Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Вказала, що 31 жовтня 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання народився син [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є відповідач. 20.09.2023 шлюб між ними розірвано. Дитина проживає з позивачем та потребує належного забезпечення рівня життя, який необхідний їй для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Позивач зазначила, що вона одна не зможе забезпечити такий рівень життя дитині. З метою захисту прав дитини, позивач просить суд просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття та стягнути судові витрати , пов`язані зі сплатою судового збору. 17.05.2024 від представника відповідача адвоката Волошиної Н.А., надійшов відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві зазначено, що відповідач [PERSON] ніколи не відмовлявся від обов`язку утримувати свого сина. 08.09.2023 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про поділ спільного майна подружжя, згідно якого за згодою сторін в особисту власність [PERSON] перейшло наступне майно: квартира [ADDRESS] ; нежитлове приміщення по [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0525610100:04:001:0268, по [ADDRESS] ; об`єкт інвестування: номер об`єкта інвестування квартира [ADDRESS] , номер об`єкта будівництва 10. Зазначена обставина свідчить про те, що відповідач є порядною та відповідальною особою. З 12.09.2006 відповідач дійсно здійснював підприємницьку діяльність, проте, 30.04.2024 підприємницьку діяльність припинено. Станом на сьогодні відповідач не працює, постійного доходи не отримує. Тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі 10000 гривень є необґрунтованими, та, враховуючи відсутність стабільного доходу у відповідача, є непосильними для нього. Представник відповідача просила встановити розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1598,00 гривень, але не менше як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць і до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним витрати на правничу допомогу по справі в розмірі 15000 гривень, оскільки відповідач [PERSON] у зв`язку із поданням [PERSON] позову про стягнення аліментів, вимушений був звернутись за правничою (правовою) допомогою до адвоката, вартість якої становила 15000 гривень. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Вовк Е.П., в судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Волошина Н.А., в судовому засіданні зазначила, що відповідач [PERSON] згідний сплачувати позивачеві аліменти на утримання спільного сина, однак, в меншому розмірі, аніж цього бажає позивач, а саме в сумі 1598,00 гривень, але не менше як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач не працює і вказана позивачем сума 10000 гривень є непосильною для відповідача. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Із витягу №13-09/01/1582 про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб, паспорта громадянина України, серія [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , та копії витягу з реєстру територіальної громади №2024/002627720 від 15.03.2024 встановлено, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . За зазначеною адресою також зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.3, 4). Із копії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 12.01.2017 Ямпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Із копії витягу з реєстру територіальної громади №2024/002627525 від 15.03.2024 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Із копії рішення Ямпільського районного судку Вінницької області від 20.09.2023, справа 153/967/23, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області 31 жовтня 2004 року, актовий запис №93 розірвано (а.с.9-10). Із відповіді №551118 від 19.04.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру та копії паспорта громадянина україни, серія [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України та зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.16, 37-39). Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що [PERSON] 30.04.2024 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця за власним рішенням (а.с.41-42). Із копії довідки Ямпільського управління Могилів-Подільської філії Вінницького обласного центру зайнятості, №13.4/02-19/236 від 16.05.2024 встановлено, що [PERSON] станом на 16.05.2024 не зареєстрований в Ямпільському управлінні Могилів-Подільської районної філії Вінницького ОЦЗ як безробітний і на обліку не перебуває (а.с.43). Із копії договору про поділ спільного майна подружжя від 08.09.2023 встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір про поділ спільного майна подружжя, згідно якого за згодою сторін в особисту власність [PERSON] перейшло наступне майно: квартира [ADDRESS] ; нежитлове приміщення по [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0525610100:04:001:0268, по [ADDRESS] ; об`єкт інвестування: номер об`єкта інвестування квартира [ADDRESS] , номер об`єкта будівництва 10. В особисту власність [PERSON] перейшло наступне майно: магазин бутік по [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] ; транспортний засіб, марки (моделі) RENAULT, комерційний опис MASTER, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.44-47). Із інформації Головного управління ДПС у Вінницькій області Державної податкової служби України, вих.№7051/5/02-32-19-02-18 від 03.06.2024, встановлено, що [PERSON] за період з 01.01.2023 по 20.05.2024 сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: січень 2023 року 1500 гривень; лютий 2023 року 1475 гривень; квітень 2023 року 3071 гривня; травень 2023 року 1500 гривень; червень 2023 року 1700 гривень; липень 2023 року 1700 гривень; серпень 2023 року 1474 гривні; вересень 2023 року 1600 гривень; листопад 2023 року 1474 гривні; грудень 2023 року 1474 гривні. відповідно до поданої ФОП [PERSON] податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця в складі якої подається звітність про нарахування єдиного внеску Додаток 1 «відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за період: 2023 рік від 23.01.2024, реєстраційний №9377325755, за звітний (податковий) період з 01.01.2023 по 31.12.2023 загальна сума доходу становить 133867,00 гривень, загальна сума єдиного соціального внеску 17688,00 гривень; 2024 (ліквідаційна) від 15.05.2024, реєстраційний №9130473406, за звітний (податковий) період з 01.01.2024 по 30.04.2024, загальна сума доходу становить 149869,00 гривень, загальна сума єдиного соціального внеску 0,00 гривень (а.с.72-75). Суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають у обов`язку матері, батька утримувати малолітню дитину. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п.17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із того, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін: позивача, на утриманні якої перебуває малолітня дитина та стосовно якої відсутні відомості про її доходи, а також відповідача щодо якого відсутні відомості про його непрацездатність, стан здоров`я, наявність у нього інших утриманців, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази про здійснення відповідачем підприємницької діяльності в 2023-2024 роках, наявність в нього на праві вланості нерухомого майна, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд вважає за необхідне в інтересах дитини стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Суд вважає, що аліменти на утримання дитини у вказаному розмірі будуть достатніми для матеріального забезпечення дитини і відповідають принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дитини в межах своїх здатностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для її розвитку. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачка не надала доказів на підтвердження наявності у відповідача значних доходів, і не довела спроможності відповідача виплачувати аліменти на дитину у визначеній нею сумі 10000 (десять тисяч) гривень щомісячно. Тому підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі, зазначеному позивачем, суд не вбачає. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів 18.04.2024, тому суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина саме з 18.04.2024. Згідно із п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, суд виходить із того, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів на утримання дитини, а тому суд в порядку ч.1 ст.141 ЦПК України має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із наступного. 21.06.2024 позивач [PERSON] надала суду письмове клопотання про розподіл процесуальних витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, вх.№4003 від 21.06.2024, в якому просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов`язані з правничою (правовою) допомогою в розмірі 11000 гривень. Також позивач [PERSON] надала суду письмове клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, вх.№4004 від 21.06.2024, в якому просила зменшити «до нуля» заявлену відповідачем суму витрат на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 15000 гривень, оскільки вказана сума є неспівмірною з критеріями реальності адвокатських витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи. 27.06.2024 за вх.№4094, надійшло заперечення представника відповідача на клопотання позивача про розподіл процесуальних витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу. У вказаних запереченнях вказано, що із Договору про надання правничої допомоги від 08.04.2024 року між адвокатом Вовк Е.П. та [PERSON] не вбачається, що надання адвокатом правової допомоги здійснюється в даній справі, а лише вказує на наявність між адвокатом та позивачем договірних відносин. У тексті зазначеного договору та квитаннцї до прибуткового кассового ордеру №10 відсутні будь-які посилання на те, що правнича допомога надавалась адвокатом саме у справі №153/583/23, як і не вбачається це із розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги Просила відмовити в задоволенні клопотання [PERSON] про розподіл процесуальних витрат, зокрема витрат на правничу допомогу. Також 27.06.2024 за вх.№4095, від представника відповідача надійшло заперечення на клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якому представник відповідача просила відмовити в клопотанні [PERSON] від 17.06.2024 про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки позивачем не доведено в чому полягає неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до\~п.1\~ч.2\~ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат". Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial