Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить встановити йому спосіб участі у вихованні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом зустрічей двох разів на місяць з 17-00 годин п`ятниці до 21-00 годин неділі кожного місяця, а також 15 днів в літній період для оздоровлення дитини до його повноліття, оскільки відповідач відмовляє йому у спілкуванні з сином. Позов обгрунтовує Законом України «Про охорону дитинства», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 та вважає, що ігнорування відповідачем його вимог щодо зустрічей з дитиною порушують його права та права дитини. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 21.10.2022 № 61 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" територіальну підсудність судових справ Артемівського міськрайонного суду Донецької області визначено Дружківському міському суду Донецької області. Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 19.12.2023 року позовну заяву було задоволено частково, визначено спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення порядку побачень наступним чином: з 10.00 год. суботи до 14.00 год. неділі першого та третього тижня кожного місяця; щорічно в літній період за домовленістю з матір`ю дитини на строк 15 днів спільний відпочинок з дитиною. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 14.02.2023 року за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. 04.03.2024 року відповідачем [PERSON] було подано відзив, в якому вона проти заявленого позову заперечує, просить відмовити у повному обсязі, зазначає, що стороною позивача не подано доказів створення перешкод у здійсненні побачень батька з дитиною, в зв`язку з чим не існує обставин, що свідчили б про порушене прав та законних інтересів позивача, а тому в суду не було підстав для відкриття провадження у справі. Матеріали справи містять висновок Служби у справах дітей Торецької міської військової адміністрації від 29.03.2022 року, яким поверхнево розглянуто питання побачень [PERSON] з дитиною, оскільки висновком не визначено місце побачень дитини з батьком, так як графік побачень передбачає знаходження дитини з батьком у нічний час. Зазначає, що одразу після народження сина позивач не цікавиться станом здоров`я дитини, аліментів на його утримання не сплачує, лише шукає привід для сварки з відповідачем. А також зазначає, що позивач жодного разу не звертався до відповідача чи до органу опіки та піклування для вирішення питання побачень з дитиною, що свідчить про небажання приймати участь у вихованні дитини. 22.03.2024 року представником позивача [PERSON] , в інтересах [PERSON] була подана заява про зменшення позовних вимог, в якій просить встановити [PERSON] , [INFO] , спосіб участі у вихованні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом зустріч двох разів на місяць суботи з 08.00 до 18.00 годин та двох разів на місяць неділі з 08.00 годин до 18.00 годин, а також 15 днів в літній період для оздоровлення дитини до його повноліття. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, пояснив, що з літа 2021 року відповідач перешкоджає йому в побаченні з сином, на зміну його позовних вимог вплинуло та обставина, що в регіоні ведуться бойові дії, аліменти на утримання сина він почав сплачувати, раніше відповідач не повідомляла куди перераховувати кошти, тому є заборгованість, яку він намагатиметься погасити, спиртні напої він не вживає, комісією обстежувалися умови його проживання та визнані такими, що відповідають нормам. Старший син від шлюбу з відповідачкою мешкає з ним, з висновком Костянтинівської міської військової адміністрації, де визначені інші години побачень з проміжком часу, меншим ніж він зазначав у позові, згідний. Відповідач в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в електронному кабінеті та судовими повістками за місцем реєстрації як внутрішньо переміщена особа та за адресою, повідомленою нею суд в підготовчому судовому засіданні. В підготовчому судовому засіданні відповідач зазначала, що позивачем не доведено, що вона перешкоджає йому бачити сина, відповідач не сплачує аліменти, має заборгованість, зловживає спиртними напоями. Дитина називає батьком її чоловіка і на її думку дитина як виросте, то сама вирішить чи спілкуватися з батьком. Вважає, що побачення з позивачем не відповідають найкращим інтересам дитини. Представник третьої особи - Костянтинівська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області в судовому засіданні зазначав, що адміністрація займалась цим питанням, оскільки мати за довідкою ВПО зареєстрована у м.Костянтинівка, але проживає за іншою адресою теж у [ADDRESS] , зі слів матері це житло її знайомих. На момент обстеження умов проживання в квартирі були умови, а також були присутні відповідач, її син та дві доньки її теперішнього чоловіка. Зі слів [PERSON] чоловік перебуває у с. Щербинівка Торецької міськради, доглядає за господарством. Служба у справах дітей Ілінівської сільради Костянтинівського району відвідала місце проживання позивача, будинок належить батькові позивача, були присутні батько, мати позивача, позивач, умови нормальні для проживання. На засіданні комісії були присутні позивач та відповідач. [PERSON] надала документи про несплату аліментів позивачем, позиція відповідача викладена у поданому до суду відзиві, в якому наполягає відмовити позивачу у заявленому позові, дитина не знає іншого батька ніж її теперішній чоловік, дитина називає його батьком, і щоб не травмувати дитину краще, щоб він не знав свого батька, а вважав і надалі батьком її теперішнього чоловіка. Контакту з дитиною у працівників служби не вийшло, тому що він відповідав на запитання після того, як дивився на мати, тобто його думка залежить від думки матері. Вважає, що відповідач обмежує спілкування батька з сином. З урахуванням цих обставин, думка органу опіки висловлена у висновку: матері дитини [PERSON] , [INFO] , евакуювати малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , із зони активних бойових дій до більш безпечних регіонів України; зобов`язати [PERSON] повідомляти батька [PERSON] засобами зв`язку (зокрема мобільного зв`язку, SMS-повідомлень, за допомогою месенджерів, на адресу електронної пошти тощо) про зміну місця перебування/проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , або на вимогу батька - про місце перебування/проживання дитини в реальному часі; встановити [PERSON] , [INFO] , наступні способи участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] : регулярні зустрічі з 10 до 14 години кожну першу та третю суботу місяця, та кожну другу та четверту неділю місяця, за місцем проживання та у присутності матері [PERSON] . Представник третьої особи - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради просив розглядати справу без його участі, позов вирішити на розсуд суду. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області просив розглядати справу без його участі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. 12.02.2005 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.11.2019 року у справі 219/7637/19 розірвано. Рішення набрало законної сили 16.12.2019 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю. Вказуючи про наявність перешкод у спілкуванні з сином та з метою їх усунення, позивач звернувся до суду з позовом про встановлення способу зустрічі з неповнолітньою дитиною. За статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою, третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04 від 07 грудня 2006 року). Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України). Згідно із частинами першою та другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з частинами першої, другої, шостої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини , батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Таким чином, суд зазначає, що системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини. Наданим суду висновком органу опіки та піклування Костянтинівської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області встановлено, що після початку широкомасштабної збройної агресії рф батьки малолітнього [PERSON] неодноразово змінювали своє місце проживання на території України. Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.10.2022 № 1440- 7001567144, виданою Іллінівською сільською радою Краматорського району Донецької області, місце проживання/перебування [PERSON] обліковується за адресою: [ADDRESS] . Актом обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , від 19.04.2024 встановлено, що в будинку проживають батько дитини [PERSON] та дідусь [PERSON] , [INFO] , наявні всі зручності, створені належні умови для проживання та перебування дитини. За виключенням проведення активних бойових дій, ознаки складних життєвих обставин відсутні. Присутня в будинку бабуся [PERSON] , [INFO] , пояснила, що вона приїхала з міста Біла Церква Київської області, де з серпня 2022 року зареєстрована в якості внутрішньо переміщеної особи, щоб мати можливість поспілкуватись із онуком [PERSON] . Але його мати протягом трьох років не давала їй з ним бачитись, на телефонні дзвінки не відповідала. Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.09.2022 № 1425-5002126378, виданою управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, фактичне місце проживання/перебування [PERSON] обліковується за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відзиву на позовну заяву від 01.03.2024 [PERSON] вказала свою адресу: [ADDRESS] . Актом обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , від 23.04.2024 встановлено, що в квартирі тимчасово перебувають мати [PERSON] , її син [PERSON] , [INFO] , падчірки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В квартирі наявні всі зручності, є належні умови для проживання та перебування дітей. Чоловік [PERSON] , [INFO] , на час обстеження в квартирі відсутній. [PERSON] пояснила, що її чоловік перебуває у смт. Щербинівка Борецької міської громади Донецької області, де порається городами та доглядає за худобою, евакуюватися не бажає. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 16.05.2024 [PERSON] пояснила, що, перебування сина [PERSON] разом із батьком, суперечить інтересам дитини, оскільки [PERSON] , на її думку, до виконання батьківських обов`язків відноситься безвідповідально, участі у утриманні сина не приймає, ніякої матеріальної допомоги не надає. Ще у 2020 році, під час спільного проживання у селищі Опитному м. Бахмута, він возив сина у автомобілі без дитячого крісла, дитина постраждала у результаті ДТП, але задокументовано це ніде не було. Крім того, вона вважає [PERSON] наркоманом, хворою людиною, але довести цього не може, оскільки відомості про стан здоров`я особи охороняються лікарською таємницею. На даний час [PERSON] називає батьком її чоловіка [PERSON] , [PERSON] не пам`ятає та не розуміє, як в нього може бути два батька. Вона не привезла сина на засідання комісії з питань захисту прав дитини для з`ясування його думки, оскільки вважає, що в силу його малого віку це зашкодить психічному стану дитини. Об`єктивно з`ясувати думку дитини [PERSON] з приводу участі батька у його вихованні не виявилося можливим. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 15.09.2021 з батька [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , але він їх не сплачує, створив заборгованість. [PERSON] надала копію розрахунку заборгованості [PERSON] по аліментам, згідно із яким станом на 01.01.2024 він заборгував 81615,75 грн., та копію постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві керування транспортними засобами від 25.01.2024. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 16.05.2024 [PERSON] пояснив, що під час шлюбу із [PERSON] в них народилося двоє синів, старший син на даний час вже досяг повноліття. Приблизно у 2020 році вони з дружиною стали проживати окремо, молодший син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом із матір`ю. Колишня дружина повторно уклала шлюб з [PERSON] . Після цього перестала давати йому спілкуватися з сином. Він неодноразово намагався відвідати сина за адресами, які дізнавався. Також він був вимушений звертатися за допомогою до поліції, щоб розшукати місце перебування сина. Але [PERSON] навіть в присутності співробітників поліції не давала йому спілкуватися з сином, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду з позовом про встановлення йому способів зустрічі з сином [PERSON] . Він переконаний, що [PERSON] разом з його сином в місті Костянтинівці не проживає, оскільки по [ADDRESS] , проживають інші люди, а в квартирі по [ADDRESS] , він мешканців взагалі не знайшов. Тому вважає, що син [PERSON] разом із [PERSON] постійно проживає в смт. Щербинівка Торецької громади, територія якої постійно перебуває під ворожими обстрілами, тобто мати піддає життя та здоров`я сина небезпеці.Про обов`язок сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] знає, він має можливість на даний час сплачувати грошові кошти, але, з його слів, колишня дружина не дає реквізити рахунку для перерахування коштів. [PERSON] відкидає інформацію [PERSON] про вживання ним наркотичних засобів. Разом з цим підтверджує, що має проблеми із станом свого здоров`я, на даний час збирає документи для встановлення групи інвалідності.Території [ADDRESS] перебувають у зоні активних бойових дій. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.08.2022 № 679-р оголошена обов`язкова евакуація населення з території Донецької області до більш безпечних регіонів України. Відповідно до Указу Президента України від 10.04.2022 № 225/2022 «Про утворення військової адміністрації», розпорядження Президента України від 02.05.2024 № 49/2024-рп «Про призначення [PERSON] начальником Костянтинівської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області», постанови Верховної Ради України від 18.07.2022 № 2397-ІХ «Про здійснення начальниками Дружківської, Костянтинівської та Слов`янської міських військових адміністрацій Краматорського району Донецької області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»,

Outcome: partial