Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (далі - ТОВ «Нова пошта») про скасування наказу про призупинення трудового договору, поновлення трудового договору та зобов`язання виплатити заробітну плату. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що в період з 05.12.2017 він перебуває в трудових відносинах з відповідачем. З квітня 2022 відповідач без пояснення причин перестав надавати йому роботу та не закривав його маршрутні листи. На адвокатський запит щодо причин не допуску його до роботи та невиплати заробітної плати відповідач надав копію наказу від 24.03.2022 №30 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану», відповідно до якого з ним з 24.03.2022 призупинено дію трудового договору. Зазначений наказ порушує його право на працю, оскільки дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресію проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Відповідачем не дотримані норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у зв`язку з чим оспорюваний наказ підлягає скасуванню. Також відповідач повинен виплатити заробітну плату за період з березня по листопад 2022 року. Просив: скасувати наказ від 24.03.2022 №30 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану» в частині призупинення з [PERSON] ; поновити трудовий договір з 24.03.2022; зобов`язати ТОВ «Нова пошта» виплатити [PERSON] заробітну плату за період з березня 2022 року по листопад 2022 року в розмірі 112200 грн. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та зважаючи на критичне зменшення обсягів господарської діяльності через втрату та недоступність частини відділень, терміналів, офісних приміщень тощо у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, був виданий наказ від 01.04.2022 №53-1 про призупинення трудових договорів з працівниками, зазначеними у додатку 1 до цього наказу, зокрема і з позивачем. В квітні 2022 року позивач був повідомлений дзвінком на особистий номер телефону про призупинення з ним трудового договору. Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач не надав доказів ознайомлення його з жодним наказом про призупинення трудових договорів. 08.12.2022 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 20.01.2023 постановлено ухвалу про передачу справи на розгляд за підсудністю. 20.02.2023 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 27.03.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник підтримали уточнений позов, підтвердили доводи, наведені у позові. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. 27.06.2024 позивач подав до суду заяви про зміну предмету позову, в якій просив: скасувати наказ від 01.04.2022 №53-12022 №30 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану» в частині призупинення з [PERSON] ; поновити трудовий договір з 12.04.2022; зобов`язати ТОВ «Нова пошта» виплатити [PERSON] заробітну плату за період з квітня 2022 року по листопад 2022 року (включно). Зазначена заява подана з порушенням строку, визначеного ч. 3 ст. 49 ЦПК України. З клопотанням про поновлення пропущеного строку сторона позивача не зверталася, помилково вважаючи зазначену заяву уточненням позовних вимог. Суд вважає, що при поданні вказаних заяв позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою повернення заяви позивачу відповідно до ч.6 ст. 185 ЦПК України. Враховуючи наведене, заява [PERSON] від 27.06.2024 підлягає поверненню позивачу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] 05.12.2017 був прийнятий на роботу за основним місцем роботи в ТОВ «Нова пошта» на посаду водія автотранспортного засобу (лізингове авто) Служба доставки (північ) Філія м. Київ (Північ) Регіональна мережа №1 (Київ) Департамент національної мережі Дирекція з обслуговування клієнтів та за сумісництвом на посаду експедитора Служба доставки (північ) Філія м. Київ (Північ) Регіональна мережа №1 (Київ) Департамент національної мережі Дирекція з обслуговування клієнтів, про що видані накази від 04.12.2017 №230-К, від 16.08.2018 №156-К. 24.03.2022 ТОВ «Нова пошта» видало наказ №30 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану» з особами, зазначеними у додатку №1 до наказу. 01.04.2023 ТОВ «Нова пошта» видало наказ №53-1 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану» з особами, зазначеними у додатку №1 до наказу, зокрема, з позивачем. 21.11.2022 ТОВ «Нова пошта» відновило дію трудових договорів з [PERSON] (наказ від 04.11.2022 №297 «Про відновлення дії трудового договору з [PERSON] »). Згідно з актом від 11.11.2022 позивач відмовився від ознайомлення з наказом від 04.11.2022 №297 «Про відновлення дії трудового договору з [PERSON] ». 11.11.2022 внесено зміни до пункту 1 наказу №297 від 04.11.2022 «Про відновлення дії трудового договору з [PERSON] » шляхом заміни речення «на підставі наказу №30 від 25.03.2022 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану» на речення «на підставі наказу №53-1 від 01.04.2022 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану» (наказ від 11.11.2022 №310-к). 22.12.2022 [PERSON] звільнено з роботи згідно з п.4 ст.40 КЗпП України (наказ від 22.12.2022 №248-К та наказ від 22.12.2022 №248-К). Згідно даних табеля обліку робочого часу [PERSON] за березень 2022 року в період з 24.03.2022 він працював. Згідно з розрахунковим листом за березень 2022 року за період з 01.03.2022 по 31.03.2022 позивачу була нарахована та виплачена заробітна платав розмірі 22817,58 грн., борг підприємства - 2795,56 грн. Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час. Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України. 15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Частинами першою та другою Закону № 2136-ІХ (в редакції на час винесення оспорюваного наказу) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади. Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору. Наказ (розпорядження) про призупинення дії трудового договору, укладеного з посадовими особами державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавець подає для погодження до військової адміністрації, яка здійснює свої повноваження на відповідній території (військові адміністрації населених пунктів та районні військові адміністрації, а за їх відсутності - обласні). У разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису. Приписи у разі оскарження наказу (розпорядження) про призупинення дії трудового договору, укладеного з посадовими особами, зазначеними в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути внесені роботодавцеві за погодженням з військовою адміністрацією. Припис центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу може бути оскаржений роботодавцем протягом 10 календарних днів у судовому порядку. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Наведена норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас, для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. У цій справі встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ «Нова пошта» на посаді водія автотранспортного засобу та за внутрішнім внутрішнім сумісництвом на посаді експедитора. Призупиняючи дію трудового договору з позивачем на підставі статті 13 Закону № 2136-ІХ, відповідач виходив з відсутності у можливості надати роботу внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася з втратою та недоступністю частини, відділень, терміналів, офісних приміщень та інших підрозділів через військову агресію проти України та запровадження воєнного стану. Проте суду не було надано доказів того, що на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору ТОВ «Нова пошта» не здійснювала свою діяльність та не надавала поштові послуги. Також відсутні докази того, що мала місце втратавідділень, терміналів, офісних приміщень саме у Філії м. Київ (Північ) Регіональної мережи №1 (Київ) Департамент національної мережі Дирекція з обслуговування клієнтів, в якій працював позивач. Не надані суду і докази того, що переведення позивача на іншу роботу або залучення його до іншої роботи було об`єктивно неможливе. За встановлених обставин суд вважає, що призупинення дії трудового договору з позивачем, яке тривало до 21.11.2022, є незаконним, оскільки обставин неможливості відповідача у зв`язку з військовою агресією проти України надати позивачу роботу, а останній її виконувати в цій справі не встановлено. При цьому саме по собі зменшення кількості відправлень у ТОВ «Нова пошта» після введення воєнного стану на території України, як зазначено у відзиві, не свідчить про неможливість відповідача забезпечити позивача роботою відповідно до його фаху. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач призупинив трудові відносини з позивачем з 01.04.2022, про що були внесені відповідні зміни до наказу від 24.03.2022 №30 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану» та 01.04.2022 виданий наказ №53-1 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану». Зазначені обставин також підтверджуються даними табелів обліку робочого часу позивача та відомостями про виплату йому заробітної плати за березень 2022 року. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України закріплений принцип диспозитивності, згідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, не заявляв вимог про визнання незаконним та скасування наказу ТОВ «Нова пошта» від 01.04.2023 №53-1 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану» в частині, що стосується особисто його. Відтак, у суду відсутні підстави для скасування наказу від 24.03.2022 №30 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану» в частині призупинення трудового договору з [PERSON] та стягнення заробітної плати за період з березня 2022 року по 31.03.2022 року. Також судом було встановлено, що з 21.11.2022 ТОВ «Нова пошта» поновило трудові відносини з позивачем, що має наслідком відмову в задоволенні вимоги поновити трудовий договір з 24.03.2022. Оскільки наказ від 01.04.2023 №53-1 «Про призупинення трудових договорів на період дії воєнного стану» в частині, що стосується особисто позивача не скасований, то у ТОВ «Нова пошта» відсутній обов`язок виплатити [PERSON] заробітну плату за період з 01.04.2022 по 20.11.2022. Вимога про виплату заробітної плати за період з 21.11.2022 по 30.11.2022 з підстав, зазначених у позові та з урахуванням того, що 22.12.2022 позивача звільнено з роботи, є необґрунтованою, що має наслідком відмову в її задоволенні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати за рахунок відповідача йому не відшкодовуються, оскільки суд відмовив в задоволенні позову. Решта судових витрат, від сплати яких позивач звільнений, слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed