Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою; встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує малолітнього доньку [PERSON] , [INFO] , без участі матері. На обґрунтування позову зазначив, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою з 08 квітня 1995 року. Від спільного подружнього життя з відповідачкою вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З квітня 2022 року вони припинили фактичні шлюбні стосунки та з цього часу вони з відповідачкою більше не проживають разом, спільного бюджету не мають та спільного господарства не ведуть. Вони стали один для одного зовсім чужими людьми, наміру врятувати сім`ю не мають. Подальше спільне життя в якості подружжя неможливе, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги один до одного. Оскільки їхні з відповідачкою сімейні відносини зруйновані остаточно та подальше їхнє спільне життя і збереження шлюбу неможливе, просить не призначати строк на примирення. Спір щодо поділу спільного набутого майна подружжя, у разі виникнення, вони будуть вирішувати окремо. Крім того зазначив, що він самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку [PERSON] . Він та відповідачка не проживають разом з квітня 2022 року та до теперішнього часу. Він, разом з дитиною - [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , а відповідачка, коли знаходиться на території України, проживає за адресою: [ADDRESS] . Звертає увагу суду на той факт, що починаючи з 2022 року до моменту подачі позову до суду, відповідачка більшу частину часу проживає за межами України. Матір, [PERSON] , не приймає участі у житті (вихованні) дитини - [PERSON] , матеріально не утримує її. У відповідності до заяви від громадянина України, [PERSON] , [INFO] та громадянки України, [PERSON] , [INFO] , яка була посвідчена приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Л.Л. 23 травня 2024 року: «...Даною заявою мати, [PERSON] , повідомляє та підтверджує, що на сьогодні не приймає участь у вихованні дитини та фінансуванні її потреб, та не має такої можливості у майбутньому. Особою, що фактично здійснює повний догляд, фінансування та виховання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] . Відтак мати, [PERSON] , надає згоду на винесення у подальшому рішення суду щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] разом із її батьком. Факт самостійного виховання дитини, який, він просить встановити суд, потрібен йому для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що виховує самостійно дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, в тому числі вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері. 31 травня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судовому засіданні підтримав свій позов та надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Крім того зазначив, що з квітня 2022 року вони перестали проживати разом з відповідачкою. Він проживає за адресою: [ADDRESS] . З ним разом проживає їхня з відповідачкою донька - [PERSON] , 2008 року народження. Відповідачка, в той час коли знаходиться в Україні, проживає за адресою: [ADDRESS] . За цей час, що вони не живуть разом, відповідачка постійно виїжджала до Польщі до старшої доньки [PERSON] , 1999 року народження, яка там проживає у м. Вроцлав. Дружина планує виїхати до Польщі на постійне місце проживання, а молодша донька хоче залишиться разом з ним. Він займається вихованням, розвитком та лікуванням Поліни, возить її на тренування (вона займається волейболом) та змагання. Також він возить [PERSON] до школи, ходить на батьківські збори. На протязі останніх двох років виховання та утримання доньки [PERSON] повністю на ньому. Відповідачка останні два роки не приймає участі у вихованні дитини, вони зовсім не бачяться. Стосунки між ним та відповідачкою погіршились наприкінці 2021 року-початку 2022 року. Між ними немає нічого спільного. Вони намагались врятувати сім`ю. але прийшли до висновку, що їхня сім`я не відновиться. Дане питання виникло саме зараз, бо відповідачка виїжджає до Польщі і в подальшому це буде ускладнювати процес виховання [PERSON] та піклування за нею. Інших родичів у нього немає. Майнових питань між ним та відповідачкою немає. Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. У них у родині кілька років тому, десь на початку 2022 року, почались непорозуміння. Вони з позивачем намагались врятувати родину, але вона зрозуміла, що нічого спільного між ними не може бути, тому прийняла рішення поїхати до старшої доньки [PERSON] до Польщі на постійне місце проживання. [PERSON] донька виявила бажання залишитись з батьком. На протязі двох років вони разом не проживають, вона не приймає ні фінансової, ні будь-якої іншої участі у вихованні [PERSON] , бо та перейшла на бік батька. Лише інколи вона спілкується з донькою по телефону. За останні два роки вона десь 6-7 разів була у Польщі. Лікуванням та навчанням [PERSON] займається позивач. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що позивач є її сусідом, вони знайомі приблизно 10 років, між ними дружні сусідські відносини. Відповідачка - це колишня сусідка та дружина позивача, між ними сусідські відносини. Сторони - це сусіди, які проживають навпроти. Останній час, приблизно з весни 2022 року, вона перестала бачити [PERSON] . [PERSON] сказав їй, що вони з [PERSON] розійшлися. У [PERSON] та [PERSON] є двоє дочок, старша проживає у Польщі, а молодша [PERSON] проживає разом з [PERSON] . Про [PERSON] піклується [PERSON] , він постійно відвозить її до школи та забирає звідти. Вона постійно бачить їх удвох. Їй не відомо, чи приймає [PERSON] участь у вихованні дитини. Їй відомо, що [PERSON] має намір виїхати за кордон на постійне місце проживання. Так їй розповів [PERSON] , коли вона його запитала. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що позивач є його сусідом, він знає його десь 5-10 років. Відповідачка це дружина позивача, вона теж сусідка, але він її давно не бачив, між ними немає ніяких відносин. Він проживає у с. Курилівка навпроти позивача. У [PERSON] є дружина і двоє дочок. Дружину [PERSON] - [PERSON] він не бачив у Курилівці вже десь 2 роки, а [PERSON] з [PERSON] він бачить постійно. Про [PERSON] піклується батько, постійно возить її до школи, на тренування. Особистим життям [PERSON] він не цікавився, тому йому не відомо, що сталося у них у родині. Іноді [PERSON] просив його підвезти [PERSON] до школи, бо сам не встигав. Неповнолітня [PERSON] у судовому засідання пояснила, що їй 16 років, вона навчається у Ліцеї № 2, закінчила 9клас. ЇЇ матір з батьком з квітня 2022 року проживають окремо. Вона проживає разом з батьком у [ADDRESS] , а мати проживає на Лівому березі окремо від них. Тато самостійно займається її вихованням і лікуванням. Вона займається волейболом, участь у її спортивному житті приймає батько. Вона сама вирішила проживати з татом, бо з ним комфортніше, він їй більше допомагає. Їй відомо, що матір має намір виїхати на постійне місце проживання до Польщі. Мати їй не пропонувала поїхати разом з нею. Вона і надала планує проживати разом з батьком. Представник третьої особи [INFO] [PERSON] подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Кам`янського РТЦКтСП, рішення по справі винести на розсуд суду. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності представника третьої особи. Вислухавши сторони, свідків [PERSON] , [PERSON] та неповнолітню [PERSON] , вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків: В судовому засіданні встановлено, що сторони з 08 квітня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про одруження та свідоцтва про народження (а.с. 14, 15). Спільне життя сторін не склалося, кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та подальші плани на майбутнє. Сторони спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин, не мають спільного сімейного бюджету. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримав позов, а відповідачка позов визнала, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін і дитини, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Вирішуючи вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із батьком [PERSON] , який самостійно виховує та доглядає за своєю дитиною, приймає безпосередню участь у її навчанні та спортивному житті доньки, відвідує батьківські збори, дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні [PERSON] , лише тільки під його наглядом і вихованням. Мати, [PERSON] , не приймає участь у вихованні дитини та фінансуванні її потреб і не має такої можливості у майбутньому. Ці обставини підтверджуються довідкою № 1881/13 від 11 квітня 2019 року, витягом з реєстру територіальної громади від 20 жовтня 2022 року (а.с. 8, 16), заявою від громадянина України, [PERSON] , [INFO] та громадянки України, [PERSON] , [INFO] , яка була посвідчена приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Л.Л. 23 травня 2024 року (а.с. 17), характеристикою з КЗ «ДЮСШ № 2» № 127 від 29 травня 2024 року, характеристикою з КЗ «Ліцей інформаційних технологій» КМР (а.с. 21, 22), а також підтверджено у судовому засіданні сторонами, свідками [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] . Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачка [PERSON] самоусунулась від виховання та утримання своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , не приймає участі в її вихованні, лікуванні та розвитку, взагалі не цікавиться її життям. Позивач без участі матері самостійно виховує свою дитину - [PERSON] , [INFO] , повністю утримує її та опікується її здоров`ям та розвитком, а тому вимога про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved