Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він, [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданий Курахівським МВ Мар`їнського РВ УМВС України в Донецькій області 16 квітня 1998 року. Перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року (справа № 189/817/15-ц, провадження № 2/189/546/15) шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , про що 21.04.2009 року Курахівською міською радою Мар`їнського району Донецької області складено відповідний актовий запис за № 75, відповідно до свідоцтва про народження (видане повторно) Серія [NUMBER] . Батьками вказано: [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 10 березня 2017 року (справа № 237/466/16-ц, провадження № 2/237/11/17) позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дитини задоволено повністю. Визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 05 жовтня 2018 року (справа № 237/4050/18, провадження № 2/237/1476/18) стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Однак, незважаючи на те, що їх неповнолітній син має матір, остання ніякої участі у виконанні своїх батьківських обов`язків не бере. Так, фактично вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків і не займається вихованням свого сина, не піклується про стан його здоров`я, про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідачка перестала підтримувати будь-які зв`язки з дитиною, не вітає дитину ані зі святом Дня народження, ані зі святом Миколая, Нового року, тощо. Окрім цього відповідачка жодного разу не передавала ніяких подарунків дитині, та й взагалі - вона із сином не бачиться. Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не бере належної участі в утриманні дитини, не спілкується з дитиною в необхідному обсязі, не дбає про доступ дитини до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення відповідачки від виховання дитини, свідоме нехтування нею своїми обов`язками. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позбавити відповідачку батьківських прав з підстав, що наведені у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомила. Представник Служба у справах дітей Курахівської міської ради у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Станом на 27.06.2024 року відзив на позов від відповідачки до Мар`їнського районного суду Донецької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи за правилами загального позовного провадження була належним чином повідомлена, заперечень на позов не подала. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності, кожен окремо та у сукупності, судом встановлено наступне. Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 15 травня 2024 року № 18718 виданої Мар`їнським відділом державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції гр. [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , про те, що згідно з матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого 16.11.2018, про виконання Виконавчого листа № 2/237/1476/18 від 05.10.2018 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] , що пред`явлено до примусового виконання 15.11.2018 року, станом на 15.05.2024 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 212 252 грн. 17 коп. Відповідно до характеристики наданої директором Курахівського опорного ЗЗСО № 5 [PERSON] , вихованням [PERSON] займається батько, [PERSON] . [PERSON] систематично цікавиться навчанням сина, відповідально ставиться до його виховання, співпрацює з класним керівником. Мати навчанням сина не цікавиться, до школи ніколи не приходила, з класним керівником зв`язок не підтримує. Відповідно до довідки виданої Директором ДТЕК «Курахівська тепловаелектрична станція» [PERSON], [PERSON] дійсно працює з 01.10.2022 року по теперішній час в ТОВ «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ТЕС» машиністом подавання палива оперативного персоналу подавання палива (з вугільним складом» паливно-транспортного відділення департаменту з управління виробництвом служби головного інженера. Як вже було вище зазначено, [PERSON] створює необхідні умови для повноцінного розвитку неповнолітнього сина. [PERSON] має прекрасні риси характеру гарного батька, завжди проявляє до сина розуміння, чуйність, турботу та підтримку; позивач досить матеріально забезпечений, утримує сина без жодної грошової допомоги зі сторони матері; за місцем проживання позивач зарекомендував себе з позитивної сторони. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Тривалий час [PERSON] не приділяє належну увагу вихованню неповнолітнього сина, не турбується за стан його здоров`я та розвиток, не цікавиться успіхами в навчанні, матеріально дитину не утримує. При цьому, відповідач свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов`язків, а саме - самоусунувся від виховання сина, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування хлопчика до самостійного життя. В контексті вказаного, сторона позивача звертає увагу суду, що будь-які об`єктивні причини ухилення відповідачки від виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини відсутні. Відповідачка, маючи реальну можливість виконувати покладені на нього законом батьківські обов`язки щодо виховання дитини, зайняття підготовкою до самостійного життя тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя, зобов`язані поважати дітей. Передача дітей на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. У відповідності до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини. Згідно пункту 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. No789-ХІІ) та ч.ч.7 та 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи встановлені судом обставини, суд зазначає, що відповідачем не подано суду доказів на підтвердження того факту, що відповідач здійснював належним чином свої батьківські обов`язки, турбувався про фізичний та духовний розвиток дитини. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає встановленим факт ухиляння відповідачкою від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відтак, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, батько, мати позбавлені батьківських прав, маю право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України). На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 180-183, 243-244 СК України, ст.ст. 55, 58, 60, 63, 64 ЦК України, суд, -

Outcome: approved