Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 17.10.1997 року між відповідачами та її матір`ю\~[PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі якого мати за життя набула право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнавши за позивачем право власності на указане нерухоме майно у порядку спадкування за законом після смерті матері. Посилається на укладення за життя [PERSON] договору купівлі-продажу квартири на товарній біржі та неможливість у зв`язку з цим оформити спадщину. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті матері відкрилась спадщина на указану квартиру, однак при зверненні до нотаріуса [PERSON] отримала відмову у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документа на спадкове майно. Так, за життя її мати [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.1997\~року придбала квартиру [ADDRESS] , правочин було оформлено на товарній біржі «Нове сторіччя» та зареєстровано в Криворізькому БТІ, але нотаріально договір не посвідчено. У зв`язку з відсутністю можливості успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 26 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судове засідання сторони не з`явилися. До суду надійшла заява від представника позивача адвоката Брюховецького М.М. про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали. Представником третьої особи - Товарної біржи «Нове сторіччя» письмових заперечень до суду не направлялось. Згідно частини восьмої\~статті 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.10.1997 року, укладеного на Товарній біржі «Нове сторіччя», [PERSON] , [PERSON] , який діяв в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , на підставі рішення виконкому Довгинцівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №289/5 від 10.10.97 року, продали, а [PERSON] купила квартиру квартиру [ADDRESS] , загальною площею 71,05 кв.м, житловою площею 46,30 кв.м. [INFO] [PERSON] померла. Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Лігутою О.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю доказів визнання договору дійсним, що унеможливлює подальшу видачу свідоцтва про право на спадщину. За матеріалами спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернулася лише донька померлої\~ [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.10.1997 року виконали умови договору, передали один одному об`єкт нерухомості та грошові кошти, прийняли їх. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, він був укладений на товарній біржі, згідно тексту договору, такий договір не підлягають нотаріальному посвідченню, відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до статей\~57,\~58 Конституції України,\~статті 5 ЦК України\~до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, згідно пункту 1\~Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до абзацу 1 пункту 4\~Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України до\~цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу застосовуються\~до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір був фактично укладений у 1997 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати\~ЦК України\~в редакції, яка діяла з 1963 року (далі\~ЦК УРСР). У\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~вказано, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі\~ст. 47 ЦК УРСР\~тягне недійсність договору. Також у вказаному роз`ясненні звертається увага на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених. Згідно зі\~статтею 224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР). Відповідно до частини першої статті\~45, статті\~47 ЦК УРСР\~недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК УРСР\~передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої\~статті47 ЦК\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями\~101,102,105,\~114,\~226 ЦК\~). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої\~статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалася на те, що її матері за життя не було відомо про необхідність реєструвати біржовий договір у нотаріальній конторі, дізналася про обов`язковість нотаріального посвідчення вона лише при зверненні до нотаріуса щодо отримання спадщини, тому просить визнати дійсним спірний договір купівлі-продажу з тих підстав, що між сторонами відбулося повне виконання умов договорів. Відповідно до частини другої\~статті 47 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі був ознайомлений із застереженням у договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання вказаного договору дійсним. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до ст.1261ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого\~наказом Мін`юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Так, Верховним Судом в постанові від 14 серпня 2019 року по справі № 523/3522/16-ц роз`яснено, що тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері.

Outcome: approved