Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником автомобіля Renault Duster реєстраційний номер [NUMBER] . 21 вересня 2023 року о 18.40 годині внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася у [ADDRESS], за участю водія транспортного засобу БМП-1, що належить Збройним Силам України, [PERSON] , який порушив п.12.1 Правил дорожнього руху, належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2023 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Зауважує, що пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належного йому автомобіля йому була завдана матеріальна шкода. Згідно з висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 087 від 20.01.2024 вартість матеріальних збитків, заподіяних йому як власнику автомобіля Renault Duster реєстраційний номер [NUMBER] на момент проведення дослідження становить 447 180,67 грн. [PERSON] скоїв ДТП під час виконання своїх службових обов`язків на посаді механіка-водія [NUMBER] Окремої бригади морської піхоти ЗСУ, а тому, на його думку, шкода має відшкодовуватися саме роботодавцем - юридичною особою. Пошкодженням його транспортного засобу йому також заподіяно моральну шкоду, яка виражається у позбавленні можливості реалізовувати свої потреби без належного йому автомобіля, неможливості його використовування за призначенням, що викликає у нього стан пригнічення та призводить до душевних страждань та переживань. За наведених обставин позивач просив стягнути з Міністерства оборони України на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 447 180,67 грн, моральної шкоди - 20 000 грн, витрат на професійну правничу допомогу 15 000 грн, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження - 15 000 грн (а.с.2-8). Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; визначено третій особі строк для подання пояснень щодо позову - 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.37). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2024 року за клопотанням представника позивача [PERSON] замінено первісного відповідача у справі Міністерство оборони України належним відповідачем - Військовою частиною [NUMBER] ; відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; визначено третій особі строк для подання пояснень щодо позову - 10 днів з дня вручення даної ухвали (а.с.95). Копія ухвали з доданими до неї копією позовної заяви з додатками надійшла відповідачеві через систему «Електронний суд» 30 травня 2024 року (а.с.102). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.101). 26 червня 2024 року на електронну адресу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від військової частини [NUMBER] надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заявлені позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне. 21 вересня 2023 року орієнтовно о 18.40 поблизу населеного пункту Удачне Покровського району Донецької області матрос [PERSON] , оператор першого батальйону морської піхоти (призначений на посаду згідно з наказом командира військової частини [NUMBER] від 05.05.2023 № 105) під час виконання обов`язків військової служби, керуючи БМП-1 з бортовим номером [NUMBER] та заводським номером [NUMBER] здійснив наїзд на припаркований цивільний автомобіль позивача Renault Duster реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП постраждалих осіб немає, автомобіль Renault Duster отримав механічні пошкодження. Відповідач звертає увагу, що 21 вересня 2023 року військовослужбовець [PERSON] під час ДТП виконував завдання, спрямоване на забезпечення відсічі збройної агресії російської федерації, тому не може бути притягнутий до відповідальності за завдання збитків. Відповідно до ст.1 Закону України «По оборону України» бойовий імунітет - звільнення військового командування, військовослужбовців, поліцейських поліції особливого призначення Національної поліції України, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Підстави виключення відповідальності військовослужбовця за завдання збитків законодавством у сфері цивільних відносин не врегульовано, однак, використовуючи аналогію на підставі ст.8 ЦК України, доцільним є застосування норм кримінального права. Відповідно до ст.43-1 КК України не є кримінальним правопорушенням діяння (дія або бездіяльність), вчинене в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту та спрямоване на відсіч та стримування збройної агресії Російської Федерації або агресії іншої країни, якщо це заподіяло шкоду життю або здоров`ю особи, яка здійснює таку агресію, або заподіяло шкоду правоохоронюваним інтересам, за відсутності ознак катування чи застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом, інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожна особа має право на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України незалежно від можливості уникнення зіткнення, заподіяння шкоди або звернення за допомогою до інших осіб чи органів державної влади, Збройних Сил України. Особа не підлягає кримінальній відповідальності за застосування зброї (озброєння), бойових припасів або вибухових речовин проти осіб, які здійснюють збройну агресію проти України, та за пошкодження чи знищення у зв`язку з цим майна. Не вважається виконанням обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України діяння (дія або бездіяльність), спрямоване на відсіч та стримування збройної агресії Російської Федерації або агресії іншої країни, яке явно не відповідає небезпечності агресії або обстановці відсічі та стримування, не було необхідним для досягнення значної суспільно корисної мети у конкретній ситуації та створило загрозу для життя інших людей або загрозу екологічної катастрофи чи настання інших надзвичайних подій більшого масштабу. Відповідно до п.7-1 глави 7 Бойового статуту «Механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України» підрозділ може пересуватися своїм ходом (маршем) або перевозитися різними видами транспорту (залізничним, повітряним, морським (річним) транспортом або колісними тягачами на трейлерах). Пересування може здійснюватися комбінованими способом перевезення із використанням зазначених видів транспорту та маршем. Основним способом пересування взводу (відділення, танка) є марш. Підрозділ завжди повинен бути готовим до пересування в умовах загрози застосування противником будь-яких засобів ураження, систем дистанційного мінування, десантів, ДРС, НХФ, РХБ зараження, руйнування дорн і переправ, а також протидії руху колон з боку вороже налаштованого місцевого населення. Незалежно від способу та умов пересування взвод (відділення, танк) повинен здійснювати його організовано, високими темпами, з дотриманням заходів прихованості. Виходячи з приписів Бойового статуту військовослужбовець військової частини [NUMBER] матрос [PERSON] належним чином виконував свої службові та посадові обов`язки, які були спрямовані на дотримання світломаскування, прихованості пересування та збереження військової техніки, яка є вкрай необхідною для виконання бойових завдань з відсічі збройної агресії російської федерації. З огляду на наведене, заявлені позивачем вимоги, на думку відповідача, задоволенню не підлягають. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11, ст.1192 ЦК України розмір збитків (майнової шкоди), про стягнення яких просить позивач, повинен визначатися відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на висновок судового експерта № 087 від 20.01.2024, відповідно до якого вартість матеріальних збитків на момент проведення дослідження складає 447 180,67 грн. Разом з тим, відповідач не приймав участі та не був присутнім під час проведення дослідження та, більш того, не знав про його проведення, чим були порушені його права у прийнятті участі та захисту прав та інтересів при проведенні такого дослідження. Наданий позивачем висновок експерта не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не містить інформацію щодо попередження експерта [PERSON] про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Тож, відповідач вважає висновок судового експерта від 20.01.2024 № 087 таким, що не може бути належним та допустимим доказом у справі, а, отже, не може бути взятий судом до уваги, через що шкода позивача в розмірі 447 180,67 грн є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. Відповідач зауважує, що, проаналізувавши норми права та обставини, за яких сталася ДТП, даний випадок не підлягає під визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перелік обставин, за яких страховик або МТСБУ не відшкодовує заподіяну шкоду, а отже, позивачу доцільно звернутися з даним позовом саме до МТСБУ. Тож, враховуючи наведене, військова частина [NUMBER] не є належним відповідачем у даній справі. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру і, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої, за думкою відповідача, є необґрунтованим, у зв`язку з чим вказані вимоги відповідач вважає такими, що задоволенню не підлягають; не підлягають відшкодуванню, на його думку, й витрати на правничу допомогу (а.с.104-109). Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем подано клопотання про поновлення строків на подання відзиву, в якому відповідач зазначив, що про наявність справи дізнався лише 3 червня 2024 року після надходження до електронного кабінету в системі ЄСІТС судової повістки, з текстами постановлених ухвал у справі ознайомився 3 червня 2024 року на офіційному порталі Судової влади України в мережі Інтернет. Станом на день звернення до суду з клопотанням позовна заява [PERSON] про відшкодування шкоди та ухвала суду не надходили, що унеможливило подачу військовою частиною [NUMBER] відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк, тому відповідач просив поновити строк на подання відзиву на позовну заяву (а.с.110-111). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив; його неявка згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, висновок експерта і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить наступних висновків. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. Позивач є власником автомобіля Renault Duster реєстраційний номер [NUMBER] з 21.10.2022, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим ТСЦ 1249 (а.с.10). Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особи зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, що містяться у ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Положеннями ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі, майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з п.6 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 213 року № 4 «Про питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, суб`єктом відповідальності за цією статтею є володілець (власник) об`єкту діяльності, з яким створює підвищену небезпеку, тобто для вирішення питання про притягнення до відповідальності за ст.1187 ЦК України необхідно визначити основні ознаки володільця: юридичну та фактичну. Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Згідно зі ст.3 цього ж Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України). Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 21 вересня 2023 року о 18.40 [PERSON] в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху по [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом БМП-1, що належить Збройним Силам України, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Renault Duster реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , після чого в порушення п.2.10а Правил дорожнього руху покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн (а.с.11-12). Вказаною постановою суду підтверджена подія адміністративного правопорушення та провина в ньому [PERSON] . Згідно з наказом командира військової частини [NUMBER] від 05.05.2023 № 105 відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», директиви Головнокомандувача ЗСУ № 32/321/501/13т від 24.02.2022 солдата [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] , на всі види забезпечення, а на котлове з 06.05.2023, призначено на посаду оператора 1 роти морської піхоти 1 батальйону морської піхоти військової частини [NUMBER] , ВОС - [NUMBER], та з 5 травня 2023 року він вважається таким, прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.87). Відповідно до акту технічного стану військового майна № 3211 БМП-1 № 14052730216 , затвердженого командиром військової частини [NUMBER] , БМП-1 № 14052730216 технічно справна, відноситься до 2 категорії, підлягає передачі згідно з нарядом від 12.07.2023 № 1016/23 до в/ч [NUMBER] [ADDRESS] (а.с.87-90). Згідно з актом приймання-передачі основних засобів від 19 липня 2023 року БМП-1 № 14052730216 передано військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] (а.с.90-91). Наказом командира військової частини [NUMBER] від 31.07.2023 № 72 «Про введення в експлуатацію та закріплення бронетанкового озброєння і техніки військової частини [NUMBER] » БМП-1 заводський номер 14052730216 призначено в 3 взвод морської піхоти 1 роти морської піхоти, відповідальна особа - командир 3 взводу морської піхоти лейтенант [PERSON] , присвоєно стройовий № 205, закріплена за особовим складом: командир машини - молодший сержант [PERSON] , навідник-оператор - матрос [PERSON] , механік-водій - матрос [PERSON] (а.с.91-92). Отже, з наведеного вбачається, що транспортний засіб, яким керував [PERSON] , перебував у розпорядженні/власності військової частини [NUMBER] . Таким чином, суд доходить висновку про те, що матеріальна шкода, завдана позивачеві внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, має бути відшкодована відповідачем. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, що належить позивачеві, суд виходить з наступного. Згідно з висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 087 за замовленням [PERSON] , складеного 20 січня 2024 року судовим експертом [PERSON] , вартість матеріальних збитків (з технічної точки зору), заподіяної власнику автомобіля марки Renault Duster реєстраційний номер [NUMBER] на момент проведення дослідження становить 447 180,67 грн (а.с.14-21). За змістом висновку експерт попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, висновок в цій частині відповідає вимогам ч.7 ст.102 ЦПК України, а тому посилання відповідача у відзиві на позов на те, що висновок експерта є неналежним доказом, суд знаходить безпідставним. На підставі викладеного, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21 вересня 2023 року, 447 180,67 грн. Посилання відповідача на те, що суб`єктом відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу, є Моторне (транспортне) страхове бюро України, не заслуговують на увагу, так як останнє відповідно до п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує збитки від ДТП, винуватцями якої є, зокрема, учасники бойових дій, тоді як третя [PERSON] не підпадає під дію цього Закону. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди, визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 № 4 «По судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі. Відповідно до п.7 вищезазначеної постанови за змістом норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також вищезазначеною постановою Пленуму Верховного Суду України визначено, що відповідно до положень Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів та роз`яснено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Іншими словами зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Отже, наявність шкоди не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначити суб`єкта такої відповідальності. Матеріали справи не містять доказів протиправних дій або бездіяльності відповідача, внаслідок яких позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, наявність шкоди у позивача не породжує у відповідача обов`язку її компенсації, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача та його вина у завданні позивачу моральної шкоди, є таким, що ґрунтується на вимогах закону і матеріалах справи, а тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача. Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди з відповідача необхідно відмовити. У зв`язку із частковим задоволенням позову згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 4471,81 грн (447 180,67 грн х 1%). У зв`язку з відмовою в позові в частині відшкодування моральної шкоди, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн необхідно покласти на нього (а.с.36). Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 15 000 грн підлягають покладенню на відповідача як такі, що підтверджені документально (а.с.22-24). Згідно з положень ст.137 ЦПК України, враховуючи, що задоволені загальні позовні вимоги позивача становлять 95,72% (447 180,67 грн х 100% : 467 180,67 грн), підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14 358 грн (15 000 грн х 95,72% : 100%) як такі, що підтверджені документально (а.с.25-30). Разом з тим, оскільки представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з неспівмірністю розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, яке суд вважає за необхідне задовольнити у зв`язку з недотриманням адвокатом Безруком В.Л. вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір таких витрат на правничу допомогу до 8000 грн. Відповідно до ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1174, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»,

Outcome: approved