Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

У червні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом та просило визнати за ним право іпотекодержателя з 25 вересня 2009 року на домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А», загальною площею 340,00 кв.м., житловою площею 106,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 279255032224, право власності на яке в рівних частках по 1/2 належить [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 квітня 2007 року [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» уклали кредитний договір №K2S4GA00260039. За умовами кредитного договору з урахуванням змін від 04 червня 2007 року позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит, а останній зобов`язався повернути наданий кредит, сплачувати відсотки та інші передбачені кредитним договором платежі. Позивач на виконання умов кредитного договору надав [PERSON] кредит у розмірі 150 000 доларів США. 27 квітня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки земельної ділянки №K2S4GA00260039, згідно з п. 33.1 договору іпотеки предметом цього договору є надання [PERSON] в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 33.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань відповідачем перед позивачем, в силу чого останній має право в разі невиконання відповідачем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами [PERSON] . Відповідно до п. 33.3 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме земельна ділянка загальною площею 0,1204 га, що належить [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (ЯА №222909), кадастровий номер 3222485900:04:005:0028, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Предмет іпотеки передається в іпотеку з невід`ємними приналежностями, які знаходяться на ньому. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об`єкт права власності. Предмет іпотеки розташований за адресою: [ADDRESS] . Термін дії договору іпотеки до повного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором та усіма додатковими угодами до нього (п. 28 договору іпотеки). 04 червня 2007 року іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі іпотек за № 4886487. 12 жовтня 2009 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно: домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 340,00 кв.м., житловою площею 106,3 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами. Домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2010 року у справі №2-4057/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку літера «А», загальною площею 340,00 кв.м., житловою площею 106,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Цим же рішення було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину цього ж домоволодіння. Адреса місцезнаходження іпотечної земельної ділянки 3222485900:04:005:0028 ідентична з адресою місцезнаходження домоволодіння, право власності на яке набули відповідачі. Тобто, можна констатувати, що на іпотечній земельній ділянці 3222485900:04:005:0028 було побудовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А», загальною площею 340,00 кв.м., житловою площею 106,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами. Пунктом 2.2.2. кредитного договору на [PERSON] було покладено обов`язок сплатити відсотки за користування кредитом. Згідно із п. 2.2.4. кредитного договору відповідач зобов`язався погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1 та п. 2.3.3 цього договору. Пунктом 7.1. кредитного договору передбачається обов`язок [PERSON] здійснювати щомісячні платежів у період з 20 по 25 число кожного місяця. Кінцевим терміном повернення кредиту є 25 квітня 2017 року. Проте, порушуючи відповідні умови договору, [PERSON] не виконав в повному обсязі свої зобов`язання, які передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 30 травня 2023 року він має перед позивачем заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 513 631,27 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 136 372,59 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 335 743,06 доларів США, заборгованості з комісії у розмірі 30 619,32 доларів США, заборгованості з пені у розмірі 1010 896,30 доларів США. Отже, станом на 30 травня 2023 року зобов`язання [PERSON] за кредитним договором не припинилося, оскільки залишається невиконаним. Збудований на іпотечній земельній ділянці будинок автоматично став також предметом іпотеки в силу положень ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Визначення часток подружжя у праві власності на збудоване домоволодіння не є перешкодою для визнання цього домоволодіння предметом іпотеки та звернення на нього стягнення, оскільки предметом іпотеки це домоволодіння стає на підставі ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», а його поділ подружжям іпотеку не припиняє. Оскільки з моменту побудови та набуття [PERSON] права власності на домоволодіння воно стало предметом іпотеки, а іпотека не припинилась, позивач звертається до суду із позовом про визнання права іпотекодержателя на відповідне домоволодіння, що є належним та ефективним способом судового захисту в даному випадку. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче провадження. У письмових поясненнях [PERSON] зазначає, що вона не є майновим поручителем та не передавала своє майно в іпотеку. Договором, на який посилається банк, не встановлено солідарної відповідальності навіть у разі майнового поручительства, якого немає у даному випадку. Банк звертався до суду з вимогою визнати банк предметом іпотеки, але судом було відмовлено у задоволенні позову. У письмових поясненнях [PERSON] зазначає, що за відсутності у договорі іпотеки відомостей про розташування на земельній ділянці, переданій в іпотеку, житлового будинку чи об`єкта незавершеного будівництва, відсутні підстави для звернення стягнення на такий житловий будинок, оскільки він не є предметом іпотеки. Банк хоче своїми діями в односторонньому порядку фактично змінити умови договору. Банк звертався до суду з вимогою визнати банк предметом іпотеки, але судом було відмовлено у задоволенні позову. Банк не надав доказів розрахунку загальної суми боргу та нарахування відсотків, штрафів та іншого. Можливо, таке нарахування також проводилося з порушенням чинного законодавства. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 26 квітня 2007 року [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» уклали кредитний договір №K2S4GA00260039. За умовами кредитного договору з урахуванням змін від 04 червня 2007 року АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит, а останній зобов`язався повернути наданий кредит, сплачувати відсотки та інші передбачені кредитним договором платежі. За умовами п. 5.1 кредитного договору він діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. АТ КБ «Приватбанк» на виконання умов кредитного договору надав [PERSON] кредит у розмірі 150 000 доларів США. 27 квітня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки земельної ділянки №K2S4GA00260039, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрованого у реєстрі під №1231, у якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Згідно з п. 33.1 договору іпотеки предметом цього договору є надання [PERSON] в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 33.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавцем перед АТ КБ «Приватбанк», в силу чого останній має право в разі невиконання відповідачем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами [PERSON] . Відповідно до п. 33.3 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме земельна ділянка загальною площею 0,1204 га, що належить [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (ЯА №222909), виданого 13 січня 2005 року Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01043290065, кадастровий номер 3222485900:04:005:0028, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Предмет іпотеки передається в іпотеку з невід`ємними приналежностями, які знаходяться на ньому. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об`єкт права власності. Предмет іпотеки розташований за адресою: [ADDRESS] . Термін дії договору іпотеки до повного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором та усіма додатковими угодами до нього (п. 28 договору іпотеки). 04 червня 2007 року іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі іпотек за №4886487. 12 жовтня 2009 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно: домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 340,00 кв.м., житловою площею 106,3 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами. Домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2010 року у справі №2-4057/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку літера «А», загальною площею 340,00 кв.м., житловою площею 106,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Цим же рішення було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину цього ж домоволодіння. Адреса місцезнаходження іпотечної земельної ділянки 3222485900:04:005:0028 ідентична з адресою місцезнаходження домоволодіння, право власності на яке набули відповідачі. Пунктом 2.2.2. кредитного договору на [PERSON] було покладено обов`язок сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. 7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору. Згідно із п. 2.2.4. кредитного договору відповідач зобов`язався погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1 та п. 2.3.3 цього договору. Пунктом 7.1. кредитного договору передбачається обов`язок [PERSON] здійснювати щомісячні платежів у період з 20 по 25 число кожного місяця. Кінцевим терміном повернення кредиту є 25 квітня 2017 року. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором №K2S4GA00260039 від 26 квітня 2007 року становить 1 513 631,27 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 136 372,59 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 335 743,06 доларів США, заборгованості з комісії у розмірі 30 619,32 доларів США, заборгованості з пені у розмірі 1 010 896,30 доларів США. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. За приписами пункту 3 частини першої статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити опис предмета іпотеки, достатній для ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення. Відповідно до ч. 1- 4 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», в редакції на момент укладення договору про іпотеку, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», в редакції на час укладення договору іпотеки, було визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки. Як вбачається зі змісту договору іпотеки №K2S4GA00260039 від 27 квітня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] \~\~ з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором [PERSON] передав ЗАТ КБ «Приватбанк» в іпотеку земельну ділянку площею 0,1204 га, кадастровий номер 3222485900:04:005:0028, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Предмет іпотеки розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, зі змісту договору іпотеки вбачається, що окремого детального опису земельної ділянки, як предмету іпотеки, в умовах договору не зазначено. Про наявність на земельній ділянці будь-яких споруд, будівель, об`єктів незавершеного будівництва у договорі іпотеки №K2S4GA00260039 від 27 квітня 2007 року також не вказано. Судом встановлено, що земельна ділянка під кадастровим номером 3222485900:04:005:0028, яка належить [PERSON] на праві власності, має цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка). 12 жовтня 2009 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, збудоване на земельній ділянці, яка передана в іпотеку. Тобто, домоволодіння було збудовано після передачі земельної ділянки в іпотеку. Підставою для видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно стало рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 393 від 25 вересня 2009 року. Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності за [PERSON] на домоволодіння за адресою [ADDRESS] було зареєстровано 13 жовтня 2009 року. Відповідно до ч. 4-6 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», в редакції на момент укладення договору іпотеки, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов`язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець. Об`єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об`єкта незавершеного будівництва. Аналіз частини п`ятої статті 6 Закону України «Про іпотеку» свідчить про те, що вона регулює правовідносини щодо передачі в іпотеку земельної ділянки, на якій розташовані будівлі на момент укладення договору іпотеки. У такому разі передачі разом із земельною ділянкою підлягають і такі будівлі. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що\~на момент укладення договору іпотеки №K2S4GA00260039 від 27 квітня 2007 року на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] під кадастровим номером 3222485900:04:005:0028, було розташовано об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок чи будь-які інші споруди. Зазначений договір іпотеки також не містить будь-якої інформації про такі об`єкти, як і відсутні домовленості (застереження) про те, що новостворені об`єкти нерухомості на земельній ділянці будуть вважатись також предметом іпотеки. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 317/2966/13-ц, від 07 серпня 2019 року у справі №\~\~2-2712/12, за відсутності у договорах іпотеки відомостей про розташування на земельних ділянках, переданих в іпотеку, житлового будинку чи об`єкта незавершеного будівництва, відсутні підстави для звернення стягнення на такий житловий будинок, оскільки він не є предметом іпотеки. Відповідно до змісту пункту 18.3 договору іпотеки №K2S4GA00260039 від 27 квітня 2007 року іпотекодавець зобов`язується не здійснювати реконструкцію, перебудову, перепланування предмету іпотеки без відповідного письмового дозволу іпотекодержателя. Відповідно до ч. 3 ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відповідно до ч. 1-3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про іпотеку» (згідно із Законом № 2478-VIII від 03.07.2018) у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Разом з тим, норма ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не може бути підставою для задоволення даного позову, оскільки домоволодіння за адресою [ADDRESS] зареєстровано на праві власності за [PERSON] в установленому законом порядку, тоді як вищевказана норма розповсюджується на новостворені об`єкти нерухомості у тому разі, якщо предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво. Посилання представника позивача на те, що збудований на іпотечній земельній ділянці будинок автоматично став предметом іпотеки в силу положень ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», є безпідставними. Аналізуючи зміст зазначеної норми, суд вважає, що визначені ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» споруджені нові будівлі, споруди, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки у тому разі, «якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво». Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Враховуючи, що право власності [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] було зареєстроване за відповідачем 12 жовтня 2009 року в установленому законом порядку, відповідно житловий будинок не є об`єктом самочинного будівництва; інших ознак самочинного будівництва, визначених ст. 376 ЦК України, позивачем не наведено, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем прав іпотекодержателя на новостворене нерухоме майно на земельній ділянці, яка перебуває в іпотеці. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed