Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила заявою від 05.03.2024 року та яким просила визнати вартість невід`ємних поліпшень у квартирі [ADDRESS] , яка з 14.11.1996 року до часу дослідження складає 106503 грн. та магазин промислових товарів, розташований в [ADDRESS] об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати за позивачем право власності на 1/2 частину магазину промислових товарів, розташованого в [ADDRESS] , стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частини вартості невід`ємних поліпшень в квартирі [ADDRESS] в розмірі 53251, 50 грн. та судові витрати у розмірі 4236 грн. 60 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.09.1982 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб та 17.04.2018 року шлюб між ними було розірвано. За час спільного проживання за спільні кошти ними було придбано на підставі договору-купівлі продажу від 23.03.1999 року, квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] на підставі договору дарування від 14.11.1996 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка за час шлюбу за спільні кошти була реконструйована та збільшена в площі. Згідно з висновком експерта [PERSON] вартість невід`ємних поліпшень у квартирі [ADDRESS] , яка з 14.11.1996 року до часу дослідження складає 106 503 грн. Вважає, що має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості невід`ємних поліпшень у квартирі [ADDRESS] у розмірі 53251 грн. 50 коп. Зазначає, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] була перепланована та реконструйована під магазин промислових товарів і має юридичний адрес: [ADDRESS] . Відповідач з 20.12.2018 року почав перешкоджати позивачу в проживанні та виселив її з квартири [ADDRESS] , змінив дверні замки, підключив сигналізацію, у зв`язку з чим позивач переїхала проживати в квартиру [ADDRESS] . В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача надала заяву, якою просить справу розглянути у відсутність позивача та її представника, уточнені позовні вимоги підтримують, просять задовольнити позов. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Килимник Л.І., уточнені позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] була подарована 14.11.1996 року відповідачу його матір`ю [PERSON] та являється його особистою власністю. Вважає, що істотного збільшення вартості квартири не відбулося та жодних трудових чи грошових затрат позивач не понесла, сам факт перебування у шлюбі не є достатньою підставою для визнання поліпшень спільним майном подружжя. Зазначає, що в період знаходження у шлюбі вони придбали ще одну квартиру, розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~після подачі\~заяви на\~розірвання шлюбу\~сторони домовились\~про поділ\~майна подружжя\~в такий\~спосіб:\~ [PERSON] \~за договором\~дарування оформлює\~квартиру,\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] на позивача, а магазин промислових товарів, розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~залишається відповідачу.\~Без вирішення\~питання про\~поділ майна\~ [PERSON] \~не мала\~намір розривати\~шлюб. Вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , пояснив, що знає родину [PERSON] близько 25-30 років, йому відомо, що сімейні стосунки в родині були поганими, тому вони вирішили розірвати шлюб. [PERSON] залишив дружині двокімнатну квартиру та дачу, так як просила дружина, в них була така домовленість. Дружина не працювала та не готувала. Також йому відомо, що в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] приблизно у 2019 році були замінені вікна на суму 45 000-50 000 грн. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що 17.09.1982 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 13.04.2018 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 10). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 17.04.2018 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У шлюбі знаходились у період з 17.09.1982 року по 17.04.2018 року (а.с.11). Як встановлено в судовому засіданні, 23.03.1999 року за договором купівлі продажу, посвідченим державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., зареєстрованим в реєстрі за № 3-1469, [PERSON] придбав квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка складається із двох житлових кімнат, житловою площею 27,5 кв.м. Договір було укладено в період знаходження у шлюбі з позивачем. Відповідно до договору дарування квартири від 14.11.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-3977, [PERSON] отримав в дар квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 27, 5 кв.м. Згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 1018 від 22.07.2010 року «Про оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] », було вирішено оформити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 65,5 кв.м. (а.с.41) Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 668 від 03.08.2010 року, [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 65,5 кв.м. (а.с.44) Згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 1436 від 03.11.2011 року «Про поділ квартири [ADDRESS] та присвоєння самостійних поштових адрес часткам квартири [ADDRESS] », було вирішено поділити квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , загальною площею 96,0 кв.м., на 2 самостійні квартири. Присвоїти частині квартири [ADDRESS] , згідно висновку, виконаному МП «ПИК», узгодженому міськими службами та контролюючими організаціями, окрему самостійну адресу: [ADDRESS] , склад приміщень квартири № : коридор -4,3 кв.м., кладова -0,5 кв.м., коридор 3,1 кв.м., житлова кімната 13,4 кв.м., житлова кімната 16,4 кв.м., кухня 8,0 кв.м., санвузол 1,4 кв.м., душова 0,9 кв.м., веранда 7,9 кв.м., загальна площа квартири складає 55,9 кв.м., житлова площа 29,8 кв.м. Також присвоїти іншій частині квартири [ADDRESS] , згідно висновку, виконаному МП «ПИК», узгодженому міськими службами та контролюючими організаціями, окрему самостійну адресу: [ADDRESS] . Склад приміщень квартири [ADDRESS] : житлова кімната 13,2 кв.м., житлова кімната 22,5 кв.м., санвузол 0,7 кв.м., коридор -3,7 кв.м., загальна площа складає 40,1 кв.м., житлова площа 35,7 кв.м. (а.с. 46) Згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 523 від 04.05.2012 року «Про надання дозволу [PERSON] на виконання проектування та реконструкції квартири [ADDRESS] під магазин промтоварів», було дозволено [PERSON] виконати проектування та реконструкцію квартири [ADDRESS] під магазин промтоварів, згідно проектної пропозиції, розробленої МП «ПИК». ( а.с 48) Як встановлено в судовому засіданні, 08.07.2015 року [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 55,9 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.07.2015 року та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 40316426 від 08.07.2015 року (а.с.51 -52) Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови № 422р від 21.09.2015 року, магазину промтоварів, який розташований за адресою: [ADDRESS] привласнено самостійний юридичний адресний номер - [ADDRESS] (а.с.55) 05.10.2015 року [PERSON] зареєстрував право власності на магазин промислових товарів за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 39,9 кв.м., що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.10.2015 року та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45112299 від 05.10.2015 року (а.с.56-57) Відповідно до вимог\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до\~ст.\~82\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша\~статті 57 СК України). У\~статті 60 СК України\~зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті 61 СК України). Отже, за загальним правилом, майно, набуте одним з подружжя в порядку спадкування, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу. Статтею 62 СК України\~передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту\~статті 62 СК України\~вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, якщо дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості порівняно з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи в остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним порівняно із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Висновком експерта № 140/142-2019 за результатами судової оціночно-будівельної експертизи, складеного 16.12.2020 року судовим експертом Цуркан В.І. було визначено, що з огляду на надані для дослідження вихідні дані невід`ємними поліпшеннями квартири [ADDRESS] за період з 14.11.1996 року до дати дослідження можливо вважати збільшення її загальної площі за рахунок прибудови літніх приміщень № 1-І веранда площею 3,4 кв.м. та № 1-ІІ веранда площею 4,2 кв.м., разом 7,6 кв.м., а також за рахунок доручення приміщень, які перебували у складі квартири [ADDRESS] , позначених в плані: № 1-1 коридор площею 4,3 кв.м., № 1-2 комора площею 0,5 кв.м., разом 4,8 кв.м. Вартість невід`ємних поліпшень в квартирі [ADDRESS] з 14.11.1996 року до часу дослідження складає 106503 грн., що складає 13/100 від загальної вартості квартири. Згідно договору на придбання товару від 20.02.2019 року та комерційної пропозиції № 191958 від 20.02.2019 року [PERSON] замовив та оплатив послуги з виготовлення та встановлення металопластикових виробів на загальну суму 45\~509 грн., цей факт також підтверджував свідок [PERSON] , однак під час проведення експертизи судовому експерту ці докази надані не були та повідомлений експерт про ці витрати не був, тому суд критично відноситься до цих доказів та вважає їх недостатніми та непереконливими. Таким чином, оскільки позивачем під час знаходження у шлюбі були понесені витрати на поліпшення, які є невід`ємними, в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується висновком судового експерта № 140/142-2019\~за результатами\~судової оціночно-будівельної\~експертизи,\~складеного 16.12.2020\~року,однак вони не є істотними та складають 106503 грн., що передбачає можливість позивача отримати компенсацію цих витрат в розмірі 1/2 частини вартості невід`ємних поліпшень в розмірі 53251 грн. 50 коп. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04\~листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що в період знаходження у шлюбі вони придбали ще одну квартиру, розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~після подачі\~заяви на\~розірвання шлюбу\~сторони домовились\~про поділ\~майна подружжя\~в такий\~спосіб:\~ [PERSON] \~за договором\~дарування оформлює\~квартиру,\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] на позивача, а магазин промислових товарів, розташований за адресою: [ADDRESS] залишається відповідачу, однак жодного належного та допустимого доказу, що така угода дійсно була, суду не надано. Тобто відповідач визнає, що магазин промислових товарів, розташований за адресою: [ADDRESS] є спільним майном подружжя, однак в результаті досягнутої між сторонами угоди, відповідач вважає це майно особистим. У підтвердження своїх заперечень відповідач надає висновок експерта № 23/141-2019 за результатами судової оціночно-будівельної експертизи, складений 27.03.2020 року судовим експертом [PERSON] яким було визначено, що за результатами проведених розрахунків на момент проведення експертизи ринкова вартість розташованої у будинку [ADDRESS] , загальною площею 47,1 кв.м., складає 807113 грн. та ринкова вартість нежитлових приміщень магазину непродовольчих товарів по [ADDRESS] , загальною площею 39,9 кв.м., складає 843 031 грн., однак цей висновок не доводить, що була досягнута угода про поділ майна подружжя таким способом, який зазначає відповідач. Таким чином, презумпція спільної сумісної власності на спірний магазин промислових товарів по [ADDRESS] відповідачем не спростована. Щодо задоволення вимог про визнання спірного майна спільним сумісним майном\~\~сторін, суд зазначає наступне. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої\~статті 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.\~\~ При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна\~\~є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує\~в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц. Враховуючи, що у цій справі метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, підстав для задоволення вимог про визнання спірного майна об`єктами спільного сумісного майна немає, тому ці вимоги задоволенню не підлягають, що відповідатиме правовому висновку в указаній постанові Великої Палати Верховного Суду. Щодо вирішення питання про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне. У відповідності до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків\~\~тощо).\~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.\~У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. В уточненій позовній заяві позивач просить стягнути судові витрати, які були нею понесені для оплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 352, 40 грн., заяви про забезпечення доказів у розмірі 384, 20 грн., та проведенням експертизи у розмірі 3500 грн., загальною сумою 4236 грн. 60 коп. Оскільки позовні вимоги були задоволені частково, вимоги про стягнення судових витрат підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених вимог, тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 3500 грн. за проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 140/142-2019, що підтверджено квитанцією № 34 від 03.07.2019 року, 352 грн. 40 коп. за заяву про забезпечення позову, що підтверджено квитанцією № 48 від 20.11.2018 року, 384 грн. 20 коп. за заяву про забезпечення доказів, що підтверджено квитанцією № 62 від 11.03.2019 року, оскільки такі витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір підтверджено доказами, поданими до суду у встановлені частиною восьмою статті 141 ЦПК України строки, однак враховуючи часткове задоволення позову до стягнення підлягає сума судових витрат у розмірі 2824 грн. 40 коп.

Outcome: partial