Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява за підсудністю, в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти сплачені за товар в розмірі 3250 грн., компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000 грн., та збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг в розмірі 10700 грн. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач у березні місяці придбала сукню в магазині «Moda Italiana», що знаходиться по вул. Пушкінська, буд. 35, м. Харкова, вартістю 3250 грн., одна розрахункового документу за придбаний товар надано не було. Через місяць після придбання товару, позивачка виявила на сукні темні розводи на світлій частині сукні, та звернулась з цього приводу до магазину за для повернення вказаного товару та сплачених коштів, проте співробітниками магазину було відмовлено, що стало підставою для звернення до суду. Вказані обставини завдали позивачці моральної шкоди, яку вона оцінює в 10000 грн. Також позивачем були понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10700 грн. Представником відповідача адвокатом Чуб С.В. подано відзив на позовну заяву, в якому він просить поновити строк на його подання, та просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не конкретизовано відповідача. Доказів про те, що недоліки товару виявлені на сукні мали місце до передачі її позивачу матеріали справи не містять, та взагалі не надано доказів її придбання у вказаному магазині, та законодавством встановлений строк протягом якого покупець має право повернути товар належної якості і який було пропущено позивачем. Доказів заподіяння позивачці моральної шкоди матеріали справи не містять, як і понесення витрат на правову допомогу. Враховуючи, що представник відповідача ознайомився з матеріалами справи 12.10.2021, то суд вважає за можливе поновити відповідачу строк на подачу вказаного відзиву. Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що сукня була придбана у вказаному магазині, проте чек видано не було, та на момент придбання сукні її недоліки не були виявлені, та правову допомогу позивачу надавало ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити, та вказала, що придбала сукню в період COVID-19, та дома через місяць виявила в ній недоліки, та звернулась до магазину, проте їй було відмовлено в їх усуненні, та чеку магазином видано не було. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, на адресу суду спрямував заяву про розгляд справи за його відсутності. 03.06.2021 вказана позовна заява надійшла до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Ізмайлову І.К. Ухвалою судді від 07.06.2021 вказану справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. 01.07.2021 вказана справа надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 25.08.2021 прийнято до розгляду, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою суду від 31.05.2024 задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Судом встановлено, що позивачем було придбано сукню. Під час експлуатації товари позивачкою було виявлено недолік товару темні розводи на світлій частині сукні. Позивачка зверталась до відповідача з проханням повернення товару та сплачених коштів, проте їй було відмовлено, що стало підставою для звернення до суду. Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила, що її позивачка запросила до себе додому та почала міряти при ній сукню, на якій були наявні розводи. Сторона відповідача зазначає, що позивачкою недоведено, що вказана сукня була придбана у мазазині «Moda Italiana», та закінчився гарантійний строк. Частиною третьою статті 42 Конституції України закріплено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України). Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу. Відповідно до частин першої і третьої статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і надалі в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 7 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього. Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості в момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою статті 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини першої статті 679 ЦК України покладається на нього. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 07 липня 2021 року у справі №591/2641/20. Згідно частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору,\~має право за своїм вибором\~вимагати\~від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар (абзац другий частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»). Частиною третьою вказаної вище статті передбачено, зокрема, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. За змістом абзацу першого частини п`ятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін (абзац 1 ч. 6 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»). При розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред`явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів (абзац 3 ч. 7 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ст. 681 ЦК України до вимог у зв`язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності). Однак, вказаний товар було придбано під час дії карантину. Відповідно до п.12 Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. За вказаний обставин, посилання представника відповідача про порушення гарантійного строку позивачкою є помилковим. Щодо доводів про недоведеність позивачкою факту укладення між сторонами договору купівлі-продажу, суд зазначає наступне. У пункті 7 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція.\~Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг",\~або іншими документами\~(далі - розрахунковий документ). В абзацах 2, 3 частини 11 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) вказано, що під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Розрахунковий документ має бути виданий або створений в електронній формі не пізніше моменту передачі товару (послуги). У разі втрати споживачем технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, їх відновлення здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Розрахунковий документ це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну (абзац дев`ятнадцятий статті 2 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів вартості вказаної вище сукні, та придбання її в магазині «Moda Italiana». Доказів не можливості відновлення розрахункового документу до суду позивачем не надано, як і доказів відмови відповідача щодо надання вказаного документи. Долучені до справи претензія та скарга не містять доказів їх відправки. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України"Про захист прав споживачів" споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надісланий електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Згідно частини 2 статті 9 Закону України"Про захист прав споживачів" якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України"Про захист прав споживачів" при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Вказана норма містить декілька способів реалізації прав споживача при придбанні ним товару належної якості. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які на посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.ч.5, 6 статті 81ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підставою для задоволення вимоги про розірвання договору та повернення сплаченої суми за товар, є істотний недолік цього товару, який робить неможливим його використання в цілому. Істотним недоліком Закон називає такий недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак, а саме: він взагалі не може бути усунутий, його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів, він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (пункт 12 частини першої статті 1 Закону). Саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця. Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №559/388/17, провадження №61-30670св18, від 14 січня 2021 року у справі №755/11237/17, провадження №61-39639св18, від 26 січня 2022 року у справі №755/5301/16-ц, провадження №61-5129св 21. Враховуючи, що позивач не просить розірвати укладений договір, а лише просить суд повернути їй сплачену суму, що суперечить в даному випадку вимогам статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, суд погоджується з доводами представника відповідача, що позов пред`явлено не визначеної особи, яка повинні відповідати за порушення прав позивача. За вказаних обставин, позовні вимоги [PERSON] про повернення сплачених коштів не підлягають задоволенню, а тому підстави для стягнення моральної шкоди також відсутні. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача, та витрати на правову допомогу не збитками. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed