Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 02.08.2008 року між нею, [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який рішенням Макарівського районного суду Київської області від 04.08.2023 року розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу вони придбали будинок [ADDRESS] . Після розлучення вона з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема вищезазначеного житлового будинку, тому в силу приписів ст. ст. 60, 61, 70, 71 СК України, позивач просить: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на будинок [ADDRESS] ; Стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , грошову компенсацію вартості частки позивача у спільному сумісному майні подружжя (будинку [ADDRESS] ) у розмірі 1\~506 115 (один мільйон п`ятсот шість тисяч сто п`ятнадцять) гривень 00 копійок; право спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частину будинку [ADDRESS] , припинити; судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 20.11.2023 року позовну заяву [PERSON] \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.01.2024 року, яке в подальшому відкладено на 12.03.2024 року, 25.04.2024 року. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. Ухвалою суду від 25.04.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 20.06.2024 року. У судовому засіданні 20.06.2024 року представник позивача адвокат Крушинська А.А. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. У судовому засіданні 20.06.2024 року представник відповідача адвокат Логойда Я.В. позовні вимоги визнала частково, в частині поділу майна шляхом визнання за відповідачем права власності на житловий будинок та припинення права спільної сумісної власності на нього визнала, а в частині стягнення з відповідача грошової компенсації просила суд врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.08.2023 року у справі № 2-7539/08, згідно якої вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглядати можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя без визначення грошової компенсації або з визначенням такої у мінімальному розмірі, тому просила врахувати наявність у відповідача кредитної заборгованості, взяти до уваги звіт про незалежну оцінку складений станом на 29.01.2024 року, та від його суми стягнути з відповідача на користь позивача частку грошової компенсації у мінімальному розмірі. У судовому засіданні представник позивача адвокат Крушинська А.А. погодилася з оцінкою житлового будинку поданої відповідачем та просила грошову компенсацію стягнути з відповідача на користь позивача з урахуванням вказаного звіту, у зв`язку з чим уточнила позовні вимоги. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вказала позивач та що не заперечив відповідач, 02.08.2008 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб, який рішенням Макарівського районного суду Київської області від 04.08.2023 року розірвано. Від шлюбу сторони у справі мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 9) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). В період шлюбу сторони у справі придбали будинок [ADDRESS] , право власності на який зареєстроване за позивачкою (а.с. 13-14). Згідно звіту про незалежну оцінку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] станом на 29.01.2024 року його ринкова вартість складає 1\~957\~400,00 грн. (а.с. 95-143). На підтвердження своїх посилань викладених у відзиві щодо наявності у відповідача кредитної заборгованості та визначення грошової компенсації у мінімальному розмірі відповідачем подано підтверджуючі докази (а.с. 84-88). Згідно довідки АТ «Кредобанк» за [PERSON] станом на 22.08.2023 року рахується заборгованість на загальну суму 211\~660,90 грн (а.с. 86). Згідно розрахунку АТ «ІдеяБанк» за [PERSON] станом на 22.08.2023 року рахується заборгованість на загальну суму 61\~024,67 грн (а.с. 87). Згідно довідки № 34171-17.5 від 23.08.2023 року ТОВ «Сенс Банк» встановлено, що за [PERSON] станом на 22.08.2023 року рахується заборгованість на загальну суму 104\~716,05 грн (а.с. 88). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується також наступним. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.\~61\~СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.\~69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364\~цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові\~може бути\~надана лише\~за його\~згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~370\~ЦК України,\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У\~разі поділу\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними або\~законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року у справі № 6-2925цс15, в якій суд вказав на те, що з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. З урахування вищезазначеного, присудження за рішенням грошової компенсації частки з особи співвласника, яка сплатити таку компенсацію неспроможна, та визнання за нею всупереч її волі права власності на частку іншого співвласника є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів. Дане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеним у постанові від 29.08.2019 року у справі № 371/1369/15-ц. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.08.2023 року у справі № 2-7539/08, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації, або з визначенням такої у мінімальному розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, вирішуючи даний спір, суд розглянув таку можливість, з урахуванням обставини даного спору, та виходячи з принципу рівності часток, вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача грошову компенсацію вартості частки позивача у спільному сумісному майні подружжя відповідно до Звіту про незалежну\~оцінку житлового\~будинку станом\~на 29.01.2024\~року у розмірі 978\~700 (дев`ятсот сімдесят вісім тисяч сімсот) гривень 00 копійок (50 відсотків від оцінки). Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі, тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 8052,00 грн.

Outcome: approved