що позивачем [PERSON] не доведено, як і не надано належних та допустимих доказів того, що позивач [PERSON] повністю одноосібно самостійно у визначений у позові період утримував доньку, при цьому, водночас, зазначаючи у позовній заяві, що «відповідач [PERSON] , достовірно знаючи, що дитина - донька [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем [PERSON] , не повертала позивачу отримані на доньку аліменти, витрачаючи їх на дитину», а також, «вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини». До того ж із матеріалів справи вбачається, що в період часу з 01 квітня 2023 року до 31 грудня 2023 року та за січень 2024 року із заробітної плати позивача [PERSON] , на користь відповідача [PERSON] , в якості аліментів на утримання дітей, відповідно до рішення Нетішинського міського суду від 02 вересня 2015 року, утримано 201287 гривень 67 копійок та 18836 гривень 99 копійок, відповідно, і будь які докази, які б свідчили про невідповідність стягнених сум визначеній судовим рішенням частці, або ж вказували на результат рахункової помилки під час здійснення вказаних платежів - в матеріалах цивільного провадження відсутні. Відповідно, не доведеність наявності рахункової помилки у виконаних розрахунках, а також, не встановлення факту недобросовісного набуття отриманих грошових коштів, які є аліментним платежем, з боку набувача виплати - відповідача [PERSON] , - надають суду підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст.1215 ЦК України, що встановлюють випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню з використанням юридичного механізму, установленого ст.1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Набуття стягувачем майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання рішення суду - не може вважатися безпідставним. Отже, на переконання суду, за вказаних обставин, вимога позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , коштів у розмірі 106778 гривень 48 копійок, як безпідставно отриманих, - не ґрунтується на вимогах закону, оскільки, грошові кошти в означеній сумі були набуті відповідачем [PERSON] , у період з квітня 2023 року по січень 2024 року, включно, як аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , на виконання рішення Нетішинського міського суду від 02 вересня 2015 року, тобто, не безпідставно, а за рішенням суду, а також, за відсутності рахункової помилки та за відсутності достовірних доказів недобросовісності з боку набувача - відповідача [PERSON] , що повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постановах ВС від 04 листопада 2020 року (справа №382/1728/18 (провадження № 61-9514св19), від 22 листопада 2023 року (справа №337/642/22 (провадження № 61-9686св23), і доказів протилежного з боку сторони позивача, у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, за якими - докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, і суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, - до суду не надано. Крім того, тлумачення ст.1215 ЦК України свідчить, що вказана норма - є нормою матеріального права, а відтак не може бути застосована у випадку розгляду питання про поворот виконання рішення, що є конструкцією процесуального права, яка присвячена визначенню правових особливостей повороту виконання в окремих категоріях справ. Відповідно, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] - про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, так як вимоги позивача [PERSON] не відносяться до кондиційних зобов`язань, оскільки, зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів не застосовуються до аліментів, і, враховуючи, що метою позову є повернення сплачених в якості аліментів коштів, а спосіб, який обрав позивач (на свою користь), не змінює предмету позову, - вважає, що спосіб захисту, обраний позивачем, який самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту, а саме, позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, сплачених в якості аліментів, - не передбачений законом та є неефективним для захисту порушеного права позивача, у зв`язку з чим, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню за визначених обставин (висновок, викладений у постанові ВС від 19 січня 2021 року (справа № 916/1415/19). Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29). Водночас, суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, відповідно до яких - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ч.1 ЦПК України), при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача (ст.141 ч.1, ст.141 ч.2 ЦПК України), - вважає за необхідне - судовий збір, сплачений позивачем [PERSON] , згідно квитанції до платіжної інструкції №0.0.3482801396.1 від 19 лютого 2024 року (а.с.1), при зверненні до суду з позовом, що становить 1211 гривень 20 копійок, залишити за позивачем [PERSON] . На підставі викладеного, з урахуванням положень ст.179 СК України, ст.1212, ст.1215 ЦК України

Outcome: dismissed