Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

Позивач, яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] та стягнення з нього аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2016 шлюб між сторонами було розірвано. Батько дитини не відвідує та не цікавиться її розвитком, станом здоров`я, не несе будь яких витрат на утримання дитини, самоусунувся від виховання сина. Позивач 18.08.2023 уклала шлюб з [PERSON] . 02.06.2023 [PERSON] було зареєстровано в квартиру [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На даний час малолітній [PERSON] проживає без реєстрації, оскільки його батько не надає своєї згоди. Позивач разом зі своїм теперішнім чоловіком забезпечили належний рівень життя хлопчика, повністю його матеріально утримують. Таким чином, останній фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню дитини, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду із даними позовними вимогами. Ухвалою суду від 15.12.2023 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с.40). Ухвалою суду від 26.03.2024 закрито підготовче провадження по зазначеній справі та справу було призначено до судового розгляду (а.с.62). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Крім того пояснила, що вона з 2009проживала разом із своїм чоловіком у м. Дніпрі. Від даних відносин у подружжя народився син. У 2010 останній поїхав до Криму і більше звідти не повертався. Крім того зазначила, що батько дитини з 2013 не спілкується з хлопчиком та матеріально не забезпечує. Наразі позивачці невідомо місце проживання та перебування відповідача. У зв`язку з чим, просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] та стягнути з нього аліменти. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку, а саме направленням на адресу проживання судових повісток, а також шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (а.с.44,, 51, 63, 76) Представник третьої особи в судове засідання не з`явися, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.74) Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2009, який рішенням Індустріальним районим судом м. Дніпропетровська від 08.04.2016було розірвано (а.с.12-13). Від даних стосунків у подружжя народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, батьком якого є [PERSON] (а.с.11) 18.08.2023 позивачка уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] , актовий запис № 135. Після укладання шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.14). Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 16.10.2023 вбачається, що 02.06.2023 [PERSON] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с.8) Як вбачається із матеріалів справи, вказана квартира на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.04.2010 (а.с.18). Проте із наданих документів вбачається, що з 26.02.2023 позивач разом зі своїм чоловіком та сином проживає в орендованій двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.15,16). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного головними спеціалістами служби управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 06.11.2023вбачається, що в квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] знаходиться у належному стані, в наявності меблі та побутова техніка. У дитини є окрема кімната, обладнана своїм спальним місцем для навчання, дитина займається баскетболом. За даною адресою створені всі умови для виховання, розвитку та навчання малолітньої дитини (а.с.17). Відповідно до характеристики з виданої класним керівником Дніпровського ліцею №111 Дніпровської міської ради зазначено, що [PERSON] є учнем 8-Б класу. За період навчання хлопчик показав успішність середнього рівня. Крім того зазначено, що мати навчанням дитини цікавиться з класним керівником спілкується, батьківські збори відвідує. Батько навчанням сина не цікавиться, з вчителями не спілкується(а.с.35). Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї, складеного у період з 28.02.2024 до 11.03.2024 Дніпровським міським центром соціальних служб, [PERSON] офіційно розлучилася з [PERSON] у 2016, фактично вони проживають окремо з 2010. Жінка самостійно виховує сина з трирічного віку, колишній чоловік не виявляє бажання приймати участь у вихованні сина, не спілкується з ним, фінансово не допомагає. Зі слів [PERSON] , вона має проблеми з оформленням реєстрації сина через те, що не може отримати згоду батька, місцезнаходження чоловіка на даний час невідоме (а.с.51-60). Із наданих документів вбачається, що 20.03.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було вислухано думку дитини [PERSON] , в присутності матері, [PERSON] . Хлопець розказав, що свого батька, [PERSON] майже не пам`ятає. [PERSON] підтримує контакти з сестрою батька табабусею, [PERSON] . Дитина підтримує наміри матері щодо позбавлення батьківських прав батька, [PERSON] (а.с.53-55). Згідно висновку начальника адміністрації Соборного району ДМР від 25.03.2024 є доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с. 53-55). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, згідно до положень ст. 7 СК України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підсумовуючи викладене, судом встановлено, що відповідач по справі є батьком малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , але ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню сина. Відповідач належним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Своїми діями та бездіяльністю відносно дитини, відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Усі вище викладені факти свідчать про безпідставне ставлення відповідача до своєї дитини, про байдужість та повне ігнорування його життям. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи обґрунтованість висновку органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем, оскільки це є правом позивача. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Судом враховується, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд також враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. За таких обставин, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, прийшов до висновку про стягнення з відповідача аліментів на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 2833,00 грн. щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років -2833,00 гривень. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи те, що відповідач знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина, не має на утриманні інших дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 2833 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 27.11.2023. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає на необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved