Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

29.04.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що з 18.04.2015 по 26.12.2027 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що з 2017 року відповідач життям дочки не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, а також на те, що останній склав нотаріально посвідчену заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . У судовому засіданні [PERSON] , її представник - адвокат Касатська Ю.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав, у зв`язку з чим йому були роз`яснені наслідки такої процесуальної дії.. Представники третіх осіб Служби у справах дітей Білопільської міської ради Сумської області, Органу опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 48, 49). Представник Органу опіки та піклування Білопільської міської ради подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити (а. с. 56). Заслухавши сторони, адвоката, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 18.04.2015 по 25.01.2018 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] (а. с. 7-9). Судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 12.12.2017 з відповідача стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а. с. 10). Станом на березень 2024 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 132371 грн 27 коп. (а. с. 11). З довідки Виконавчого комітету Білопільської міської ради від 08.04.2024 вбачається, що [PERSON] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] участі у вихованні дитини не бере, фінансової допомоги не надає (а. с. 12). Згідно з довідкою Білопільського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Зірочка» від 08.04.2024 №90 [PERSON] з 01.09.2017 по 31.08.2021 відвідувала зазначений садок. Батько участі у вихованні дитини не брав, успіхами не цікавився (а. с. 13). Відповідно до довідки Білопільського ліцею №2 імені С.М. Гордієнка від 08.04.2024 №269 [PERSON] навчається з 3-А класі даного ліцею. Батько [PERSON] участі у вихованні дитини не бере, з учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує, успіхами у навчанні доньки не цікавиться (а. с. 14). 05.04.2024 приватним нотаріусом Шамуковою С.Ф. посвідчено заяву, згідно з якою [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батькіського піклування по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] . Крім того, він відмовляється від її виховання та утримання у зв`язку з тим, що дитина повністю вийшла з-під його контролю, з ним не проживає (а. с. 16). З висновку Органу опіки та піклування Білопільської міської ради від 04.06.2024 №110 вбачається, що вказаний орган дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] (а. с. 53-55). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996, ратифікованої Законом України від 03.08.2006 №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», №10383/09, §100, від 16.07.2015). Європейський суд з прав людини в справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не проявляє до неї інтересу, враховуючи позицію відповідача та те, що він особисто просив позбавити його батьківських прав, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved