Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області(в подальшому перейменовано на Івано-Франківську обласну прокуратуру) в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України(надалі-Держлісагентство), ДП «Ворохтянське лісове господарство» у вересні 2015 року звернувся до суду із позовом до Поляницької сільської ради(в подальшому перейменовано на Поляницьку сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області), [PERSON] про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ІФ №028110 від 16.10.2002 року площею 0,2500 га та зобов`язання [PERSON] повернути вказану земельну ділянку з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство».\~ В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року у кримінальній справі №248436 (судовий №1-6/2011) звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України. В ході розгляду даної справи встановлено, що рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №36 від 10.10.2002 року щодо безоплатної передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,2500 га не виносилося в установленому порядку на засідання виконавчого комітету Поляницької сільської ради та є підробленим. На це вказує і те, що [PERSON] із заявою про затвердження проекту землеустрою у сільську раду не звертався, зазначене питання на розгляд сесії сільської ради не виносилось, та будь-яке рішення про передачу відповідачу у власність земельної ділянки не приймалось. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 від 10.11.2001 року та знаходиться у кварталі 32, виділ 1 Поляницького лісництва, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування та таксаційною книгою. Впродовж 2002-2003 років члени організованої групи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] незаконно надали у приватну власність під будівництво індивідуальних житлових будинків землі державного лісового фонду, які перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського держлісгоспу, рішення про вилучення яких Поляницькою сільською радою та виконавчим комітетом сільської ради не приймались, дозволу на таке вилучення постійний землекористувач не надавав. Таким чином, внаслідок передачі у приватну власність спірної земельної ділянки [PERSON] у ДП «Ворохтянське лісове господарство» незаконно вилучено земельну ділянку площею 0,2500 га. Оскільки рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №36 від 10.10.2002 року є фіктивним, воно не підлягає визнанню недійсним у суді, а спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у державну власність у особі постійного землекористувача ДП «Ворохтянське лісове господарство». В обгрунтування повноважень прокурора на представництво інтересів держави у даній справі зазначено, що незважаючи на те, що постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року цивільний позов ДП «Ворохтянське лісове господарство» залишено без розгляду та роз`яснено право на його пред`явлення у порядку цивільного судочинства, постійним землекористувачем не вжито жодних заходів щодо повернення спірної ділянки у державну власність, що стало підставою для звернення прокурора до суду із вказаним позовом. Перед зверненням до суду прокурором у відповідності до вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» направлено відповідне повідомлення постійному землекористувачу. Із урахуванням того, що зазначені у позові обставини встановлені постановою суду від 04.03.2015 року прокурор просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності з метою захисту інтересів держави та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24.09.2015 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 06.11.2015 року представником [PERSON] подано до суду заперечення на позов, в яких зазначено, що відповідач позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити. Так позовна вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку не відповідає встановленим способам захисту прав, визначених чинним законодавством. [PERSON] отримав оспорюваний державний акт у відповідності із нормами чинного законодавства та в повній мірі дотримався процедури набуття у власність земельної ділянки. Зокрема він звернувся до Поляницької сільської ради із відповідною заявою, результатом розгляду якої стало рішення виконавчого комітету сільської ради №36 від 10.10.2002 року про передачу відповідачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яке позивачами не оскаржувалось і є чинним. Будучи індивідуальним адміністративним актом воно поширює свій дозвільний характер на суб`єктів, яких стосується, а тому правомірними є дії відповідача в частині здійснення приватизації та отримання державного акту на право власності на землю. Статтею 140 ЗК України закріплений вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, які у позовній заяві не зазначені. Твердження позивача, що рішення Поляницької сільської ради №36 від 10.10.2002 є фіктивним не базується на нормах чинного законодавства, адже рішення органу місцевого самоврядування не є правочином і до нього не можуть застосовуватись наслідки, нікчемності правочину, передбачені ст.216 ЦК України. Оскільки вказане рішення позивачами не оскаржувалось і така позовна вимога не заявлена у даній справі, безпідставною є вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, виданого [PERSON] Право власності на земельну ділянку первісного власника набуто правомірно, воно не припинялось, рішення про надання земельної ділянки у власність не оскаржувалось, не скасовувалось та не визнавалось недійсним. Отже незаконність набуття права власності первісним власником не випливає із закону, не встановлена судом і не вбачається із матеріалів справи, оформлення права власності відбулося із дотриманням процедури, передбаченої земельним законодавством, а тому у позові слід відмовити. Оскільки [PERSON] набув право власності на законних підставах(ст.116 ЗК України), відповідно в порядку ст.ст.317,319 ЦК України він мав право на власний розсуд розпорядитись нею та відчужив її на користь ТзОВ «Новекс Дім», умови договору купівлі-продажу сторонами виконані у повному обсязі, а тому на даний час належним відповідачем у справі є кінцевий власник майна. При цьому позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки в даному випадку підлягають застосуванню норми ст.388 ЦК України, яка закріплює право власника витребувати майно у добросовісного набувача, яке придбане за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати шляхом подання індикаційного позову. Також позивач в порушення вимог ст.16 ЦПК України поєднав в одному позові вимоги, які підлягають розгляду за правилами різного судочинства-оскільки вимога про оскарження рішення органу місцевого самоврядування підлягає розгляду не в порядку цивільного, а в порядку адміністративного судочинства. Також прокурором не виконано вимог ст.45 ЦПК України та ст.60 КАС України, а саме: не зазначено у чому полягає порушення інтересів держави та не обґрунтовано необхідність їх захисту та невідома позиція щодо позову ДП «Ворохтянське лісове господарство», яке було власником спірної ділянки і має право на звернення до суду за захистом порушеного права. Дана обставина є підставою для залишення позовної заяви без розгляду в порядку ст.. 46 ЦПК України, ст.61 КАС України. Також згідно зі ст.261 ЦК України у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки. Позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності. Ухвалою суду від 04.01.2016 року залучено до участі у вказаній справі в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім», яке набуло право власності на спірну ділянку та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 04.02.2016 року у даній справі призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Боднар О.З. 26.02.2016 року представником відповідача [PERSON] подано заяву про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду, в якій зазначено, що згідно зі ст.257 ЦК України у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки. Позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду. Початок позовної давності для захисту порушених прав та законних інтересів суб`єктів владних повноважень обчислюється з дня виникнення підстав, що дають право на пред`явлення передбачених законом вимог(ч.2 ст.99 КАС України, ст.69 ЦПК України). Рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №36, яким передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку прийняте 10.10.2002 року, а тому строк позовної давності у даній справі сплив 11.10.2005 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Ухвалою суду від 05.05.2016 року провадження у даній справі відновлено, оскільки у у зв`язку зі смертю судового експерта ухвалу суду про призначення експертизи повернута без виконання. Поляницька сільська рада 14.07.2016 року подала заяву про застосування строків позовної давності в обґрунтування якої зазначено, що прокурор знав про існування порушеного права ДП «Ворохтянське лісове господарство» ще 23.03.2004 року при винесенні постанови про порушення кримінальної справи щодо посадових осіб Поляницької сільської ради за результатами розгляду якої Галицьким районним судом Івано-Франківської області 20.04.2011 року ухвалено вирок, залишений без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.04.2012 року. Крім того, 07.02.2005 року прокурором був внесений протест на рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №36 від 10.10.2002 року. Із урахуванням правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, викладених у справі №6-178цс15 від 01.07.2015 року, №6-68цс15 від 16.09.2015 року, №3-126гс15 від 13.05.2015 року відповідач просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №123 від 21.09.2017 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 21.09.2017 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду вказану справу передано у провадження судді Іванова А.П. Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №333 від 06.03.2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 06.03.2018 року у зв`язку із продовженням терміну відрядження судді Іванова А.П. вказану справу повторно передано у його провадження. Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №158 від 02.04.2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 02.04.2019 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Іванова А.П.) вказану справу передано у провадження судді Польської М.В., якою 21.06.2019 року постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. 15.01.2020 року Поляницька сільська рада повторно подала заяву про відмову у позові у зв`язку із пропуском строку позовної давності. \~ \~ \~ \~Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №77 від 31.07.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 31.07.2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л. Ухвалою суду від 26.08.2020 року вказану справу прийнято до провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та призначено у ній підготовче судове засідання. 19.10.2020 року Поляницька сільська рада подала відзив на позов в якому вказала, що відповідно до п.12 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель приватної власності здійснювали відповідні сільські, селищні ради. Землі державної та комунальної власності були розмежовані тільки з 01.01.2013 року. Відповідно до ст.ст.122, 149 ЗК України, ст.33 ЛК України Поляницька сільська рада як власник земель в межах населеного пункту була наділена відповідними повноваженнями щодо розпорядження ними. Державний акт на право постійного користування землею виданий ДП «Ворохтянське лісове господарство» на підставі рішення Поляницької сільської ради. Рішенням Івано-Франківської обласної ради №57-3/2002 від 27.08.2002 року площу с. Поляниця збільшено до 1730 га, в тому числі 1077,82 га земель, які перебувають у постійному користуванні Ворохтянського лісогосподарського підприємства. Рішенням Івано-Франківської обласної ради №493-18/2008 від 17.01.2008 року площа с. Поляниця збільшилась до 2380 га за рахунок земель ДП «Ворохтянське лісове господарство». Оскільки у постійному користуванні лісгоспу перебували землі комунальної власності Поляницької сільської ради остання вправі була вилучати їх у користувача та розпоряджатись ними. Постанова Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року, відповідно до якої колишнього голову Поляницької сільської ради звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України не має преюдиційного значення при розгляді даної справи. Крім того, рішення виконавчого комітету сільської ради, якими вилучались земельні ділянки з постійного користування ДП «Ворохтянське лісове господарство» та передавались у приватну власність не скасовані судом та є чинними, а вказане підприємство надало згоду на їх вилучення. Прокурором не надано належних доказів того, що спірна ділянка є однією із тих, що фігурують у кримінальній справі та знаходиться на землях, що перебувають у постійному користуванні лісгоспу. Після кожного збільшення меж села Поляниця у постійного користувача ДП «Ворохтянське лісове господарство» відбувалось вилучення земель, вказані земельні ділянки в подальшому надавались безоплатно у власність громадянам та продавались на земельних аукціонах, однак державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002721 від 10.11.2001 року не був переоформлений, межі земельних ділянок у натурі(на місцевості) не встановлювались, а самі ділянки не були внесені до ДЗК,а отже даний акт не може бути належним доказом у справі. Державний акт на право власності на землю видано [PERSON] на підставі рішення виконкому №36 від 10.10.2002 року, яке не визнавалось недійсним та є чинним, а твердження про його підробку є припущенням прокурора з посилання виключно на сам факт існування постанови суду у кримінальній справі. Отже [PERSON] набув право власності на спірну ділянку за рахунок земель сільської ради та на законних підставах. Також зазначено, що порушення прав ДП «Ворохтянське лісове господарство» відбулось у 2003 році, однак позовна заява подана до суду у вересні 2015 року, з того часу відбулось збільшення меж населеного пункту і спірна ділянка знаходиться у межах житлової забудови і в силу видимих природних властивостей кінцевий набувач не міг знати, що ця ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, а тому позовна вимога про зобов`язання ТзОВ «Новекс Дім» повернути вказану ділянку у власність держави в особі постійного землекористувача ДП «Ворохтянське лісове господарство» в порядку ч.3 ст.388 ЦК України є безпідставною. Окрім цього відповідач послався на те, що відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» не допускається здійснення прокурором представництва у суді інтересів держави в особі державних компаній, а в даному випадку ДП «Ворохтянське лісове господарство» є неналежним позивачем і з цих підстав у позові слід відмовити. Спірна земельна ділянка ніколи не перебувала у власності чи користуванні Держлісагентства, а тому його право не могло бути порушене та не підлягає захисту у межах даного позову, а прокурором не доведено наявності у нього підстав для звернення до суду за захистом прав та інтересів даного суб`єкта. Окрім цього, вказаний позов поданий до суду у серпні 2015 року, проте на зазначені позови поширюється загальна позовна давність тривалістю три роки. У відповідності до положень ст.46 ЦПК України норми щодо початку перебігу строку позовної давності встановлені для осіб чиї права порушені поширюються і на звернення прокурора до суду на захист цієї особи. Посилаючись на презумпцію невинуватості прокурор зазначив, що до прийняття постанови Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року прокуратура не могла стверджувати про наявність факту підроблення рішень виконкому Поляницької сільської ради, що унеможливлювало належне звернення до суду. Проте на обізнаність особи про порушене цивільне право не впливає подальше притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності прокурор дізнався про порушення прав лісгоспу з моменту винесення 23.03.2004 року постанови про порушення кримінальної справи №248436, у постанові про порушення кримінальної справи відносно сільського голови [PERSON] від 21.09.2004 року зазначено про підробку рішень сільської ради про вилучення земель у лісгоспу та передачу їх у приватну власність, у затвердженому 18.05.2005 року прокурором Івано-Франківської області обвинувальному акті зазначено про підробку рішення сільської ради №36 від 10.10.2002 року, а також 07.02.2005 року прокурором були внесені протести на вказані в обвинувальному акті рішення сільської ради, а в березні 2005 року прокурор звертався до господарського суду із позовом в інтересах держави в особі Державного комітету лісового господарства та ДП «Ворохтянське лісове господарство» про визнання цих рішень недійсними. В свою чергу лісгосп 25.03.2005 року подав цивільний позов у кримінальній справі та був визнаний цивільним позивачем, отже про порушення прав як прокурору так і лісовому господарству було відомо з березня 2004 року, а тому прокурором пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові і в аналогічній справі №354/619/15-ц за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Держлісагентства та лісгоспу до Поляницької сільської ради та [PERSON] постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.02.2019 року відмовлено у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. 06.11.2020 року першим заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури у даній справі подано заяву в порядку ст.49 ЦПК України про зміну предмету позову відповідно до якої прокурор просив поновити строки позовної давності, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ІФ №028110 від 16.10.2002 року площею 0,2500 га та витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім» земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована на ділянці «Прохідний» у с. Поляниця Яремчанської міської ради з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство». У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 19.01.2021 року прокурор вказав, що доводи сільської ради про пропуск строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки підставою звернення до суду із вказаним позовом стала не сама наявність чи незаконність рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки, а встановлений постановою Галицького районного суду від 04.03.2015 року факт підробки такого рішення. Факт порушення 23.03.2004 року кримінальної справи свідчить лише про те, що на той момент були достатні приводи та підстави для початку досудового розслідування по факту зловживання посадовим становищем службовцями сільської ради, вина яких підлягала подальшому доказуванню у встановленому законом порядку. Зважаючи на те, що вимоги прокурора вмотивовані не просто неправомірними діями відповідних посадових осіб, а саме їх кримінально-караними діяннями у прокурора могли з`явитися підстави для звернення із вказаним позовом лише після підтвердження вини обвинувачених і факту вчинення ними злочину. Враховуючи наведене та презумпцію невинуватості прокуратура області до прийняття постанови Галицького районного суду від 04.03.2015 року не могла стверджувати про наявність факту підробки рішень виконавчого комітету Поляницької сільської ради. Закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є нереабілітуючою обставиною. При наявності відповідного вироку чи ухвали про закриття справи за нереабілітуючими обставинами преюдиційними є встановлені обставини заволодіння спірними земельними ділянками шляхом вчинення злочину, а отже їх вибуття з володіння власника-держави відбулося поза її волею. Таким чином факт незаконного отримання первісним набувачем спірної ділянки є таким, що встановлений судовим рішенням у кримінальній справі і додаткового доведення не потребує. Відповідно до вимог ст.ст.330,387,658 ЦК України право власності дійсного власника презюмується і не припиняється втратою ним майна, а порушене право підлягає захисту шляхом пред`явлення індикаційного позову. При цьому витребування майна в особи, яка не є його законним власником є триваючим порушенням права до моменту припинення в законному порядку правового титулу дійсного власника-позивача за віндикаційним позовом, а останній протягом всього часу, з моменту вибуття майна з його володіння до втрати правого титулу залишається законним власником майна та має право у будь-який час вимагати відновлення свого права, а отже наслідки спливу позовної давності до вимоги про витребування майна не застосовуються, що підтверджується правовими висновками Верховного Суду у постанові від 05.10.2016 року у справі №3-604гс16, від 17.04.2018 року у справі №916/712/15-ц, від 11.04.2018 року у справі №904/9655/16. При зверненні до суду із вказаним позовом прокурором переслідувалась мета задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про передачу земельної ділянки. Із урахуванням сталої практики ЄСПЛ щодо застосування положень ст.1 Першого протоколу, в тому числі висновків, викладених у рішеннях «Трегубенко проти України», «Депаль проти Франції», «Хамер проти Бельгії» протиправне вилучення спірної земельної ділянки порушує інтереси держави, а втручання у право власності особи в даному випадку переслідує суспільний інтерес та є пропорційним, спрямованим на захист громадських інтересів в сфері екології та охорони навколишнього природного середовища. Також зазначено, що на момент виникнення спірних правовідносин не існувало законодавчого визначення комунальної власності, спірна земельна ділянка перебувала у державній власності та відповідно до ст.4 ЗК України 1990 року не підлягала передачі у приватну власність. Статтею 7 ЗК України 1990 року передбачено, що у постійне користування із земель державної власності надаються земельні ділянки для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам. 10.11.2001 року Ворохтянському держлісгоспу був виданий державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002721, таким чином лісгоспу була передана у постійне користування земельна ділянка із земель державної форми власності. У рішеннях Івано-Франківської обласної ради №57-3/2002 від 27.08.2002 року та №493-18/2008 від 17.01.2008, на які посилається відповідач, як на підставу збільшення площі с. Поляниця не зазначено про вилучення чи передачу земель, які перебувають у користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство», а зміна площі села жодним чином не вплинула на право постійного користування землею даного підприємства. Статтею 83 ЗК України 2001 року визначено порядок набуття права комунальної власності на землю, а ст.173 ЗК України в редакції чинній на 2002 та 2008 рік визначено, що включення земельних ділянок у межі села не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками. Ні після набрання чинності Законом України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05.02.2004 року №1457-IV, ні після зміни меж с. Поляниця розмежування земель державної та комунальної власності проведено не було. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності» №5245-VI від 06.09.2012 року, який набрав чинності 01.01.2013 року земельні ділянки, розташовані у межах населених пунктів, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств, залишаються у державній власності. Таким чином, право постійного користування земельними ділянками ДП «Ворохтянське лісове господарство» у зв"язку із включенням частини земельних ділянок у межі населеного пункту с. Поляниця не втратило і державна форма власності на ці ділянки на комунальну не змінювалась. В свою чергу відповідно до ч.2 ст.84 ЗК України право державної власності на землю набувається та реалізується державою через органи виконавчої влади одним з яких являється Держлісагентство, до сфери управління якого входить ДП «Ворохтянське лісове господарство». Ухвалою суду від 19.01.2021 року підготовче провадження уданій справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 05.07.2022 року позов прокурора у вказаній справі в частині позовних вимог в інтересах держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство» залишено без розгляду. 08.11.2022 від відповідача ТзОВ «Новекс Дім» надійшов відзив на позов у якому заявлено клопотання про продовження строку на його подання. Відповідач зазначив, що спірний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку посвідчує права [PERSON] і не стосується будь-яких прав ТзОВ «Новекс Дім». При цьому не може бути визнаний недійсним нечинний акт, а державний акт, виданий [PERSON] втратив свою чинність з моменту відчуження спірної ділянки [PERSON] . Враховуючи те, що набута [PERSON] у власність земельна ділянка вибула з його володіння внаслідок її продажу на користь юридичної особи ТзОВ «Новекс Дім» заявлена вимога про повернення земельної ділянки заявлена до юридичної особи. При цьому вимога повернути земельну ділянку у державну власність не пов`язана із дійсністю чи недійсністю оскаржуваного державного акту, оскільки права на цю ділянку у товариства виникли на підставі інших правовстановлюючих документів. Відтак судом при прийнятті даної справи до свого провадження порушено вимоги ст.ст.19,20 ЦПК України щодо заборони об`єднання в одному позові вимог, які підлягають розгляду за правилами різного судочинства. Оскільки спір у частині позовної вимоги, заявленої до ТзОВ «Новекс Дім» підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а тому провадження у цій частині підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. 08.11.2022 року судом постановлено ухвалу про участь представника відповідача ТзОВ «Новекс Дім» у судовому засіданні у режимі відеоконференції. 23.12.2022 року заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що фіктивність рішень виконкому Поляницької сільської ради, в тому числі рішення №36 від 10.10.2002 року доведено у Галицькому районному суді при розгляді кримінальної справи №248436, яким встановлено факт протиправного надання спірної земельної ділянки [PERSON] та видання державного акту про право власності на земельну ділянку. В подальшому вказана ділянка була відчужена на користь ТзОВ «Новекс Дім». Оскільки спірна ділянка вибула з володіння ДП «Ворохтянське лісове господарство» поза волею останнього вона відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України підлягає поверненню в порядку віндикації у користь держави в особі Держлісагентства. Заявлені у даній справі позовні вимоги про визнання недійсним державного акту та витребування земельної ділянки є взаємопов`язаними і нерозривними між собою, що виключає їх окремий розгляд. Вимога до ТзОВ «Новекс Дім» про повернення земельної ділянки є похідною позовною вимогою, задоволення якої залежить від задоволення основної вимоги-визнання недійсним державного акту, виданого [PERSON] Задоволення лише первісної позовної вимоги не поновить порушених інтересів держави і навпаки вирішення питання про повернення земельної ділянки від кінцевого власника без визнання недійсним первинного державного акту є неможливим. Саме вказаний документ став підставою для вчинення всіх наступних правочинів, пов`язаних із розпорядженням та відчуженням землі іншим власникам. У постанові Верховного Суду від 05.08.2021 року у справі №199/6042/19 зазначено, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Наведена відповідачем судова практика в частині неможливості розгляду Яремчанським міським судом стосується правовідносин, які є відмінними від тих, що є предметом даного спору. Протокольною ухвалою суду від 19.03.2024 року поновлено пропущений ТзОВ «Новекс Дім» строк на подання відзиву на позов та пропущений відповідачем [PERSON] строк на подання доказів та долучено їх до матеріалів справи. Ухвалою суду від 23.04.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури про повернення до стадії підготовчого провадження у даній справі. У судовому засіданні прокурор заявлений позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі із наведених мотивів. Вказав, що постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року у кримінальній справі №248435 встановлено, що посадовими особами Поляницької сільської ради та Яремчанського міського управління земельних ресурсів протягом 2002-2003 років було підроблено три блоки документів- листи на адресу ДП «Ворохтянське лісове господарство» щодо погодження вилучення земельних ділянок лісового фонду, а в подальшому рішення про вилучення земель державного лісового фонду та їх передачу у приватну власність 105 громадянам, в тому числі і відповідачу [PERSON] площею 0,2500 га. Вказаною постановою суду встановлено як факт належності переданої [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,2500 га до земель державної форми власності так і той факт, що рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №36 від 10.10.2002 року в установленому законом порядку не приймалось та є підробленим. При цьому постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року встановлено факт належності зазначеної ділянки до земель державної форми власності та її незаконного вилучення у постійного землекористувача, оскільки на час виникнення спірних правовідносин не існувало такої форми власності як комунальна. Відповідно до положень Закону України «Про розмежування земель державної і комунальної власності у комунальну власність перейшли земельні ділянки, що знаходились у межах населеного пункту, проте межі населеного пункту с. Поляниця досі не визначені, жодних доказів щодо переведення спірної ділянки із земель державної форми власності у землі комунальної власності відповідачами суду не надано, доказів того, що площа села Поляниця була збільшена за рахунок спірної ділянки матеріали справи не містять. При цьому слід врахувати, що відповідно до зазначеного Закону у державній формі власності залишались землі лісового фонду, які знаходились за межами населених пунктів. Порушена щодо посадових осіб Поляницької сільської ради кримінальна права закрита у зв"язку зі звільненням їх від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, що відноситься до нереабілітуючих підстав. Галицьким районним судом у постанові від 04.03.2015 року встановлена вина посадових осіб сільської ради у службовому підробленні, а тому з огляду на те, що [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі фіктивного рішення, наявні усі необхідні правові підстави для задоволення позову, визнання недійсним виданого відповідачу державного акту та витребування спірної земельної ділянки від кінцевого набувача в порядку ст.388 ЦК України у державну власність в особі Держлісагентства, як центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, у сфері управління якого перебуває ДП «Ворохтянське лісове господарство». Окрім цього, прокурор зазначив, що строк позовної давності у даній справі не є пропущеним. Так, остаточно факти порушення інтересів держави щодо передачі земельних ділянок лісового фонду з порушенням вимог законодавства, в тому числі відповідачу [PERSON] встановлені у постанові Галицького районного суду Івано-Франківської області 04.03.2015 року. Підставою звернення до суду із вказаним позовом стала не сама наявність чи незаконність рішення виконкому сільської ради на підставі якого відповідач отримав земельну ділянку, а саме установлений факт підробки такого рішення у постанові суду. Позовні вимоги прокурора вмотивовані не просто неправомірними діями відповідних посадових осіб, а їх кримінально-караними діяннями, передбаченими ст.ст.364, 366 КК України, і лише встановлення вини обвинувачених в судовому рішенні є підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Представник позивача Держлісагентства у судове засідання не з`явився, проте у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити у зв`зку із пропуском строку позовної давності, який слід обчислювати з 24.03.2003 року, тобто з моменту порушення кримінальної справи №248435, оскільки з того часу прокурору та ДП «Ворохтянське лісове господарство» було відомо про порушення інтересів держави та незаконне вилучення у Ворохтянського держлісгоспу 46,142 га земель, і на факт їх обізнаності про наявність порушеного права позивача не впливає подальше притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а на вказані позови поширюється загальна позовна давність. Окрім цього 07.05.2005 року прокуратурою були внесені протести на рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради, які зазначені у постанові Галицького районного суду від 04.03.2015 року, в тому числі рішення №36 від 10.10.2002 року. Зазначаючи у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову про необхідність поновлення пропущеного строку позовної давності, прокурор тим самим визнає факт її пропуску, однак не наводить доказів на підтвердження поважності причин його пропуску протягом такого тривалого періоду часу. Представник відповідача [PERSON] та одночасно представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] -адвокат Шиманська Н.С. у судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] в установленому законом порядку реалізував своє конституційне право та в порядку ст.118 ЗК України звернувся у Поляницьку сільську раду із заявою про отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки. Сільська рада, реалізуючи надані їй повноваження, прийняла рішення №36 від 10.10.2002 року про передачу земельної ділянки у приватну власність. Відповідно до норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, сільська рада як власник земель в межах населеного пункту була наділена відповідними повноваженнями щодо розпорядження ними. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що спірна ділянка на момент її передачі у приватну власність знаходилась у межах ДП «Ворохтянське лісове господарство». Рішення виконкому Поляницької сільської ради №36 від 10.10.2002 року прокуратура не оскаржувала, вказане рішення є чинним і у додатку до нього зазначено прізвище [PERSON] , а термін фіктивність застосовується до правочинів, а не рішень органів місцевого самоврядування. Постановою Галицького районного суду від 04.03.2015 року кримінальне провадження щодо посадових осіб Поляницької сільської ради закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Із мотивувальної частини даної постанови не вбачається встановлення і доведення вини обвинувачених, а тому вона не може мати преюдиційного значення для розгляду даної справи. При цьому слід врахувати, що відповідно до рішень Івано-Франківської обласної ради №57-3/2002 від 27.08.2002 року та №493-18/2008 від 17.01.2008 року площа с. Поляниця збільшувалась в тому числі за рахунок земель ДП «Ворохтянське лісове господарство». В подальшому вказана ділянка була відчужена і на момент подання зазначеного позову її власником була юридична особа- ТзОВ «Новекс Дім». Однак у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження того, що вказане товариство на даний час є власником спірного об`єкта нерухомості, оскільки долучені інформаційні довідки вказують на те, що будь-які земельні ділянки за відповідачем не зареєстровані, дві ділянки, якими володіло ТзОВ «Новекс Дім» на території с. Поляниця перейшли у власність інших юридичних осіб. Заявлена позовна вимога про визнання недійсним державного акту не відповідає належному способу захисту, оскільки оспорюваний акт вичерпав свою дію. Окрім цього, вказаний позов поданий до суду із пропуском строку позовної давності. Прокуратурі стало відомо про існування рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №36 від 10.10.2002 року у 2004 році. Відповідно до діючих на той момент положень ЦПК України початок строку позовної давності обліковувався з дня виникнення підстав для пред`явлення позову, тобто у даному випадку з моменту прийняття зазначеного рішення органу місцевого самоврядування-10.10.2002 року. Із урахуванням чого просила у задоволенні позову відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Представник відповідача ТзОВ «Новекс дім» адвокат Міла-Поляков Д.П. у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні в частині визнання недійсним державного акту відмовити, з мотивів, наведених у відзиві на позов та додаткових поясненнях. Також зазначив, що наявні підстави для закриття провадження у даній справі в частині вимог, заявлених до ТзОВ «Новекс Дім» про витребування земельної ділянки відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки у цій частині спір за суб`єктним складом підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду, вкладеною у постанові від 29.05.2024 року у справі №354/608/15-ц у аналогічній справі. Вказав, що ТзОВ «Новекс Дім» у 2005 році придбало ряд земельних ділянок, які були об`єднані в одну ділянку площею 1,5 га котра в свою чергу була предметом іпотеки, кредитором виступав Укрпромбанк. З 2010 року почалися судові процеси про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким виступала ця ділянка. Вже у ході судового розгляду даної справи об`єднана земельна ділянка була розділена, і утворені ділянки були відчужені і на даний час їх власником є ТзОВ «НВС-Трейдінг», а ТзОВ «Новекс Дім» не є власником будь-яких земельних ділянок на території с. Поляниця, в тому числі і спірної ділянки, на яку був виданий державний акт без присвоєння кадастрового номера. Однак відповідні підтверджуючі документи у підприємства відсутні, а зазначені доводи підтверджується інформацією з відповідних державних реєстрів. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 26.06.2024 року провадження у даній справі в частині заявленої позовної вимоги до ТзОВ «Новекс Дім» про витребування земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована на ділянці «Прохідний» в с.Поляниця з\~чужого незаконного\~володіння у\~державну власність\~в особі\~Державного агентства лісових ресурсів України-закрито та роз`яснено прокурору, що розгляд зазначених вимог віднесений до юрисдикції господарського суду. Заслухавши пояснення\~учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі\~докази кожен\~зокрема та\~в їх\~сукупності,\~встановивши фактичні\~обставини справи,\~суд приходить\~до висновку,\~що позов прокурора про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку не підлягає до\~ задоволення, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10.11.2001 року Поляницькою сільською радою у відповідності до рішення №3 від 11.01.2001 року видано Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 на земельну ділянку площею 4358,5 га для ведення лісового господарства. Вказаний державний акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №00001. Відповідно до Статуту ДП «Ворохтянське лісове господарство» у редакції станом на 13.07.2011 року, ДП «Ворохтянське лісове господарство» створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України №57 від 26.05.1995 року, засноване на державній власності та належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України, який відповідно до Указу Президента України №1085/2010 від 09.12.2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» реорганізовано у Державне агентство лісових ресурсів України. 10.10.2002 року виконавчим комітетом Поляницької сільської ради прийнято рішення №36 «Про вилучення, надання, передачу земельних ділянок у приватну власність та зміну цільового призначення землі» відповідно до п.п.1-6 якого, виконком

Outcome: dismissed