Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

14.02.2021\~року між\~ТОВ "СПОЖИВЧИЙ\~ЦЕНТР"\~та [PERSON] \~було укладено\~Кредитний договір\~(оферти)\~№ 14.02.2021-100002486,\~шляхом підписання\~Заявки,що\~є невід`ємною\~частиною даного\~Договору.\~Відповідно до\~умов Договору\~Позичальнику надано\~кредит у\~розмірі 12\~000,00\~грн.,\~що підтверджується\~чеком про\~електронний переказ\~коштів від\~14.02.2021\~на наступних\~умовах:\~-\~строк,\~на який\~надається кредит\~42\~календарних днів\~з дня\~його надання;\~період користування\~кредитом \~кожні наступні\~14\~днів з\~дня надання\~кредиту;\~процентна ставка\~-\~фіксована незмінна\~процентна ставка\~у розмірі\~42%\~в процентному\~значенні за\~42\~днів користування\~Кредитом;\~проценти розраховуються\~шляхом множення\~кредиту (залишку\~кредиту)\~на кількість\~днів користування\~кредитом/залишком\~кредиту та\~на процентну\~ставку;\~графік платежів:\~проценти,\~розраховані вищевказаним\~способом за\~черговий період,\~сплачуються не\~пізніше останнього\~дня чергового\~періоду;\~кількість платежів\~зі сплати\~процентів дорівнює\~кількості періодів,\~за які\~сплачуються проценти.\~Сума кредиту\~сплачується трьома\~платежами не\~пізніше останнього\~дня кожного\~чергового періоду\~у наступних\~розмірах:\~перший платіж\~у розмірі\~5\~680,00\~грн,\~другий платіж\~у розмірі\~5\~680,00\~грн,\~третій платіж\~у розмірі\~5\~680,00\~грн. 30.11.2021 року між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" було укладено Договір факторингу № 301121-1, у відповідності до умов якого ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" передало ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" прийняв належні ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" права вимоги до боржників. На виконання умов Договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 14.02.2021-100002486 від 14.02.2021 р. на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] Позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги за Договором факторингу № 301121-1 від 30.11.2021 за Вих. № 850254/2, а також вимога про сплату заборгованості від 30.11.2021 р. за Вих. № 850254/3. Отже, станом на дату подання даної позовної заяви позивач є єдиним та належним кредитором за кредитним договором № 14.02.2021-100002486 від 14.02.2021 р., укладеним між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] . Відповідно до Заявки від 14.02.2021 та чеку про електронний переказ коштів від 14.02.2021, ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" надано [PERSON] кредит у розмірі 12 000,00 грн строком на 42 дні, а останньою отримано кредитні кошти у розмірі 12 000,00 грн. Отже, Кредитором виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 16.10.2023 утворилась заборгованість у розмірі 17 040,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 12 000,00 грн та за відсотками 5 040,00 грн. При цьому, оскільки відповідачем не здійснено жодної оплати, нарахування відсотків було зупинено при досягненні обумовленої Договором граничної суми у розмірі 5 040,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму судового збору, сплачену ним при зверненні до суду з вказаним позовом. та витрати на правничу допомогу. Позивач в позовній заяві просить розгляд справи здійснювати за відсутності його представника. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.12.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу місця її проживання, зареєстровану в установленому порядку, які були отримані останньою, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідач причини неявки не повідомила, будь-яких заяв та клопотань не подала, відзив на позов він неї на адресу суду не надходив. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 14.02.2021-100002486 в письмовій формі у вигляді електронних документів, шляхом підписання Заявки, яка є невід`ємною частиною договору. Також, 14.02.2021 року відповідач одноразовим ідентифікатором №579, який їй було надано, підписала паспорт споживчого кредиту. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 12 000,00 грн, строк кредитування 42 дні, зі сплатою процентів в сумі 5 240 грн, що становить 42% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) за 42 календарних днів користування кредитом, що підтверджується заявкою на укладення кредитного договору, пропозицією про укладення кредитного договору (оферти), підтвердженням кредитного договору, паспортом споживчого кредиту (а.с.18-24). На підтвердження перерахування відповідачу коштів у сумі 12 000 грн за кредитним договором, позивачем подано до суду копію квитанції від 14.02.2021 року (а.с.35) Враховуючи викладене вище та положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мала можливість не вступати у договірні (кредитні) відносини із кредитодавцем, натомість погодила зі своєї сторони всі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Також, судом встановлено, що 30.11.2021 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та позивачем ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено договір факторингу №301121-1 у відповідності до умов якого ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" передало ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" прийняв належні ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" права вимоги до боржників, у тому числі і до [PERSON] .Згідно з п. 2.4 договору факторингу сторони домовились, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог та скріплення його печатками сторін. Відповідно до п. 2.5 після підписання Реєстру прав вимог до фактора переходять всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (а.с.39-43). Згідно з витягом з Переліку прав вимоги № 1, що є Додатком № 2 до Договору факторингу №301121-1 від 30.11.2021 позивач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 14.02.2021-100002486, заборгованість за яким становила 17 040,00 грн, яка складається з наступного: 12 000 грн - сума основного зобов`язання, 5040 грн - проценти (а.с.13). Письмовим повідомленням від 30.11.2021 року [PERSON] було повідомлено про відступлення права вимоги Договором факторингу № 301121-1 від 30.11.2021 року та надіслано вимогу про сплату заборгованості (а.с. 30,31). Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15,боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Отже, суд встановив що до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором до боржника [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні позивачу, ні первісному кредитору, унаслідок чого утворилася заборгованість в загальному розмірі 17 040,00 грн, яка складається з наступного: 12 000 грн - сума основного зобов`язання, 5 040 грн - відсотки. Вказаний розмір заборгованості також підтверджується довідкою ТОВ «Новий Колектор» № 4684/23-ДПЗ від 16.10.2024 та випискою по рахунку боржника (Карктою субконто) за період з 14.02.2021 по 16.10.2024. Відповідач контррозрахунку не надав, належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем ним не спростовано. Частиною 3 статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, а в ч.1 ст.626\~ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою ст.638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору) визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений у електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19; від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18; від 07.10.2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч.1ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1\~ст.526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Статтею 527 ЦК України\~передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦПК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи викладене вище, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved