Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з 04.09.2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який на сьогоднішній день розривається. В шлюбі у них народиллась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, з початком повномасштабного вторгнення російської федерації, 11.03.2022 року вона з дитиною виїхала на місце проживання в м.Брюссель та отримали тимчасові бельгійські документи. Батько дитини не виконує належно свій обов`язок щодо матеріального забезпечення дитини. Протягом 2002 та 2023 року не надавав ніякої допомоги дитині. Протягом 2024 року він частково перераховував кошти. Зазначає, що дитині потрібні регулярні кошти на харчування, одяг, навчання тощо. На підставі викладеного просить суд стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частки усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив що готовий сплачувати аліменти в меншому розмірі, крім того вказав що на його утриманні перебуває непрацездатний батько [PERSON] . Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04.09.2013 року, який на сьогоднішній день розривається. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.02.2014 р. (а.с.19). Дитина проживає разом з матір`ю в м.Бросселі. Відповідач проживає окремо, частково надає кошти, але це відбувається не на постійній основі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дитину можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Між сторонами немає домовленості про спосіб, розмір і порядок сплати аліментів на утримання дитини. Як роз`яснено у пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідача, а також те, що він є працездатним, відомостей про наявність у нього інших утриманців не має, також надані відповідачем довідки про стан здоров`я батька не є підтвердженням того, що батько перебуває на його отриманні, також суд враховує і стан здоров`я дитини, її матеріальне становище, потреби дитини в їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, і те, що обов`язок утримувати дитину рівною мірою покладається як на матір, так і на батька, та приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі, про який просить позивачка, тобто 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із\~ст. 192 СК України, розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення суду в межах стягнення суми платежу аліментів на утримання дітей за один місяць належить допустити до негайного виконання. Оскільки сторони звільнені від сплати судового збору відповідно до п.п.3,13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то витрати щодо сплати судового збору слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved