Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

У січні 2024 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позов обґрунтований тим, що Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.01.2015 по 31.12.2023 Концерн «МТМ» надав послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання, теплової енергії, гарячої води у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , де мешкає відповідачка, яка оплату за надані послуги не здійснювала, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 46269,85 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду в сумі 2422,40 грн. Від представника відповідачки на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що остання оплата за послуги з гарячого водопостачання була здійснена відповідачкою у вересні 2017 року в розмірі 200 грн. Ця оплата стосувалася поточного нарахування за місяць в розмірі 3039,54 грн. До цього була здійснена оплата в розмірі 910 грн. в грудні 2016 року і саме ця оплата стосувалася погашення попередніх платежів. Позивач звернувся з вказаним позовом 30 січня 2024 року, тому заборгованість за послуги з гарячого водопостачання, яка виникла в межах періоду січень 2017 року 2021 року, є такою щодо якої сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання за вказаний період. Остання оплата послуг з центрального опалення була здійснена відповідачкою в жовтні 2020 року. Відповідно, заборгованість за послуги з централізованого опалення, яка виникла в межах періоду листопад, грудень 2020 року січень 2021 року є такою щодо якої сплив строк позовної давності. Крім того, в позові зазначено, що житловий будинок оснащений комерційним засобом обліку, однак відповідного акту приймання в експлуатацію приладу комерційного обліку теплової енергії матеріали справи не містять. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами щомісячного обсягу теплоносія, поданого на вказаний житловий будинок, зокрема і відповідачці, акт зняття показань із загальнобудинкового лічильника на початку опалювального сезону до матеріалів справи не додано, тому вважає, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» такими що не підлягають задоволенню та просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідачка за період з 01.01.2015 по 31.12.2023 здійснювала наступні платежі: листопад 2016 року на суму 3476,40 грн., грудень 2016 року на суму 1615,00 грн., вересень 2017 року на суму 400,00 грн., січень 2018 року на суму 700,00 грн., жовтень 2020 року на суму 2000,00 грн. Здійснення відповідачкою даних платежів є підставою для переривання перебігу позовної давності. Крім того, в Україні з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, безперервно було встановлено карантин з 12.03.2020 до 30.06.2023. На цей час, згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України. Також відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Вважає, що ними було надано суду вичерпний перелік доказів відносно надання послуги відповідачці, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В позовній заяві просив розглядати справу без його участі, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка, представник відповідачки в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлені у встановленому ЦПК України порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] з 08.10.1991 зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя. Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) що постачається до житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи. Розрахунок за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії між споживачем і Концерном «Міські теплові мережі» обліковується за особовим рахунком № [NUMBER] . Згідно з розрахунком суми позову та довідкою Концерну «Міські теплові мережі» по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2015 по 31.12.2023 виникла заборгованість на суму 46269,85 грн. Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України від 02.06.2005 № 2633-ІV «Про теплопостачання» (далі Закон № 2633-ІV), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, та іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону № 2633-ІV та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У статті 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить стаття 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі статтею 13\~Закону № 1875-IV, статтею 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV, пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У статтях 19 та 25 Закону № 2633-IV зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до статті 20 Закону № 2633-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З урахуванням встановлених судом обставин і на підставі вищевказаних норм права, між позивачем та відповідачкою встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, постачання теплової енергії. З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачем укладений Типовий індивідуальний договір № 135608898 про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України. Судом встановлено, що позивачем у період з 01.01.2015 по 31.12.2023 були надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на суму 54461,25 грн., загальна сума оплат за цей період склала 8191,40 грн. Останній платіж був здійснений у жовтні 2010 року за послуги опалення. Загальна заборгованість за період з 01.01.2015 по 31.12.2023 складає 46269,85 грн. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідачка по справі як споживач комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, з постачання теплової енергії належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Щодо заяви представника відповідачки про застосування позовної давності суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із приписами ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Матеріалами справи підтверджено, що 30.01.2024 Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 01.01.2015 до 31.12.2023. Тобто, за загальним правилом трирічного строку позовної давності, підлягали б задоволенню вимоги після 30.01.2021. Згідно з розрахунком заборгованості, в межах загального строку позовної давності [PERSON] не здійснювала жодних платежів. Проте, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX продовжено позовну давність на строк дії карантину. Закон № 540-IX набрав чинності 02 квітня 2020 року. Строк карантину неодноразово продовжувався. Карантин в Україні було безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до Указів Президента України неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні, який діє на теперішній час. Таким чином, в межах строку позовної давності, про застосування якої відповідач заявляла в суді, Концерн «МТМ» має право на задоволення вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з квітня 2017 року, що за розрахунком заборгованості складає 38326,73 грн., з яких заборгованість за опалення та гаряче водопостачання, що утворилась за період з квітня 2017 року по 01.11.2021 29087,05 грн., заборгованість за постачання теплової енергії з листопада 2021 року 9239,68 грн. В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України Концерн «МТМ» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Враховуючи ціну позову, сума судового збору складає 3028,00грн., на підставі ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання даної позовної заява через підсистему ЄСІТІС «Електронний суд» судовий збір складає 2422,40 грн. Концерн «Міські теплові мережі» подало позов в електронній формі через підсистему ЄСІТІС «Електронний суд», сплативши судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 17074 від 22.08.2023. Таким чином, позивачу необхідно повернути надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 261,60 грн. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2006,47 грн.

Outcome: partial