Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

05.06.2023 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування до [PERSON] 14.06.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 15.06.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 06.09.2023 року . 01.09.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву 06.09.2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 30.10.2023 року. 27.09.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив . 30.10.2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 10.01.2024 року. 10.01.2024 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 18.03.2024 року в зв`язку із задоволенням клопотання про витребування доказів. 18.03.2024 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.05.2024 року. 27.05.2024 року в судовому засіданні оголошена перерва до 06.06.2024 року. 06.06.2024 року в судовому засіданні оголошена перерва до 19.06.2024 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 19.06.2024 року оголошена вступна і резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить встановити факт сумісного проживання [PERSON] , і [PERSON] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років, в період з січня 2011 року по день смерті останнього, [INFO] . Визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] , і [PERSON] , який помер [INFO] житловий будинок під номером 48 загальною площею 44.7 кв.м., житловою площею 25.8 кв.м., з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , право приватної власності на частину житлового будинку під номером 48 загальною площею 44.7 кв.м., житловою площею 25.8 кв.м., з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , спадкоємцем четвертої черги за законом, право спадкування майна спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , разом із спадкоємцем першої черги, [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з січня 2011 року та по 03 жовтня 2022 року, день смерті [PERSON] , вона і та [PERSON] , проживати разом з як чоловік та дружина. В січні 2011 року [PERSON] , переїхав в її будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 04 листопада 2014 року була проведена реєстрація місця проживання [PERSON] за вказаною адресою, що підтверджується відміткою у його паспорті про реєстрацію місця проживання та довідкою Верхньодніпровської міської ради №310 від 25.11. 2022 року. В липні 2019 року вона з [PERSON] , вирішили продати її будинок і купити інший в селі Заріччя. Вони домовилися із продавцями спірного будинку, що вони заселяться в будинок, а потім оформлять договір купівлі-продажу будинку, також вони домовилися, що вони зареєструють її місце проживання в даному будинку, а місце проживання [PERSON] в даному будинку зареєструють після підписання договору купівлі-продажу будинку. В липні 2019 року вони з [PERSON] переїхали до спірного будинку за адресою: [ADDRESS] та 09 липня 2019 року, було зареєстровано її місце проживання за даною адресою, що підтверджується відміткою у її паспорті про реєстрацію місця проживання та довідкою Верхньодніпровської міської ради №310 від 25.11. 2022 року . 30 грудня 2019 року вони з [PERSON] купили за спільні кошти спірний будинок за адресою: [ADDRESS] та оформили право власності, як за звичай, на голову сім`ї [PERSON] . 01 квітня 2020 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у його паспорті про реєстрацію місця проживання та довідкою Верхньодніпровської міської ради №310 від 25.11. 2022 року . Так згідно вказаної довідки: «за даними погосподарських книг виконкому гр. [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01.04.2020 р. по 06.10.2022 р. Разом з ним на день його смерті за зазначеною вище адресою була зареєстрована гр. [PERSON] , [INFO] з 09.07.2019 року по теперішній час». Згідно погосподарських книг виконкому, гр. [PERSON] , [INFO] , з 12.06.2008 р. по 09.07.2019 р. була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за зазначеною вище адресою був зареєстрований [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , з 04.11.2014 р. по 01.04.2020 р.». Відповідно до довідки Верхньодніпровської міської ради № 310 від 25.11.2022 року гр. [PERSON] [INFO] , згідно погосподарських книг виконкому, з 12.06.2008 р. по 09.07.2019 р. була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] . З 04.11.2014 року за даною адресою був зареєстрований гр. [PERSON] [INFO] , з яким гр. [PERSON] , [INFO] проживала та вела спільне господарство. З 09.07.2019 р. і по момент смерті гр. [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , він разом із гр. [PERSON] , [INFO] , проживали і вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Вони з [PERSON] ,. біля 11 років проживали однією сім`єю та вели спільний побут і господарство із взаємними правами та обов`язками чоловіка та дружини. Для їх та її родичів, друзів та знайомих, а також для родичів, друзів та знайомих [PERSON] вони знаходились у фактичних шлюбних відносинах та були для всіх подружжям. Протягом усього часу спільного проживання в інших зареєстрованих шлюбах ані вона, ані [PERSON] не перебували. За час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу вона з [PERSON] мали спільний сімейний бюджет: її заробітну плату та інші доходи вони складали разом та із цих коштів робили покупки для дому, господарства, купували одяг та продукти харчування, сплачували комунальні послуги. В тому числі за час спільного проживання вони разом відкладали кошти на придбання спірного будинку. Також за час їхнього спільного проживання вона зі своєї банківської карти оплачувала комунальні послуги за спірний житловий будинок, здійснювала купівлю засобів для ремонту будинку, продуктів, ліків, що підтверджується випискам Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 18.11.2022 р. [PERSON] , хворів на бронхіальну астму та згідно довідки лікаря Медичного центру «Медіком» від 01.12.2021 року він хворів на облітеруючий атеросклероз нижніх кінцівок, ішемію III ступеню лівої нижньої кінцівки, ішемію правої нижньої кінцівки II ступеню, що підтверджується вказаною довідкою лікаря від 01.12.2021 року та результатами аналізів, протоколом ультразвукового дослідження від 01.12.2021 р., висновком триплексного сканування артерій нижніх кінцівок від 01.12.2021 р. Хвороба забирала сили у її цивільного чоловіка, в останні роки свого життя він намагався подолати її, але хвороба брала своє і йому ставало все гірше і гірше, в останні місяці свого життя він був у дуже безпорадному станів. Через хворобу [PERSON] потребував постійного догляду та піклування. Ввесь час, до останніх хвилин життя [PERSON] , вона піклувалася про чоловіка: спілкувалася, давала поради, готувала їжу, допомагала у побуті, завжди супроводжувала його до лікарні, впродовж тривалого часу матеріально забезпечувала [PERSON] так як він не працював, оплачувала медичні послуги, купувала ліки, продукти, одяг. В той час як відповідач [PERSON] , ніяким чином не допомагала батькові [PERSON] , на похорони батька не приїхала, витрат в похованні не брала. Вона сама займалася організацією похорон свого [PERSON] , та оплачувала ритуальні послуги, на підтвердження надаю квитанції про оплату ритуальних послуг (додатки №19-21). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Малашовою Г.В. було зареєстровано спадкову справу за №69780622, Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №70276385 від 10.10.2022р. 10 жовтня 2022 р. нею була подана заяву про прийняття спадщини, у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, приватному нотаріусу Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Малашовій Г.В. Проте, нотаріус надала її представникові відповідь згідно якої: « Після смерті [INFO] [PERSON] , 1969 року народження, із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася спадкоємиця першої черги - донька спадкодавця. У випадку встановлення факту проживання [PERSON] зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`ять років до часу відкриття спадщини, вона набуде права спадкування як спадкоємець четвертої черги. В порядку ст. 1258 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину за законом їй видане не буде, у зв`язку з наявністю спадкоємця першої черги, яка прийняла спадщину» Таким чином, між нею та відповідачем, [PERSON] виник спір щодо визнання за мною права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги [PERSON] та щодо майна, яке входить до спадкової маси після смерті спадкодавця [PERSON] , що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. При цьому пояснила, що її довіорителька з 2011 року до смерті проживала із [PERSON] , як чоловік і дружина. В період спільного проживання вони купили будинок за кошти отримані від продажу будинку її довірительки. В спірний будинок вони спочатку заселились, потім уклали договір купівлі продажу. Ї довірителька весь час працювала та утримувала [PERSON] . [PERSON] ,. не працював, не мав будь-якого прибутку. Крім того [PERSON] хворів, тому її довірителька займалась його лікуванням, утриманням, оплачувала лікування та купувала ліки. Після смерті здійснила поховання [PERSON] . На підставі чого вважає, що її довірителька набула право на спадкування майна [PERSON] , разом із спадкоємцем першої черги. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась. Подала відзив на позовну заву відповідно до якого посилається на те, що вона не заперечує проти спільного проживання [PERSON] з її батьком, [PERSON] , з 2011 року, але заперечує проти спільного проживання позивачки з її батьком на день смерті. Як їй відомо дза пару місяців до смерті [PERSON] , вони розійшлись та проживали окремо. Спірний будинок був приданий за особисті кошти її батьком, оскільки її батько мав в приватній власності земельну ділянку, яку здає в оренду [PERSON] і за домовленістю між орендарем та її батьком була надана сума , необхідна для купівлі будинку по [ADDRESS] . При цьому спірний будинок був придбаний в 2019 році. А позивачка продала свій будинок лише в 2020 році. Тому посилання позивачки, що будинок був придбаний за кошти, виручені від продажу будинку позивачки вважає безпідставними. Проживання позивачки з її батьком однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення в неї права на спадкування із спадкоємцями першої черги. При цьому її батько не перебував у безпорадному стані. До кінця свого життя батько утримував себе сам, а також отримував гроші за оренду земельної ділянки, тому мав засоби до існуваня. Витрати понесені позивачкою на поховання її батька частково відшкодовані державою шляхом надання допомоги на поховання. Вона спілкувалась з батьком, підтримувала з ним зв`язок та вони цікавились життям одне одного. На підставі чого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Спір між сторонами виник із спадкових правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідкою Верхньодніпровської міської ради . За доводами позивача, позивачка та [PERSON] , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2011 року по 03 жовтня 2022 року. Позивачка в поданому позові зазначає, що в січні 2011 року [PERSON] , переїхав в будинок позивачки, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 04 листопада 2014 року була проведена реєстрацію місця проживання [PERSON] за вказаною адресою, що підтверджується відміткою у його паспорті про реєстрацію місця проживання та довідкою Верхньодніпровської міської ради №310 від 25.11. 2022 року. В подальшому [PERSON] , і [PERSON] , придбали будинок в [ADDRESS] , в якому були зареєстровані та проживали до дня смерті [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як передбачено п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5 з наступними змінами. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення. - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Факт спільного проживання позивачки і [PERSON] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується показаннями свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так. свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству із [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] , і [PERSON] жили як сім`я, вели господарство, мали спільний бюджет. [PERSON] ,. постійно працювала на різних роботах, іноді на декількох одночасно. [PERSON] працював посезонно. Вони жили в одному будинку, мали город, господарство. Разом вони жили не менше п`яти років. [PERSON] в основному робив ремонтні роботи. Доньку [PERSON] , він там не бачив. Йому відомо, що [PERSON] , хворів, у нього була астма, також він полюбляв випити. Йому відомо, що раніше [PERSON] , і [PERSON] проживали в с. Корнило- Наталівка . Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що сім`я [PERSON] , і [PERSON] ,. спочатку проживали в будинку [PERSON] в селі, але [PERSON] хотілось в центр. Тому вони продали будинок [PERSON] та купили будинок в с. Заріччя. Там вони проживали по сусідству. [PERSON] робила, [PERSON] гуляв, якщо і робив, то дуже рідко. Разом вони тримали господарство: курей, качок. садили город. Доньку [PERSON] ,, вона там не бачила. Їй відомо, що [PERSON] ,. хворів, у нього була астма, також він полюбляв випити, заходив у запої. Також їй відомо, що [PERSON] продала свій будинок та з [PERSON] ,. купили будинок з ними по сусідству. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона знала [PERSON] , і [PERSON] .. три роки. Вони жили як сім`я, дружно, поки [PERSON] не заходив в запій, хоч йому не можна було пити, так як в нього була астма. Жили вони як чоловік і дружина. [PERSON] робила, їздила в м. Дніпро на роботу. Доньку [PERSON] вона в будинку не бачила, але чула, що [PERSON] розмовляв з нею по телефону. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона була свідком того, як [PERSON] викликали швидку допомогу. Хто викликав їй не відомо, знає що [PERSON] і сам викликав швидку допомогу». Того дня вона побачила, що швидка допомога стоїть біля його будинку. Пішла подивитись, що тамтрапилось. [PERSON] було погано, вони допомогли йому одягнутись і його забрала швидка допомога. Потім їй зателефонували з поліції та повідомили, що [PERSON] помер. Вона зателефонувала відразу [PERSON] . Останьої приблизно з тиждень не було дома, так як в неї хворів син і вона була в м. Верхньодніпровську. Їй відомо, що весною 2019 року [PERSON] і [PERSON] , купили будинок в с. Зарічча, будинок через дорогу від неї. В будинку вони проживали разом, вели господарство, садили город. Потім [PERSON] запив і [PERSON] пішла жити до матері. Потім в [PERSON] захворів син. Їй відомо, що [PERSON] хорів на астму. В нього була також хвороба ніг, він не міг ходити на далекі відстані. Проте [PERSON] ,. був ходячий. Коли в нього були напади астми, то він мав задишку тоді йому викликали швидку допомогу. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що він продав батьківський будинок в с. Заріччя [PERSON] , і [PERSON] . Вони дали йому завдаток, а він дозволив їм проживати в будинку, поки робив на нього документи. Завдаток давала йому [PERSON] , і остаточний розрахунок проводила вона. Договір купівлі-продажу був укладений на [PERSON] . [PERSON] , він знає з дитинства. З [PERSON] , він познайомився пізніше. Йому відомо, що [PERSON] , і [PERSON] , проживали однією сім`єю приблизно 7-8 років. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] ,.і [PERSON] купили будинок на одній вулиці з нею через чотири хати. [PERSON] працював по найму, їх забирав гр. [PERSON] та вони їхали на роботу, [PERSON] також їздила на роботу. Також [PERSON] порався по господарству, косив, обробляв город. Йому по господарству допомагав син [PERSON] , - [PERSON] . Приблизно за 1.5 місяця [PERSON] , виїхала з будинку та вивезла свої речі. Син [PERSON] , приходив до її сина та ходив до [PERSON] , казав, що він ходить провідати д. [PERSON]. Таким чином свідки, в тому числі і допитані, зі сторони відповідачки підтверджують факт проживання [PERSON] , і [PERSON] , однією сім`єю, як чоловіка і дружини. Той факт, що незадовго до смерті [PERSON] , [PERSON] ,. змінила місце проживання не свідчить, що відносини між ними були остаточно припинені, оскільки з показань свідків вбачається, що і [PERSON] , і її син навідувались до [PERSON] . Коли [PERSON] , помер, саме [PERSON] , здійснила його поховання, що свідчить про те, що відносини між ними остаточно не були припинені. Окреме проживання [PERSON] , свідки пояснюють тим, що [PERSON] , черговий раз зайшов в запійі [PERSON] ,. цього не витримала, а також хворобою сина [PERSON] . Також факт спільного проживання позивачки і [PERSON] , підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: - відміткою у паспорті [PERSON] , про реєстрацію місця проживання та довідкою Верхньодніпровської міської ради №310 від 25.11. 2022 року про його реєстрацію по [ADDRESS] , з 04.11.2014 року, а з 01.04.2020 року по [ADDRESS] . - довідкою Верхньодніпровської міської ради №310 від 25.11. 2022 року відповідно до якої, за даними погосподарських книг виконкому гр. [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01.04.2020 р. по 06.10.2022 р. Разом з ним на день його смерті за зазначеною вище адресою була зареєстрована гр. [PERSON] , [INFO] з 09.07.2019 року по теперішній час. Згідно відомостей погосподарських книг виконкому, гр. [PERSON] , [INFO] , з 12.06.2008 р. по 09.07.2019 р. була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за зазначеною вище адресою був зареєстрований [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , з 04.11.2014 р. по 01.04.2020 р.». Відповідно до довідки Верхньодніпровської міської ради № 310 від 25.11.2022 року гр. [PERSON] [INFO] , згідно погосподарських книг виконкому, з 12.06.2008 р. по 09.07.2019 р. була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] . З 04.11.2014 року за даною адресою був зареєстрований гр. [PERSON] [INFO] , з яким гр. [PERSON] , [INFO] проживала та вела спільне господарство. З 09.07.2019 р. і по момент смерті гр. [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , він разом із гр. [PERSON] , [INFO] проживали і вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . З наданих суду фотознімків вбачається, що [PERSON] , і [PERSON] , разом зображені на фотознімках під час родинних свят, за обідом, разом з сусідами, родичами та друзями. При цьому подвір`я господи доглянуте, на ньому знаходиться домашня птиця. Зображення здійснені в різні пори року, що свідчить про те, що [PERSON] , і [PERSON] , проживали протягом тривалого часу як одна родина. Крім того факт спільного проживання [PERSON] , і [PERSON] , з 2011 року визнається і відповідачкою у справі. Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 3 СК України - Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Відповідно до п. 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних обов`язках. обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Виходячи з вищевикладеного, суд у відповідності з обраним заявником способом захисту прав, та враховуючи, що ні позивачка , ні [PERSON] , не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі, вважає за можливе задовольнити вимоги в частині встановлення факту спільного проживання, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 2011 року по [INFO] позивачки і [PERSON] . Оскільки наданими суду доказами підтверджено, що позивачка та [PERSON] , проживали разом, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та взаємними правами і обов`язками як подружжя. Судом також встановлено, що 30.12.2019 року був придбаний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був укладений між [PERSON] ,продавцем, та [PERSON] , покупцем. Договір посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Малашовою Г.В,. та зареєстрований в реєстрі за № 1579, що посвідчується копією договору купівлі продажу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 СК України - Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю позивачки і [PERSON] , оскільки було придбане в період їх спільного проживання як чоловіка і жінки. Даний факт встановлений судом за наведеним вище обґрунтуванням. На час придбання домоволодіння ні позивачка, ні [PERSON] , не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , та про визнання за позивачкою права власності на частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як на частку майна в спільній сумісній власності, також підлягають задоволенню. При цьому доводи позивача, що даний будинок був придбаний на грошові кошти [PERSON] , від продажу її будинку в с. Корнило-Наталівка, суд оцінює критично, оскільки даний будинок був проданий пізніше за придбання будинку по [ADDRESS] . При цьому свідок [PERSON] , продавець будинку пояснював суду, що він спочатку отримав завдаток за даний будинок, а через деякий час уклав договір купівлі-продажу, оскільки готував документи, необхідні для продажу будинку. тобто грошові кошти,я к завдаток сторони сплатили продавцеві будинку ще до продажу будинку, що належав позивачці. Той факт, що грошові кошти давала продавцеві [PERSON] ,, не свідчить про те, що вона давала на купівлю будинку свої особисті кошти. Крім того свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона з чоловіком надавала [PERSON] , грошові кошти на купівлю будинку в рахунок сплати наперед орендної плати в сумі 1 500 доларів. Таким чином і [PERSON] ,. були внесені кошти на придбання будинку. В свою чергу, суд не може розцінювати, що спірний будинок був куплений виключно на кошти [PERSON] , оскільки кошти були видані орендарем на руки [PERSON] , і доказів того, що всі вони були витрачені на купівлю будинку, суду не надано. Крім того в подальшому був проданий будинок [PERSON] , і отримані від його продажу кошти також могли бути вкладені в благоустрій спірного будинку, придбаного в інтересах сім`ї, оскільки доказів, що ці кошти були витрачені на щось інше суду не надано. Таким чином суд, як вже зазначалось вище, вважає, що будинок був придбаний як спільна сумісна власність [PERSON] , і [PERSON] , а не як приватна власність когось із них. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права [PERSON] , спадкоємця четвертої черги за законом, на спадкування майна спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , разом із спадкоємцем першої черги, [PERSON] , суд виходить з наступного У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1259 ЦК України регулює черговість спадкування за законом, зокрема: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині (частина перша статті 1259 ЦК України). Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України). Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина перша статті 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (частина друга статті 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19). Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем наданий суду висновок медичного центру « MEDICUM» згідно якого [PERSON] , має діагноз: облітеруючий атеросклероз нижніх кінцівок, Ішимія ІІІ ступеню н/кінцівки, Ішемія н/кінцівки ІІ ступеню та призначене йому лікування. Відповідно до повідомлення КП «Верхньодніпровський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради» в період з січня по жовтень 2022 року за адресою: [ADDRESS] до громадянина [PERSON] ,. надходили виклики: 18.09.2022 року з приводу: бронхіальна астма; 21.09.2022 року з приводу проблеми з серцем; 27.09.2022 року напад задухи, 30.09.2024 року напад бронхіальної астми. 03.10.2022 року з приводу задухи. При транспортуванні за вимогою родичів до КП «Верхньодніпровська центральна міська лікарня» ВМР» о 23:08 настала клінічна смерть, Після проведення реанімаційних заходів, що не мали результату, констатована біологічна смерть. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] , хоч і мав хронічні захворювання, але не перебував у безпорадному стані. згідно наданих доказів погіршення стану здоров`я [PERSON] відбулося з 18 вересня 2022 року і тривало до [INFO], тобто незначний період часу. Крім цього більшість свідків, в тому числі допитані і зі сторони позивача вказують що в даний період [PERSON] , тимчасово проживала окремо від [PERSON] , пояснюючи це різними причинами, не витримала запої [PERSON] , перебувала в місті з хворим сином, тимчасово проживала у матері, тощо. І в даний період [PERSON] ,. жив один. Повідомлення про смерть [PERSON] , було здійснене не [PERSON] , а свідкові [PERSON] , яка в свою чергу повідомила про даний факт [PERSON] . Таким чином належними та допустимими доказами не доведений як факт перебування [PERSON] , в безпорадному стані, так і факт надання [PERSON] , допомоги в зв`язку з хворобою [PERSON] . Той факт, що [PERSON] ,. офіційно не працював не свідчить про те, що він не мав прибутку та повністю перебував на матеріальному утриманні позивачки. Оскільки [PERSON] , отримував орендну плату за належну йому частину земельної ділянки. Вів господарство, з показань свідків мав тимчасові заробітки. При цьому встановивши, що позивачка і [PERSON] ,. проживали однією сім`єю, як чоловік і жінка, суд враховує, що сім`я самостійно планує свій спосіб життя, побут, місце проживання та інші питання сім`ї. Відповідно сім`я планує чи обоє із подружжя будуть працювати. Чи працювати буде хтось однин, а інший буде займатись домашнім господарством, побутовими питаннями, тощо. Враховуючи, що позивачка і [PERSON] ,. протягом тривалого періоду часу проживали як чоловік і жінка і їх влаштовувало те, що працювала позивачка, а [PERSON] , працював тимчасово, відповідно стверджувати, що він перебував на утриманні позивачки не можна, оскільки [PERSON] ,. більшість часу проводив дома, займався домашніми справами і такий спосіб життя задовольняв і позивачку і [PERSON] . З наданих фотознімків вбачається, що [PERSON] , за час спільного проживання із [PERSON] ,, мав досить здоровий вигляд. Самостійно рухався, смажив шашлики, приймав активну участь у сімейних застіллях, виглядає впевнено та життєрадісно. Тобто [PERSON] , хоч і мав ряд захворювань, але не перебуав в безпорадному стані. При цьому до [PERSON] , протягом останнього, перед смертю часу, хоч і неодноразово викликалась швидка допомога, але [PERSON] , надавалась лише загальна медична допомога, він не був госпіталізований до лікарні, та не отримував стаціонарного лікування. Жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не надав пояснень з приводу того, що [PERSON] , через хворобу, вік чи з інших причин, перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги і таку допомогу надавала йому [PERSON] , чи інша особа, що [PERSON] , просив рідних, сусідів, знайомих допомогти йому, викликати лікаря, купити продукти харчування, допомогти по господарству та інше. Всі ці питання він вирішував самостійно. На підставі вищевикладеного суд не вбачає підстав для зміни позивачці черги на спадкування та спадкування нею майна разом із спадкоємцем першої черги, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, згідно якої понесені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, та враховуючи, що судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог, вважає за потрібне стягнути із відповідачки на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 220 (три тисячі двісті двадцять ) грн., 80 коп., тобто пропорційно задоволених позовних вимог. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті с удового збору покласти на позивача.

Outcome: partial