Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , за результатом розгляду якого позивач просить суд стягнути з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на її користь, майнову (матеріальну) шкоду в розмірі: 136 011,94 грн. - вартість відновлювального ремонту; 2 500,00 грн. - вартість послуг по складенню звіту про оцінку вартості (розміру) збитків. Також позивач просить суд вирішити питання про стягнення судового збору. В обґрунтування позову вказує, що 26 лютого 2023 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Nissan Aimera», здійснила зіткнення з автомобілем позивача «BMW X5». ДТП сталося через порушення правил дорожнього руху [PERSON] . Внаслідок скоєння ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення та схему місця події. Голосіївський районний суд міста Києва визнав [PERSON] винною у вчиненні правопорушення. Так, позивач вказує, що вартість відновлення пошкодженого автомобіля позивача, відповідно до звіту про оцінку збитків, складає 136 011,94 грн. Також позивачем було сплачено 2 500,00 грн за складення звіту про оцінку завданих збитків. Цивільна відповідальність транспортного засобу «Nissan Aimera» була застрахована в AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на момент ДТП. Позивач звернулася до відповідача з заявою про страхове відшкодування, але станом на день звернення до суду із цим позовом виплат не отримала. Ухвалою судді від 11.03.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації юридичної адреси відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] 26.02.2023 року об 11 год. 50 хв. в м. Києві по Столичному Шосе, керуючи транспортним засобом «Nisasan» д.н.з. [NUMBER] , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималсь безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем «BMW» д.н.з. [NUMBER] , який зупинився попереду, що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п.п. 2.3.(б), 12.1 та 13.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст.124 КУпАП. Постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 24.03.2023 р. у справі №752/5116/23 визнано [PERSON] винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). З звіту № 100 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу BMW X5, державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , встановлено, що ринкова вартість автомобіля складає 658817,60 грн. Вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу становить 136011,94 грн. З урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,6376, вартість відновлювального ремонту складає 63454,49 грн., включаючи ПДВ 7253,43 грн. Загальна вартість збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу становить 63454,49 грн. Звіт складено 13 березня 2023 року оцінювачем [PERSON] . З наданого полісу внутрішнього страхування № 208787855 на станом на 26.02.2023 вбачається, що він є діючим і виданий страховою компанією №АТ СК МЕГА-ГАРАНТ№. Поліс забезпечує цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу Nissan Almera Classic з державним номером [NUMBER] і VIN-кодом [NUMBER] , тип B1: легковий автомобіль до 1600 кубічних сантиметрів. [PERSON] звернулася до Голови Правління АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 26 лютого 2023 року о 11:50 на Столичному шосе в м. Київ. У повідомленні зазначено, що в ДТП брали участь два транспортні засоби: BMW X5, державний номер [NUMBER] , яким керувала сама [PERSON] , і Nissan Almera, державний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . [PERSON] вказала, що її автомобіль отримав пошкодження внаслідок зіткнення з Nissan Almera. Поліс страхування цивільно-правової відповідальності на BMW X5 був виданий СК «Альфа-Гарант», а поліс на Nissan Almera - АТ «СК «Мега-Гарант». [PERSON] також повідомила, що приблизний розмір шкоди її транспортному засобу становить 63454,49 грн. Також позивач направила відповідачу заяву про страхове відшкодування якою просила перерахувати страхове відшкодування на зазначені нею реквізити в АТ «УКРЕКСІМБАНК», вказавши призначення платежу як «страхове відшкодування». Інформація щодо взаєморозрахунків не проводилась. Заява була 10 квітня 2023 року. З листування між позивачем та представником страхової компанії у месенджері Viber вбачається, що позивач надіслала документи через АТ «Нова пошта». Представник страхової компанії підтвердив отримання документів 3 квітня 2023 року і зазначив, що справа зафіксована повним пакетом документів. Представник також повідомив, що виплати будуть із затримками від 6-ти місяців і до року з дати отримання документів. Хоча листування у меседжері Viber не є належним доказом, але в сукупності з усіма матеріалами справи доводить факт того, що страхова виплата відповідачем не була здійснена. Відповідно до п. 34.2 та 34.3. ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Стосовно визначення розміру страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, то суд дійшов наступних висновків. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Пунктом 2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Указана норма кореспондується зі ст. 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон№1961-IV) є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №14-176цс18. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що у страховика - АТ «СК «Мега-Гарант» відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою, виник обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Суд задовольняє позовну вимогу щодо стягнення з АТ «СК «Мега-Гарант» матеріального збитку в межах суми страхового відшкодування без врахування ПДВ та з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин. Як встановлено судом вище на підставі звіту № 100 про оцінку вартості (розміру) збитків з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,6376, вартість відновлювального ремонту складає 63454,49 грн., включаючи ПДВ 7253,43 грн., а тому із суми 63454,49 необхідно виключити ПДВ у розмірі 7253,43 грн., що буде становити 56 201,06 грн. Зазначений сума буде становити розмір страхового відшкодування, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача. Суд не стягує зі страховика на користь позивача суму ПДВ зважаючи на зміст ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Зважаючи на те, що матеріали справи не містять відомостей про проведений ремонт транспортного засобу за рахунок потерпілої, а отже документально не підтверджено факту оплати проведеного ремонту з урахуванням суми ПДВ, підстави для стягнення зазначеного податку відсутні. Під час розгляду справи, передбачені ст. 37 підстави «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) не встановлені. Отже, на підставі наведених в рішенні норм Закону з ПТ «СК «Мега-Гарант» підлягає стягненню на користь позивача сума страхового відшкодування в розмірі 56 201,06 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір, та витрати на підготовку звіту про оцінку вартості (розміру) збитків слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 40,57 % тобто 1 576,19 грн.

Outcome: partial