Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

З позовом про поділ майна подружжя до Київського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] , в якому просить:визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] ; припинити право власності [PERSON] на 1/2 частки квартири [ADDRESS] ; визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] машиномісце [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки машиномісця [ADDRESS] ; припинити право власності [PERSON] на 1/2 частки машиномісця [ADDRESS] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Ухвалою судді від 17.05.24 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. До судового засідання представник позивача адвокат Дукіна Д.С. надала до суду заяву про можливість розгляду спраив за її та позивача відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, а також просить скасувати заходи забезпечення позову. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій зазначила про можливість розгялду справи за її відсутності. Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Частина 1 ст. 206 ЦПК України наголошує на те,що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що сторони перебували з 12.09.2006 року зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Київського районного осуду м.Одеси від 13.10.2021 у справі №947/24676/21. Під час перебування в шлюбі подружжям спочатку набуті майнові права на об`єкт будівництва, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а згодом [PERSON] набуто право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №212574368 від 15.06.2020 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] 11.06.2020. Право власності на квартиру також підтверджено інформацією, сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» витягу 5004472123648 від 29.04.2024. 18.07.2017 між [PERSON] , [PERSON] , головою споживчого товариства «Будова-Люстдорф» Ольховим Віктором Миколайовичем, укладено угоду №1 про заміну сторони у Договорі асоційованого членства у споживчому товаристві №4/207 від 22.05.2017, відповідно до якої новим пайовиком у договорі став - [PERSON] . 12.02.2018 між [PERSON] , [PERSON] головою споживчого товариства «Будова-Люстдорф» Павловим Володимиром Володимировичем, укладено додаткову угоду №2 про заміну сторони у Договорі асоційованого членства у споживчому товаристві №4/207 від 22.05.2017, відповідно до якої новим пайовиком у договорі стала - [PERSON] . [PERSON] отримано 03.05.2018 довідку №1457-Л про включення до списку асоційованих членів Споживчого товариства «Будова Люстдорф», відповідно до якої 29.12.2017 згідно з актом прийому-передачі приміщення і на підставі вищевказаного Договору [PERSON] отримала житлове приміщення квартиру [ADDRESS] . Також за період шлюбу сторонами придбано машиномісце [ADDRESS] , про що свідчить витяг з «Реєстру нерухомості» № 5004472121460 від 29.04.2024. Згідно із ч. 1,2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 Сімейного Кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 ЦК України). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя закріплено ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному із подружжя, якщо іншого не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України). Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син. дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до приписів статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Наведеним нормами встановлено, що частки у справі спільної сумісної власності подружжя є рівними, якщо інше не визначено за домовленістю подружжя. Згідно з ст. 355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України). Відповідно ч.1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків установлених законом. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ухвалі від 1 лютого 2017р. у справі 541/642/13-ц зазначила, що кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно ст. 71 СК України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, про необхідність поділу наявного у сторін майна подружжя виходячи із рівності часток подружжя (по частці кожному). Отже, аналізуючи викладені обставини, докази, надані на підтвердження позовних вимог, а також їх спростування, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або\~можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи, враховуючи клопотання представника позивача про скасування заходів забезпечення позову, суд вважає зо можливе скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна нерухомого майна: частки квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21005451511101); частки машиномісця [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2100550251101), застосованих ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 17.05.2024 у справі №947/14322/24. На підставі викладеного та

Outcome: approved