Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій, довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 1630/421 від 28 січня 2024 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Даний Указ винесено в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 було проведено загальну мобілізацію. В зв`язку з цим 10 квітня 2022 року [PERSON] був призваний у Збройні Сили України по мобілізації. В період з 09 червня 2022 року по 15 жовтня 2022 року, з 25 жовтня 2022 року по 01 лютого 2023 року, з 22 травня 2023 року по 06 серпня 2023 року, з 19 серпня 2023 року по 06 жовтня 2023 року, з 09 жовтня 2023 року по 13 жовтня 2023 року, [PERSON] брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області (в районі населених пунктів Колонтаїв, Павлівка, Бугрувате), в Сумській області (в районі населених пунктів Боромля, Верхня Сироватка, Нижня Сироватка, Бранцівка, Мезенівка, Славгород, Грабовське) в Донецькій області (в районах населених пунктів Міньківка, Новомихайлівка, Костянтинівка, Бахмут, Торське, Лиман). Це підтверджується витягом з військового квитка, довідкою, посвідченням учасника бойових дій. [INFO] в місті Бахмут Донецької області внаслідок атаки з гранатомета отримав акубаротравму, ЗЧМТ, травму спини. Проходив курс стаціонарного лікування в МКЛ №4 в м. Дніпро з приводу вибухової травми, акубаротравми, ЗЧМТ, струсу головного мозку, консультований психіатром, встановлено діагноз тривожно-фобічний синдром помірно виражений. З 20 березня 2023 по 21 квітня 2023 проходив стаціонарне лікування в в/ч [NUMBER] , турбували порушений сон, відчуття тривоги та знижений настрій, нав`язливі спогади отриманої травми та смерті побратимів. Скерований командиром частини на ВЛК в ВМКЦ ЗР для визначення ступеня придатності до військової служби. У відділенні поводиться малопомітно, уникав розмов про війну і спілкування загалом, відмічав, постійний тремор рук та запинання при розмові, періодично турбували нічні жахи, нав`язливі спогади загибелі побратимів та отриманої травми. 18 січня 2024 року ВЛК психоневрологічного профілю ВМКЦ Західного регіону провела огляд [PERSON] . Діагноз та постанова ВПК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Посттравматичний стресовий розлад зі стійкими різко вираженими хворобливими проявами у вигляді тривожно-депресивного та інсомнічного синдромів. Захворювання, пов`язані з проходженням військової служби. Наслідки вибухової травми (29.01.2023), ЗЧМТ, струс головного мозку без порушень функції центральної нервової системи; акубаротравми, у вигляді хронічної двобічної нейросенсорної приглухуватості при сприйнятті шепітної мови 4 метри на обидва вуха. Травма, пов`язана із захистом Батьківщини. Постановою ВЛК на підставі статті 17 а графи II Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Безпосередня участь [PERSON] у бойових діях має істотний вплив на психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час перебування у зоні бойових дій він неодноразово був свідком загибелі та поранення своїх товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався та піддаюся ризику поранення та загибелі та отримав поранення, був змушений використовувати зброю та зазнавав інших множинних порушень своїх конституційних прав, зокрема гарантованого Конституцією України права на життя, адже постійно реально сприймаю загрозу бути вбитим або пораненим. Також був пораненим. Від початку збройної агресії російської федерації проти України, [PERSON] як громадянин України та учасник бойових дій, постійно перебуває у пригніченому стані, у нього знизився життєвий тонус і погіршилося самопочуття, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, чим особисто йому завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з російської федерації. Враховуючи характер душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та в першу чергу з безпосередньою участю в бойових діях, пов`язаною із ризиком для життя та здоров`я, приймаючи до уваги факт протиправної окупації частини території України і беззаконня, яке панує на цій частині України, вважає, що у результаті протиправних дій російської федерації особисто йому завдана моральна шкода. Ті душевні страждання, які отримав в результаті участі в бойових діях є наслідком протиправних дій російської федерації, за відсутності яких шкода не була б заподіяна. Враховуючи множинний характер грубих порушень конституційних прав позивача, їх обсяг і тривалість, завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 1000000,00 (один мільйон) гривень, яку просить стягнути з держави російська федерація на свою користь. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій на заявлених вимогах наполягав, просив їх задовольнити. Представник відповідача, держави російська федерація повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзив на позов не надав. Верховний Суд у Постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 сформулював наступні правові висновки, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема російська федерація, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії російської федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Верховний Суд також установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ у зв`язку з повномасштабною збройною агресією. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач [PERSON] , згідно з довідкою №1630/421 від 28.01.2024 року про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. [PERSON] в період з 09 червня 2022 року по 15 жовтня 2022 року, з 25 жовтня 2022 року по 01 лютого 2023 року, з 22 травня 2023 року по 06 серпня 2023 року, з 19 серпня 2023 року по 06 жовтня 2023 року, з 09 жовтня 2023 року по 13 жовтня 2023 року, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області (в районі населених пунктів Колонтаїв, Павлівка, Бугрувате), в Сумській області (в районі населених пунктів Боромля, Верхня Сироватка, Нижня Сироватка, Бранцівка, Мезенівка, Славгород, Грабовське) в Донецькій області (в районах населених пунктів Міньківка, Новомихайлівка, Костянтинівка, Бахмут, Торське, Лиман). Із свідоцтва про хворобу № 51/3 від 18.01.2024 року вбачається, що ВЛК психоневрологічного профілю ВМКЦ Західного регіону провела огляд [PERSON] Встановила, діагноз та постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Посттравматичний стресовий розлад зі стійкими різко вираженими хворобливими проявами у вигляді тривожно-депресивного та інсомнічного синдромів. Захворювання пов`язані з проходженням військової служби. Наслідки вибухової травми 29.01.2023 року: ЗЧМТ, струс головного мозгу без порушень функцій центральної нервової системи; акбаротравми, у вигляді хронічної двобічної нейросенсорної приглухуватості при сприйнятті шепітної мови 4 метри на обидва вуха. За результатами огляду [PERSON] визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Як вбачається із довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 536 від 16.02.2023 року, під час виконання бойового розпорядження, а саме ведення оборонного бою зі збройними формуваннями російської федерації, у зв`язку з нападом ворога, в районі населеного пункту Бахмут Донецької області, сержант [PERSON] 29.01.2023 року близько 12:00 год. одержав поранення, а саме, акубаротравма, закрита черепно-мозкова травма, травма спини. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав визначено статтею 16 ЦК України . Пунктом 9 частини 2 етапі 16 ЦК України, передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частиною 2 етапі 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з статтею 23 ЦК України, моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до етапі 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї етапі. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Стаття 28 Загальної декларації прав людини, гарантує кожній людині право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (резолюція 71/189, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 19.12.2016 р.). Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12 квітня 2012 № 9-рп/2012 (справа № 1- 10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (етапі 1, 3 Основного Закону України). Преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки. Пункт 9 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24.10.2005, визначає мир, безпеку та розвиток прав людини тими опорами, на яких тримається система ООН. Пункт 120 Резолюції, нагадує про обов`язок держав-учасниць ООН сприяти повазі та захисту усіх прав людини та основних свобод відповідно до Статуту ООН, Загальної Декларації прав людини та іншим документам, які стосуються прав людини. Універсальний характер цих прав не підлягає жодному сумніву. Пункт 122 Резолюції, підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи. Відповідно до статті 28 Загальної декларації прав людини, кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. У статті 30 Декларації зазначено, що ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права займатися будь-якою діяльністю або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації. Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (стаття 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19.12.2016). Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії російської федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року (як початкова подія) та як її продовження військове вторгнення російської федерації до України 24 лютого 2022 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року визначено, що російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією. Відповідно до статей 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутна територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованими внаслідок збройної агресії російської федерації з 20 лютого 2014 року. Наслідком саме збройної агресії російської федерації відносно України (що є загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню за нормами частини 3 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, стала окупація частини території України. Відповідно до частини 6 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію, як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією. Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. При цьому, російська федерація не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки майну позивача. До таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, (пункт 49). Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2022 року №760/17232/20-ц (61-15925 св 21) зазначено наступне: «Визначаючи, чи поширюється на російську федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається, Верховний Суд врахував таке: - предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією російської федерації проти України; - місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; -передбачається, що шкода завдана агентами російської федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті СОН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; -вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; -національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, (пункт 58). Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п.15 п.З цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. З огляду на це, суд вважає належним, обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені російською федерацією відносно нього. Як вбачається із матеріалів справи, позивач з 10 квітня 2022 року був призваний у Збройні Сили України по мобілізації. В період з 09 червня 2022 року по 15 жовтня 2022 року, з 25 жовтня 2022 року по 01 лютого 2023 року, з 22 травня 2023 року по 06 серпня 2023 року, з 19 серпня 2023 року по 06 жовтня 2023 року, з 09 жовтня 2023 року по 13 жовтня 2023 року, [PERSON] брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області (в районі населених пунктів Колонтаїв, Павлівка, Бугрувате), в Сумській області (в районі населених пунктів Боромля, Верхня Сироватка, Нижня Сироватка, Бранцівка, Мезенівка, Славгород, Грабовське) в Донецькій області (в районах населених пунктів Міньківка, Новомихайлівка, Костянтинівка, Бахмут, Торське, Лиман). Був пораненим. Від початку збройної агресії рф проти України, як громадянин України та учасник бойових дій, отримав травму під час виконання бойового розпорядження, а саме ведення оборонного бою зі збройними формуваннями російської федерації, у зв`язку з нападом ворога, в районі населеного пункту Бахмут Донецької області, а саме, акубаротравма, закрита черепно-мозкова травма, травма спини. постійно перебуває у пригніченому стані, у нього знизився життєвий тонус і погіршилося самопочуття, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, чим особисто йому завдано моральної шкоди. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказаний висновок висловлений, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 591/4825/17 (провадження № 61-1188св18). При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, множинний характер порушень конституційних прав позивача, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, а тому суд доходить до висновку, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 1000000,00 (один мільйон) гривень. Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000000,00 (один мільйон) гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, з відповідача на користь держави України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved