Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

У березні 2024 року Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані електронні комунікаційні послуги в сумі 18769 грн. 10 коп. Вказану справу було визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Карапуті Л.В. Проте, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 26.03.2024 № 887/0/15-24 та на підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2024 № 4 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 березня 2024 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Рахманкуловій І.П. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 29 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відповідач відзив на позов не подав. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних заперечували у повному обсязі, посилаючи на те, що відповідач ніколи не виїздив за кордон, їх село перебувало під окупацією. Також відповідач зазначив, що його телефон відібрав військових окупант і місце знаходження його телефону, останньому не відомо. Крім того, відповідач зазначив, що його родичі також після повномасштабного вторгнення не виїздили за межі України. Таким чином, у кого в користуванні був телефон після того, як його відібрав окупант, відповідачу не відомо. Представник відповідача також послався на те, що відповідач послугу «Міжнародного роумінгу» у мобільного оператора не замовляв, і чому на його номер телефону послуги надавалися оператором у кредит, йому не відомо, адже такі умови при укладенні договору не були погоджені. Також, представник відповідача послався на умову, передбачену п. 11 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в якій зазначено, що якщо під час виконання робіт (надання послуг) виникає необхідність у додаткових роботах (послугах), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов`язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт (надання послуг). Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 18 липня 2021 року між ПрАТ «ВФ Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 295424163025/395393871329 про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку (а.с. 5). З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку [PERSON] було присвоєно особовий рахунок [NUMBER] . Згідно з п.п. 1.1. - 1.2. Договору оператор надає замовлені Абонентом згідно з договором послуги рухомого (мобільного) зв`язку в межах України згідно відповідної ліцензії щодо надання послуги. Міжнародний телефонний зв`язок здійснюється з роумінг-партнерами оператора. Загальні умови та порядок надання послуг встановлюються згідно законодавства, регламентуються Умовами користування, які є невід`ємною складовою частиною Договору та розміщені на сайті оператора https://www.vodafone.ua/terms-of-use. В момент підписання Договору відповідачем було обрано тарифний пакет «RED XL» та замовлено наступні послуги: «Мобільний інтернет», «СмС», «Міжнародна лінія», що підтверджується відповідними відмітками у договорі (а.с. 5). При цьому послуга «Міжнародний роумінг», в договорі не передбачена. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що дана послуга включена в послугу «Міжнародна лінія». Згідно з умовами Договору відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку. Відповідно до п. 3.1. 3.4. Договору абонент зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за отримані послуги та плату за збереження номеру при тимчасовому відключенні (збереження номеру при тимчасовому відключенні в мережі оплачується і в тому випадку, коли надання послуг призупинено за несплату попередніх рахунків або за заявою абонента). У разі неодержанні рахунків зателефонувати до оператора за номерами 111 або [NUMBER] , звернутися до онлайн консультанта (чат) на сайті https://www.vodafone.ua або скористатися мобільним додатком для одержання інформації щодо витрат. Перед замовленням і використанням послуг оператора, а також контент-послуг ознайомитись з тарифами, а також іншою інформацією оператора та контент-провайдера. Абонент не звільняється від оплати наданих послуг, якщо з незалежних від оператора причин він не отримав рахунок. Позивач у позові зазначив, що ним виконані зобов`язання за умовами Договору у повному обсязі, а саме, надано відповідачу послуги мобільного зв`язку. На підтвердженя своїх доводів позивачем до позову надано Звіт по історії балансу за період з 30.07.2021 по 18.09.2023 по особовому рахунку № [NUMBER] абонента [PERSON] (а.с. 6). При цьому позивач зазначає, що на особовому рахунку відповідача станом на 01.02.2022 обліковувався залишок коштів в сумі 0,87 грн., а упродовж лютого 2022 року ним не було сплачено кошти згідно рахунку в розмірі 249 грн. 13 коп. У березні 2022 року позивачем на адресу відповідача було надіслано рахунок № [NUMBER] від 31.03.2022 за послуги, що були надані за період з 01.03.2022 по 31.03.2022 на загальну суму 11164 грн. 99 коп. Оскільки на особовому рахунку відповідача станом на 01.03.2022 обліковувалася заборгованість в сумі 249 грн. 13 коп., а протягом березня 2022 року не було погашено борг, оплаті підлягала сума в розмірі 11414 грн. 11 коп. (а.с. 8). У квітні 2022 року позивачем на адресу відповідача було надіслано рахунок № [NUMBER] від 30.04.2022 за послуги, надані за період з 01.04.2022 по 30.04.2022 на суму 7354 грн. 99 коп. Оскільки на особовому рахунку відповідача станом на 01.04.2022 обліковувалась 11414 грн. 11 коп., а протягом квітня 2022 не було сплачено кошти в сумі 7354 грн. 99 коп., а тому загальний розмір заборгованості становить 18769 грн. 10 коп. (а.с. 9). З 27.08.2022 відповідачу було припинено надання послуг за договором № 395393871329 на номер телефону [NUMBER] через наявність заборгованості по особовому рахунку та 26.09.2022 надіслала претензія з проханням сплатити заборгованість на загальну суму 18769 грн. 10 коп. (а.с. 10). 22.12.2023\~Деснянським районним\~судом м.\~Чернігова було\~винесено судовий\~наказ у\~справі №\~750/18295/23\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» заборгованості за надані електронні комунікаційні послуги в сумі 18769 грн. 10 коп. та 268 грн. 40 коп. у відшкодування сплаченого судового збору. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.01.2024 за заявою боржника вказаний судовий наказ було скасовано (а.с. 18). Відповідач у судовому засіданні пояснив, що послугами оператора зв`язку він не користувався, тим паче за кордоном, оскільки ні він ні його близькі родичі не виїздили за кордон. На початку березня 2022 року під час повномасштабного вторгнення на територію України російські окупанти відібрали у нього телефон і подальше місце знаходження телефону йому не відомо. Також відповідач вважає безпідставним нарахування йому боргу за послуги зв`язку, так як послугами «Міжнародного роумінгу» він не користувався і не замовляв їх, і чому оператор їх надав фактично у кредит, при наявності заборгованості, без попереднього погодження з ним, відповідачу не відомо. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є дружиною відповідача, суду пояснила, що на початку березня 2022 року в їх село зайшли російські військові і вимагали надати телефони. У свідка телефону не було, а у її чоловіка, відповідача по справі, телефон вони відібрали і з того часу телефону вони не бачили. Ні свідок, ні її чоловік, ні їх близькі родичі за кордон не виїжджали і хто міг користуватися телефоном чоловіка, після того як його відібрали окупанти, свідку не відомо. Згідно частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статтях 1, 32, 37\~Закону України\~«Про телекомунікації» (який діяв на момент укладення договору № 295424163025/395393871329 про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку від 18 липня 2021 року) визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі. Оператор телекомунікацій - це суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж. Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вільний доступ до телекомунікаційних послуг; безпеку телекомунікаційних послуг; вибір оператора, провайдера телекомунікацій; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; своєчасне та якісне одержання телекомунікаційних послуг; отримання від оператора, провайдера телекомунікацій наявних відомостей щодо наданих телекомунікаційних послуг; обмеження оператором, провайдером телекомунікацій доступу споживача до окремих видів послуг на підставі його власної письмової заяви; повернення від оператора, провайдера телекомунікацій невикористаної частини коштів у разі відмови від передплачених телекомунікаційних послуг у випадках і порядку, визначених правилами надання і отримання цих послуг, а також договором приєднання щодо виконання благодійного телекомунікаційного повідомлення (у разі укладення такого договору); відмову від телекомунікаційних послуг у порядку, встановленому договором про надання телекомунікаційних послуг; відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання чи неналежного виконання оператором, провайдером телекомунікацій обов`язків, передбачених договором із споживачем чи законодавством; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли; отримання відомостей щодо можливості та порядку відмови від замовленої телекомунікаційної послуги; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій рахунків за надані телекомунікаційні послуги; перенесення абонентського номера, користування персональним номером та отримання послуг національного роумінгу; інші права, визначені законодавством України та договором про надання телекомунікаційних послуг. Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є, зокрема, пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів. Статтею 39\~Закону «Про\~телекомунікації» визначено, що оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві. Згідно п.п. 1, 7, ч. 1 ст. 108 Закону України «Про електроні комунікації» кінцеві користувачі електронних комунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися правил надання та отримання електронних комунікаційних послуг, зокрема: 1) оплачувати замовлені та отримані електронні комунікаційні послуги, у тому числі абонентську плату та вартість пакетів послуг; 7) надавати постачальнику електронних комунікаційних послуг свої достовірні дані у системі обліку та виконувати умови договору про надання електронних комунікаційних послуг, у тому числі своєчасно оплачувати електронні комунікаційні послуги. Відповідно до вимог частин першої та дев`ятої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року (далі - Правила), наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача. Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором). Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо). Роумінгом у розумінні Правил є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг. Відповідно до пункту 14 Правил надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; 2) їх оплати споживачем. Надання програмної послуги абонентові здійснюється на підставі угоди, укладеної між абонентом і провайдером такої послуги відповідно до Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та інших нормативно-правових актів. Згідно пункту 15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів. Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства. У пункті 35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли. Відповідно до підпункту 27 пункту 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку. Пунктом 1.1 договору передбачено, що міжнародний телефонний зв`язок здійснюється з роумінг-партнерами оператора. Право користуватися передбаченими договором послугами за межами України виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного роумінгу. Під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв (підпункт 4 пункту 64 Правил). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до правового висновку, викладеного у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору; особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності й розумності. Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] був ознайомлений (отримав повну і достовірну інформацію) із порядком і умовами надання вказаної послуги з передачі даних (інтернет-доступ) в режимі міжнародного роумінгу, її вартістю та погодився із запропонованими оператором телекомунікаційними умовами, а також ініціював надання йому послуг міжнародного роумінгу. Позивачем не надано також доказів належного повідомлення абонента про суму коштів на особовому рахунку для отримання послуг міжнародного роумінгу, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку, а також не обґрунтовано правомірність надання таких послуг фактично у кредит без згоди абонента. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували та свідчили про замовлення відповідачем послуги «Міжнародний роумінг», та про те, що споживачу було завчасно надано всю вичерпну інформацію про послугу, на підставі якої споживач її замовив. За встановлених обстави, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим позовні вимог задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed