Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 27.11.2007 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2018. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . 20.12.2017 сторони уклали між собою договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Різой Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 900, за яким відповідач зобов`язався сплачувати позивачу аліменти на дитину у розмірі 13 942 грн, що за домовленістю сторін, сторони вважають еквівалент за курсом НБУ на дату підписання цього договору 500 дол. США. Виплата аліментів здійснюється щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця за поточний місяць. Сплата аліментних платежів починається з 01.04.2018. Відповідач з червня 2021 року та дотепер припинив виконання договору і виплат згідно з графіком не здійснює. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/11589/21 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за несплату аліментів на утримання сина за період з червня 2020 року по жовтень 2021 року включно у розмірі 396 033,60 грн. За період з листопада 2021 року по січень 2023 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 209\~130 грн (15 місяців х 13\~942 грн). Умовами договору сторони передбачили, що у разі невиконання платником аліментів обов`язку по сплаті аліментів, аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно з п. 2 ст. 189 СК України. Однак, позивач посилається на те, що до Закону України «Про виконавче провадження» внесено зміни щодо заборони у період дії воєнного стану примусового виконання виконавчих написів нотаріусів, тому вважає, що заборгованість може бути стягнута за рішенням суду. Також позивачем, посилаючись на те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, на суму заборгованості на підставі статті 196 СК України станом на 13.01.2023 нараховано неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі, що становить розмір заборгованості, а саме в сумі 209\~130 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів за договором між батьками про сплату аліментів на дитину від 20.12.2017 за період з листопада 2021 по січень 2023 року в розмірі 209\~130 грн, а також пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 209\~130 грн. Від [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Подберезська Н. В., надійшли до суду письмові пояснення, в яких відповідач зазначив, що в договорі між батьками про сплату аліментів на сина, сторони погодили, що аліменти сплачуються відповідачем у гривні та у фіксованому розмірі 13\~942 грн. У договорі відсутня умова про те, що у випадку збільшення/зменшення курсу гривні до долара США на день платежу у порівнянні з відповідним курсом на день укладення договору, розмір суми аліментів змінюється. Також відсутня у договорі і істотна умова про зміну розміру твердої грошової суми у разі девальвації гривні та інші підстави для зміни визначеної суми аліментів, окрім можливості збільшення/зменшення суми аліментів на підставі ст. 192 СК України. Указує, що у будь-якому випадку, навіть якщо аліменти сплачуються платником в доларах США, гривневий еквівалент розраховується, виходячи з курсу долара США, зафіксованого на рівні 27, 88 грн за 1 долар США, як це зазначено в договорі. Крім того вважає, що позивачем в позові зазначено відомості, які не відповідають дійсності. Так, позивач не зазначає, що вона регулярно щомісяця отримувала 1\~394 грн, що підтверджується наданою відповідачем банківською випискою від 25.09.2023. З цієї виписки слідує, що дружина відповідача [PERSON] вносила готівку на рахунок відповідача з метою сплати ним аліментів. Готівка вносилася в розмірі 50 доларів США, що відповідно до курсу долара США до гривні, зафіксованого в договорі, становить 1\~394 грн. З цієї ж виписки слідує, що позивач регулярно отримувала готівку в терміналі саме в тих сумах, які вносилися [PERSON] . За заявлений позивачем період, а саме з листопада 2021 року по січень 2023 року, позивач отримала від відповідача в рахунок сплати аліментів 16\~728 грн. У подальшому, відповідачем, за період з квітня по вересень 2023 року ним сплачено аліменти на загальну суму 41\~541, 20 грн. Також відповідач посилається на те, що у позовній заяві відсутні будь-які розрахунки щодо періоду часу, за який позивач просить стягнути борг по аліментах та пеню за прострочення сплати аліментів. Жодних арифметичних розрахунків позовна заява не містить, а з її тексту не вбачається, яким чином позивач визначила суму заборгованості по сплаті аліментів та пені. Вважає, що позовні вимоги повинні бути чітко визначені з тією метою, щоб ознайомившись з ними, можна було б дійти беззаперечного висновку щодо того, які суми підлягають стягненню. Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про розгляд справи. Представник позивача адвокат Байло Є. С. подав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, зазначив, що позивач позов підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 01.07.2024. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. [PERSON] та [PERSON] (змінила прізвище на « [PERSON] ») з 27.11.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2018. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] . 20.12.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Різой Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 900, за яким, зокрема, позивач зобов`язався сплачувати відповідачу аліменти на їхнього сина - [PERSON] , [INFO] . За змістом 2 Договору дитина, на підставі укладеного сторонами договору постійно проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у відповідності зі ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України [PERSON] надає [PERSON] утримання (аліменти) для дитини, у розмірі, формі та порядку, що встановлені цим договором. Згідно з п. 3 договору аліменти сплачуються платником щомісяця у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін дорівнює 13 942 грн, що за домовленістю сторін, сторони вважать як еквівалент за курсом НБУ на дату підписання цього договору 500 доларів США. Пунктом 4 договору передбачено, що виплата аліментів здійснюється [PERSON] щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця за поточний місяць. Відповідно до п. 5 договору сплата аліментних платежів починається з 01.04.2018. За змістом п. 6 договору, сторони домовилися, що кошти будуть сплачуватися платником аліментів готівкою одержувачу аліментів під розписку. У разі відсутності одержувача аліментів ( [PERSON] ) або її відмови від одержання аліментів платник аліментів ( [PERSON] ) має право передати суму аліментів на депозит нотаріуса, що буде вважатися виконанням цього договору. [PERSON] зобов`язується видавати при кожній виплаті розписку, що підтверджує факт їх отримання у випадку передачі коштів готівкою, а також своєчасно сповіщати [PERSON] про зміну свого проживання та інші обставини, що мають істотне значення для своєчасного виконання [PERSON] своїх зобов`язань щодо сплати аліментів (п. 8 Договору). Відповідно до п. 18 договору в разі невиконання платником аліментів обов`язку по сплаті аліментів, аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно п. 2 ст. 189 СК України. Відповідно до п. 14 договору, у разі виявлення заборгованості платника аліментів, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 у справі № 521/11589/21 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами задоволено. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за несплату аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , за період з червня 2020 року по жовтень 2021 року включно у розмірі 396 033,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно з\~ч.\~1\~ст.\~526\~ЦК України,\~зобов`язання має\~виконуватися належним\~чином відповідно\~до умов\~договору та\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності умов\~та вимог\~ відповідно\~до звичаїв\~ділового обороту\~або інших\~вимог,\~що звичайно\~ставляться. Як слідує з матеріалів справи, сторони відповідно до положень ст. 189 СК України уклали між собою договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір, строки та порядок їх виплати. Відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим з листопада 2021 року по січень 2023 року у нього утворилася заборгованість, яка складає 209 130 грн, що розраховується, виходячи з кількості місяців, за які сплата аліментів не здійснювалася (15 місяців) помноженої на 13 942 грн, тобто суму, яка згідно з договором підлягала сплаті відповідачем на користь позивача щомісячно. Указана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у судовому порядку, що буде відповідати інтересам дитини. У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 456/1826/16 Верховний Суд виснував, що порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса (ч. 2 ст. 189 СК України) не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. При цьому доводи відповідача про те, що ним за указаний період частково сплачувалися аліменти не можуть бути прийняті судом, оскільки вони не узгоджуються зі змістом укладеного між сторонами договору щодо порядку сплати аліментів, а саме відповідно до п. 6 договору сторони домовилися, що кошти будуть сплачуватися платником аліментів готівкою одержувачу аліментів під розписку. У разі відсутності одержувача аліментів ( [PERSON] ) або її відмови від одержання аліментів платник аліментів ( [PERSON] ) має право передати суму аліментів на депозит нотаріуса, що буде вважатися виконанням цього договору. При цьому, [PERSON] зобов`язалася видавати при кожній виплаті розписку, що підтверджує факт їх отримання у випадку передачі коштів готівкою. Іншого порядку сплати аліментів сторонами не передбачено. Отже, доводи відповідача про перерахування ним на банківський рахунок позивача коштів у рахунок сплати аліментів не свідчить про належне виконання відповідачем умов укладеного між батьками договору про сплату аліментів. Розписок [PERSON] на підтвердження факту отримання аліментів від нього відповідачем не надано як і не надано доказів внесення суми аліментів на депозит нотаріуса. Відповідачем не спростовано обґрунтованості позову в цій частині. Разом з тим, посилання відповідача на те, що розмір аліментів, визначений сторонами у договорі, не може перевищувати 13\~942 грн, не впливає на суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки зі змісту позовної заяви слідує, що розмір заборгованості визначено позивачем, виходячи із суми аліментів у розмірі 13\~942 грн. Крім того, розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України). Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів. Нормами чинного законодавства передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №334/7702/16). Заперечуючи проти позову в цій частині відповідач посилається на відсутність у позовній заяві розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Проте, указані доводи не є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині та обрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів підлягає здійсненню відповідно до формули, викладеної в у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц викладено правовий висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, який є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, у якому відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Отже, при розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів слід враховувати розрахунок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи. При укладенні договору щодо сплати аліментів сторони можуть передбачити відповідальність за неналежне його виконання. Так, при укладенні договору сторони у п. 14 визначили, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 754/1167/16-ц, коли аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена ст. 196 СК України (в редакції до внесення змін Законом № 2037-VІІІ) санкція застосовується за наявності прямої вказівки про це в договорі. Розмір пені за прострочення сплати аліментів при укладенні відповідного договору щодо їх сплати не обмежений сумою боргу, і пеня повинна сплачуватися згідно з положеннями договору про сплату аліментів. За результатами розрахунку пені за прострочення сплати [PERSON] аліментів судом встановлено, що її розмір перевищує розмір заборгованості по аліментах. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 зазначено, що: «при застосуванні формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується». У цій справі позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за несплату аліментів станом на 13.01.2023 в сумі 209\~130 грн. При цьому, період, за який підлягає стягненню неустойка (пеня) слід визначати відповідно до положень ст. 196 СК України. Ураховуючи викладене та беручи до уваги положення ч. 1 ст. 196 СК України, суд дійшов висновку, що розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати розміру заборгованості, який в даному випадку становить 209\~130 грн. Враховуючи те, що після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня за прострочення сплати аліментів у розмірі 209\~130 грн. При цьому відповідач не посилався та не довів, що заборгованість виникла не з його вини. Також відповідачем свого розрахунку пені за прострочення сплати аліментів не надано та не спростовано розмір пені, заявлений позивачем до стягнення з відповідача. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на те, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 4\~182,60 грн.

Outcome: approved