Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

[PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (далі відповідач, ТОВ «Дієса») в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37\~155,10 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у період з 03.08.2016 року по 13.10.2023 року вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Дієса», що підтверджується записами у трудовій книжці ( [NUMBER] ). Під час мого перебування у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього було нараховано позивачу дохід з 01.08.2023 по 13.10.2023 за розрахункові кошти у сумі 23 173,25 грн., які станом на час подання даної заяви невиплачені. Окрім цього, за період з 01.05.2023 по 31.07.2023 нараховане грошове забезпечення позивачем отримано в повному обсязі. Підтвердженням факту нарахування грошових коштів є довідка, яка видана позивачу відповідачем за період з 01.05.2023 по 13.10.2023. Згідно вищевказаної довідки, за період з 01.08.2023 по 13.10.2023 позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 23 173,25 грн. ( з яких 4 518,79 грн. відрахування ПДФО та військового збору, а 18 654,46 грн. до виплати). Посилається, що розрахункового листа вона не отримала, а з довідки про нарахування неможливо встановити суму не виплачених коштів. Відповідно до наказу №07/31/1 від 31.07.2023 ТОВ «Дієса» з 01.08.2023 оголосило про простій не з вини працівників до моменту відновлення роботи, з оплатою часу простою у розмірі 2/3 окладу. Оскільки позивач не бачила перспектив для продовження трудових відносин 13.10.2023 вона була звільнена за угодою сторін згідно п. 1 ст.36 КЗпП України. Стверджує, що відповідно до наказу №Z00/12/10/001 від 13.10.2023 про припинення трудового договору відповідач мав виплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості 26 календарні дні. Проте станом на момент подання заяви грошових коштів позивачем від відповідача не було отримано. 09.11.2023 позивач зверталась до відповідача, шляхом надсилання повідомлень на електронну адресу про надання розрахункового листа та проханням провести розрахунок належних їй виплат, проте відповіді від відповідача не отримала. 11.11.2023 позивач зверталась до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці шляхом надсилання листа на електронну адресу та отримала відповідь від 22.12.2023 в якій підтверджується факт порушення зі сторони відповідача. З відповіді на звернення та в ході перевірки вдалось встановити, що відповідачем нарахована заробітна плата у розмірі 13 987,45 грн., до суми якої включено оплату простою за 9 днів та компенсація за 26 дні невикористаної відпустки. З зазначеної суми відраховані ПДФО та військовий збір на суму 2 727,55 грн. Тому позивач вважає, що на день звільнення відповідачем нараховані розрахункові кошти у сумі 23 173,25 грн. які станом на час подання даної заяви не були виплачені. Оскільки відповідач не надав розрахункового листа, а з виданої довідки про дохід неможливо встановити кількість відпрацьованих днів та заробітні плату, тому до розрахунку затримки розрахунку при звільненні позивачем було взято мінімальний розмір заробітної плати встановленої згідно п. 5 ст. 38 Бюджетного кодексу України, що складає 6 700 грн. Позивачем здійснено розрахунок розміру середньоденної заробітної плати позивача на основі виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (тобто, якщо подія відбулась у жовтні, то за основу слід взяти попередні два місяці вересень та серпень), а, відтак, складає: (6700,00 грн + 6700,00 грн) : 44 (робочих дні) = 304,55 грн, де 6700,00 грн - мінімальна заробітна плата, яку міг отримати позивач у серпні та вересні 2023 року; 44 дні - це загальна сума робочих днів у серпні (взята загальна кількість робочих днів у цьому місяці, що становить 23 дні) і вересні 2023 (взята загальна кількість робочих днів у цьому місяці, що становить 21 дні). Розраховуючи розмір середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, згідно із ст. 50 КЗпП України тривалість робочого часу для найманих працівників має бути не більше 40 годин у тиждень. Так, при 5-денному робочому тижні з двома вихідними днями тривалість робочого дня не перевищує 8 годин. Кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 13.10.2023 по 09.02.2024 складає 85 робочих дні. Відтак, розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 13.10.2023 до 09.02.2024 становить 25 886,75 грн (із розрахунку 304,55 грн. (середньоденний заробіток позивачки) х 85 робочих дні часу затримки розрахунку при звільненні (жовтень - 12 дні, листопад -22 дні, грудень - 21 день, за січень 2024 -23 дні, лютий 2024 - 7 днів). Тому позивач звернулася до суду для захисту своїх прав. Ухвалою суду\~від 14.02.2024\~позовну заяву\~ [PERSON] \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали від 14.02.2024 та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 11.03.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 0600252940160. 03.04.2024 позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій остання зазначила, що відповідачем проведено з нею розрахунок при звільненні 01.04.2024 у розмірі 3\~697,47 грн., 3\~697,09 грн. та 11\~259,90 грн. Тому позивач просила стягнути з відповідача лише середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.10.2023 по 01.04.2024 у розмірі 37\~155,10 грн. Ухвалою суду від 04.4.2024 було прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог та постановлено продовжувати розгляд справи з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Дієса» 03.08.2016 по 13.10.2023, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 9-10). 13.10.2023 [PERSON] було звільнено з посади у ТОВ «Дієса» за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 12/10/00 від 12.10.2023 (а.с. 10). При звільненні з [PERSON] не був проведений розрахунок, що не спростовано відповідачем у справі. Такий розрахунок з відповідачем був проведений лише 01.04.2024 та його розмір склав 18\~654,46 грн. (а.с. 28). Згідно з ч. 1 ст.\~94\~КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст.\~47\~КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. За приписами частини першої статті 117\~КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14. Позивачем у позовній заяві середньоденну заробітну плату визначено у розмірі 304,55 грн. Відповідачем такий розмір середньоденної заробітної плати не спростований та свого розрахунку до суду не надано. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 березня 2020 року у справі № 569/6583/16-ц виклав правовий висновок, згідно з яким закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені\~статтею 117 КЗпП України\~правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи. Приписами частини першої статті 117\~КЗпП України встановлено обмеження періоду стягнення середнього заробітку за весь час затримки, який не може перевищувати період більший за шість місяців. Відповідач був зобов`язаний провести розрахунок з позивачем у дань її звільнення, тобто 13.10.2023, а тому з період затримки розрахунку при звільнені потрібно обчислювати з 14.10.2023 по 01.04.2024. Також слід зауважити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 березня 2020 року у справі № 569/6583/16-ц виклав правовий висновок, згідно з яким закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи. Втім, встановлений статтею 117КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Велика Палата Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц дійшла висновку, що відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої\~статті 9 ЦК України\~така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому\~статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. У пунктах 87, 91-92 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду визначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 36\~546,00 грн. (304,55 грн. * 120 днів). Враховуючи обставини справи та характер спірних правовідносин, розмір простроченої заборгованості із заробітної плати позивача, який становив 18\~654,46 грн., тривалість часу затримання розрахунку, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних підстав для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 36\~546,00 грн. до 18\~654,46 грн., що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості, а також буде відповідати принципам справедливості та співмірності. Оцінюючи належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~суд визнає\~їх належними,\~допустимими,\~достовірними,\~а позов\~таким,\~що підлягає\~частковому задоволенню,\~оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином виконав зобов`язань та не провів розрахунок при звільненні з позивачем, будь-яких об`єктивних обставин, які перешкоджали відповідачу здійснити розрахунок суду не наведено, а тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню у розмірі описаному судом вище. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. Згідно ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial