Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

1. Короткий виклад доводів поданої заяви. У червні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою та посилається на те, що вона разом з дочкою [PERSON] проживає в житловому будинку по [ADDRESS] . [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, систематично вчиняє сварки, ображає заявника нецензурними словами та погрожує застосуванням фізичного насильства. Зокрема, 12 червня 2024 року вона вдарила [PERSON] по обличчю. У такий спосіб [PERSON] вчиняє відносно заявника домашнє насильство не тільки психологічного, а також фізичного характеру. Тому [PERSON] просить суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців та заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з заявником по [ADDRESS] , а також вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з заявником через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують заяву та наполягають на її задоволенні. [PERSON] не з`явилась у судове засідання та не повідомила про своє ставлення до заяви. Вона була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується її особистим підписом у довідці від 25 червня 2024 року (а.с.33). Правовідносини, що є предметом судового розгляду, регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 2. Норми права, якими керується суд при розгляді цивільної справи. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з п.3, п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози таких діянь. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Ним визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатись на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-якій спосіб спілкуватись з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з п.9 ч.1 ст.1, ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі ризиків. Їх оцінка полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 3. Мотиви, якими керується суд при розгляді цивільної справи. З копії договору від 11 лютого 1993 року (а.с.10-11) вбачається, що [PERSON] є власницею житлового будинку по [ADDRESS] . В цьому житловому будинку також проживає [PERSON] , яка є дочкою заявника. Зі змісту постанови судді Бориспільського міськрайонного суду від 26 липня 2022 року (а.с.37-39) вбачається, що 30 червня 2022 року о 23 годині 30 хвилин в житловому будинку по [ADDRESS] [PERSON] ображала її матір [PERSON] нецензурними словами та погрожувала їй фізичним насильством. У такий спосіб [PERSON] вчинила домашнє насильство психологічного характеру. Зі змісту постанови судді Бориспільського міськрайонного суду від 5 вересня 2022 року (а.с.40-41) вбачається, що 30 серпня 2022 року о 23 годині 15 хвилин в житловому будинку по [ADDRESS] [PERSON] знову ображала її матір [PERSON] нецензурними словами та штовхала її. У такий спосіб [PERSON] повторно вчинила домашнє насильство психологічного характеру. Зі змісту постанови судді Бориспільського міськрайонного суду від 12 квітня 2024 року (а.с.42-43) вбачається, що 14 лютого 2024 року о 20 годині 30 хвилин в житловому будинку по [ADDRESS] [PERSON] ображала її матір [PERSON] нецензурними словами та погрожувала їй фізичним насильством. У такий спосіб [PERSON] вкотре вчинила домашнє насильство психологічного характеру. У зв`язку з тим, що постанови суддів Бориспільського міськрайонного суду від 26 липня 2022 року, 5 вересня 2022 року та 12 квітня 2024 року, якими [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.1732 КУпАП, набрали законної сили, на підставі ч.6 ст.82 ЦПК України, викладені в них обставини не підлягають доказуванню. Аналіз наведених обставин переконливо свідчить про те, що [PERSON] систематично вчиняє відносно її матері [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру. Не зважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, існують переконливі ризики того, що [PERSON] продовжить вчиняти відносно заявника домашнє насильство психологічного характеру. Таке насильство має низький рівень настання тяжких наслідків. В ході розгляду цивільної справи було встановлено, що причиною вчинення домашнього насильства є не тільки перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння, а також спілкування сторін. Припинення комунікації між ними істотно зменшить вірогідність продовження вчинення кривдником домашнього насильства. З огляду на це суд висновує про те, що з метою припинення негативної поведінки [PERSON] належить видати обмежувальний припис строком на шість місяців та вжити до неї такі заходи тимчасового обмеження її прав: заборонити [PERSON] в будь-який спосіб спілкуватись з [PERSON] , вести з нею листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. Водночас, в змісті постанов суддів Бориспільського міськрайонного суду від 26 липня 2022 року, 5 вересня 2022 року та 12 квітня 2024 року відсутня інформація про те, що [PERSON] вчиняє відносно її матері [PERSON] домашнє насильство фізичного характеру. [PERSON] та її представник [PERSON] також не подали жодного доказу на підтвердження цієї обставини. Тому їх посилання на вчинення [PERSON] домашнього насильства фізичного характеру підлягає критичній оцінці. Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] має інше місце проживання, крім житлового будинку по [ADDRESS] . Тому заборона її перебування у вказаному об`єкті нерухомого майна призведе до необґрунтованого втручання держави у право [PERSON] на повагу її житла, гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для заборони [PERSON] перебувати в житловому будинку по [ADDRESS] . Тому у задоволенні заяви в частині цієї вимоги [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial