Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.03.2017 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, однак, спільне життя у них не склалося та за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 24.11.2010 року шлюб було розірвано. При цьому, у період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу і на даний час проживає та перебуває на утриманні позивачки. Вказала, що дійти спільної згоди щодо матеріального утримання доньки сторони не можуть. Відповідач на свій розсуд інколи допомагав коштами у незначній сумі, але дана допомога була непостійною та досить малою. Починаючи з грудня 2023 року відповідач взагалі перестав цікавитися життям доньки та матеріально допомагати з її утриманням. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду з вимогами про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3\~500,00 грн., щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Ухвалою суду від 24.04.2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 03.05.2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що із запропонованим розміром аліментів він не погоджується. Вказав, що на його утриманні перебуває ще одна дитина [PERSON] , [INFO] . При цьому, доводи позивачки не відповідають дійсності, оскільки, він добровільно матеріально допомагає в утриманні дітей. З 01.09.2023 року він звільнився з ДУ «ВВК №86» та перерахував аліменти у сумі 5\~000,00 грн. на карткові рахунки матерів дітей. На даний час відповідач перебуває на обліку в ДСЗ. Також, вказав, що у його власності є квартира, яку йому подарувала його матір ще до реєстрації шлюбу з позивачкою, а автомобіль, яким він користується належить на праві власності його співмешканці. Зазначив, що заявлена позивачкою сума аліментів у розмірі 3\~500,00 грн. є обтяжливою для нього та він не взмозі буде її сплачувати. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, та призначити аліменти на утримання двох дітей : [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки від його заробітку. У свою чергу, 29.05.2024 року на адресу суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій позивачка просила суд змінити розмір аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, та стягувати на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі частки від доходу відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд ухвалив прийняти заяву про уточнення позовних вимог від 29.05.2024 року до розгляду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. В заяві від 29.05.2024 року просила суд провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] 02.03.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.3). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.5). Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 24.11.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 02.03.2007 року відділом РАЦС ВМУЮ Вінницької області, актовий запис №414 розірвано (а.с.4). Згідно Довідки №147 від 01.04.2024 року виданої К/м «Корея-1», [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Склад її сім`ї - донька [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю\~між ними. (ч. 1\~ст. 181 СК України). Абзацом 1 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року\~постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини\~(аліменти) присуджуються\~у частці від доходу її матері батька або у твердій грошовій сумі. Стаття 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 2\~ст. 184 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у частці від доходу відповідача, з урахуванням положень\~статті 181 СК України, розмір аліментів слід визначити у частці від доходу відповідача. Відповідно до частини першої\~статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та\~матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей,\~непрацездатних чоловіка, дружини,\~батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При винисені рішення суд звертає увагу на наступне. Відповідач зазначив, що на його утриманні перебуває ще 1 неповнолітня дитина, він тимчасово не працює та перебуває на обліку в ДСЗ, нерухомим чи рухомим майном на праві приватної власності не володіє. Надав суд відповідні докази. Згідно Довідки №10.2-22/1163 від 25.04.2024 року виданої ДСЗ, дохід [PERSON] у період з 08.11.2023 року по 31.03.2024 року становить 20\~160,82 грн (а.с.23). Відповідно до Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Власником транспортного засобу Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.25). Відповідно до Договору дарування від 10.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., [PERSON] передала у власність безоплатно [PERSON] квартиру за номером [ADDRESS] (а.с.26-27). Відповідно до платіжної інструкції №28157595 від 25.09.2023 року [PERSON] перерахував кошти у розмірі 2\~000,00 грн. (а.с.28). Відповідно до платіжної інструкції №23917819 від 30.08.2023 року [PERSON] перерахував кошти у розмірі 5\~000,00 грн. (а.с.29). Відповідно до платіжної інструкції №23917815 від 30.08.2023 року [PERSON] перерахував кошти у розмірі 4\~000,00 грн. (а.с.30). Суд дослідивши вказані докази, вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Подавши свої докази, відповідач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, відповідачем не подано суду належних доказів, які б свідчили про його неможливість сплачувати аліменти у розмірі частки від його доходу. Суд зважає, що у відповідача народилася ще одна дитина, однак, будь-яких доказів, що він приймає участь у її утриманні суду не надано. Надані платіжні інструкції не є належними доказами, оскільки з них неможливо ідентифікувати особу отримувача коштів та їх призначення. Крім того, відповідач є здоровою працездатного віку особою, який перебуває на обліку в ДСЗ та у подальшому реалізує своє право на працю, а народження ще однієї дитини (без належних доказів її утримання) не є підствою для зменшення розміру аліментів. Тому, враховуючи вікову категорію дитини та звичайні її потреби, суд вважає, що розмір аліментів\~в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача,\~щомісячно, є необхідним та достатнім для утримання неповнолітньої доньки від одного з батьків, враховуючи матеріальне становище відповідача, який має змогу сплачувати визначений судом розмір аліментів. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи зміст\~ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду,\~не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів\~матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька\~може бути підставою для його\~вимоги про зменшення розміру аліментів. Дана правова позиція міститься в\~Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також враховуючи що відповідно до ч.2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору, згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в сумі 1\~211,20 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved