Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

24.06.2022 року тимчасово виконуючий обов`язки директора КП «ТВКГ» [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, в якій просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію, поширену [INFO] на офіційному веб-сайті м. Южноукраїнська за адресою в мережі Інтернет: [INFO] в петиції [PERSON] під заголовком «[INFO]» та зобов`язати відповідача спростувати вказану інформацію. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що викладене відповідачем у петиції є цілковитою неправдою, а саме: в петиції автор стверджує: «На першому засіданні робочої групи керівництво КП «ТВКГ» отримало доручення підготувати та надати членам робочої групи пакет документів, на підставі яких підприємством здійснено розрахунок тарифів та розміру абонентської плати». Однак, дане твердження є неправдою, оскільки жодних доручень від робочої групи на підприємство не надходило. Також, в петиції відповідач засвідчує про факт за тиждень з 06.06.2022 року по 10.06.2022 року члени робочої групи неодноразово прибували до КП «ТВКГ» для ознайомлення з необхідними документами, але економіст [PERSON] направляла їх до юриста підприємства, який надав відписку (відмову) в наданні документів та вимагав припинити діяльність робочої групи. Слова юриста: «Навіщо Вам це потрібно? Не там копаєте, ми не встановлюємо тарифи, копайте під Виконком.». Вказане також не відповідає дійсності оскільки, на підприємство члени робочої групи не приходили жодного разу. Лише 02.06.2022 року відповідач принесла чотири запита про отримання публічної інформації, на які своєчасно були надані відповіді, при цьому дані запити були складені та направлені навіть не головою робочої групи, не членом робочої групи а відповідачем, як громадянкою України. Планово-економічний відділ підготував відповіді на запити та віддали їх на перевірку до юридичного відділу. Але, відповідач [PERSON] звернулася не як член робочої групи, а як громадянка, а члени робочої групи взагалі на підприємство не приходили і до нього не зверталися. Окрім цього, петиція містить стверджувальні дані, а саме: «... [PERSON] був одним з перших очільників КП «ТВКГ», саме він започаткував стан неплатоспроможності підприємства», натомість він - [PERSON] дійсно з 01.12.2002 року по 01.12.2005 року перебував на посаді директора КП «ТВКГ», однак жодних заборгованостей перед контрагентами, або перед державою у підприємства не існувало. Проваджень про визнання підприємства банкрутом не відкривалося. Підприємство існувало стабільно і продуктивно. Зазначене підтверджується балансом підприємства станом на 31.12.2005 року відповідно до якого на початок року нерозподілений прибуток складав 2426,6 тис. грн., а на кінець року складав 2923,2 тис. грн. Крім того, у петиції зазначено фактичне твердження: «...саме [PERSON] опікувався діяльністю КП «ТВКГ», перебуваючи на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради до того, як втік з посади та території міста після «Революції Гідності». Дане є цілком брехнею оскільки, ним [PERSON] перебуваючи на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 02.01.2013 року по 11.12.2015 року виконувалися посадові обов`язки відповідно до розпорядження Южноукраїнського міського голови №03-р від 02.01.2013 року лише контроль господарської діяльності комунальних підприємств, а повноцінною діяльністю КП «ТВКГ» опікувалися діючі на той час директори підприємства, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Однак, взагалі незрозуміло з яких даних відповідач вирішила та наголосила у петиції, що позивач «...втік з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та території міста після «Революції Гідності» », так відповідно до запису у його трудовій книжці № [NUMBER] від 11.12.2015 року його було звільнено з займаної посади на підставі рішення міської ради №13 від 11.12.2015 року, у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради шостого скликання п.1 ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що підтверджується копією трудової книжки. Надалі він продовжив проживати у м.Южноукраїнськ. Відповідач у петиції стверджує що: « [PERSON] до призначення майже рік на кожній сесії міської ради кричав про те, що виведе підприємство з кризи протягом 6 місяців...», дане ствердження є також неправдою оскільки у 2021 році (за рік до його призначення тимчасово виконуючим обов`язки директора КП «ТВКГ») він був присутній лише один раз на засіданні 16 сесії Южноукраїнської міської ради VIII скликання, яка відбулася 29.07.2021 року і відповідно до протоколу засідання цієї сесії, що є у відкритому доступі на сайті: http://www.yu.mk.ua/, йому права виступу не надавалося. Відповідач у петиції наголошує на неправдиву інформацію, що позивач, як керівник підприємства: «...не провів оптимізацію штату підприємства (скоротив лише 5 посад, які вже рік були вакантними), збільшив заробітну плату собі та працівникам адміністративно-управлінського персоналу, влаштував на роботу восьмим юристом свою подругу [PERSON] із заробітною платою понад 20 000 грн/місяць». Фактично на підприємстві проводиться оптимізація постійно так на теперішній час скорочено 7 одиниць посад та звільнено 19 осіб, відповідно до аналізу штатного розкладу, загалом витрати на заробітну плату з лютого 2022 року по 15.06.2022 року не збільшилися, а зменшилися майже на 38000 тисяч гривень. Також, необхідно вказати що на підприємстві існувало та існує три посади юриста, з яких одна тимчасово вакантна (особа за контрактом приймає участь у воєнних діях) і саме на дану вакантну посаду тимчасово і було прийнято [PERSON] і з окладом не 20000 грн., а відповідно до наказу №23-ОС від 08.04.2022 року тарифна ставка складає 13532 грн. Зазначає, що в рамках оптимізації ним, як керівником підприємства за період з 14.01.2022 року по 20.06.2022 року погашено борг перед ВП «ПАЕС» НАЕК ЕНЕРГОАТОМ в сумі 34 297 994,41 грн. Крім того, у складеній петиції автор [PERSON] завіряє, що позивач тимчасово виконуючий обов`язки директора КП «ТВКГ»: «...отримав у власне постійне користування службовий автомобіль підприємства, систематично закупає комп`ютерне обладнання на підприємстві, яке належить його дружині». Вищезазначене є також цілковитою неправдою. Однак, відповідно до довідки головного бухгалтера КП «ТВКГ» автомобіль Ланос, 2005 року випуску, державний номер знак: [NUMBER] перебуває на балансі КП «ТВКГ» під інвентарним номером 260301008, а також з метою економії коштів підприємства позивач сам керує даним транспортним засобом, внаслідок чого підприємство має можливість зекономити на заробітній платі найманого водія 184166,76 грн./міс. Стосовно систематичної закупівлі комп`ютерного обладнання на підприємстві, яке належить його дружині, повідомляє, що все комп`ютерне обладнання за період його роботи підприємством закуповується тільки у ФОП [PERSON] . Факт поширення вказаної інформації не спростовано відповідачем та підтверджується доказами. Вказані висловлювання [PERSON] , виражені у посиланні на конкретні факти та події. Позивач вважає, що інформація, яка поширена відповідачем містить фактичні дані, та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і як наслідок може бути визнана недостовірною. Поширену відповідачем інформацію про нього можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; зазначена інформація не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, а також мовно-стилістичні засоби (гіпербола, алегорія, сатира) тощо, тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована. Висловлювання відповідача у її петиції за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про причетність позивача до вчинення порушень. Враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена недостовірна інформація висловлена у формі фактичного твердження. Таким чином, інформація сформульована відповідачем способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому форма вираження вищезазначеної інформації не містить критики або оцінки дій, без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, а тому вважає, що дану інформацію необхідно визнавати як недостовірну, таку, що порушує особисті немайнові права позивача. На підставі вищевикладеного просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 06.10.2022 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до підготовчого розгляду за правилами загального позовного провадження (том 1 а.с. 84). 11.11.2022 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі та вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказана інформація є недостовірною, такою що принижує його честь та гідність, та останній вважає, що така інформація підлягає спростуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом. Незважаючи на те, що інформація була поширена на офіційному веб-сайті м.Южноукраїнська, позивач не зазначає власника зазначено сайту, як відповідача по справі. Проте без залучення в якості співвідповідача власника сайту розглянути справу в повному обсязі та з`ясувати всі обставини справи не можливо. Однак, позивач не конкретизує інформацію, яку поширила відповідач як недостовірну і яку він просить спростувати, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що вказана петиція порушує його особисті немайнові права, що існує причинне - наслідковий зв`язок між поширенням інформації, яка викладена в петиції та настання для позивача негативних наслідків у суспільному чи професійному житті. Також, позивачем не конкретизовані позовні вимоги: які саме вислови та твердження є посяганням на честь, гідність та є недостовірними; не доведено порушення його особистих не майнових прав. Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Зазначає, що із позовної заяви та доданих до неї письмових доказів вбачається, що позивач не надав доказів поширення відповідачем будь-якої інформації стосовно нього. Лише посилання на веб-сайт не може служити доказом поширення інформації. Позивач не надає суду доказів на відтворення інформації на вищевказаному веб- сайті в мережі Інтернет. Вважає, що позивачем не додано до позовної заяви будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що фактичною (реальною) метою зазначених дій відповідача по розміщенню електронної петиції було порушення особистих немайнових прав позивача, приниження його честі, гідності та ділової репутації, а не намір виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси. У зв`язку з цим просить суд, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (том 1 а.с. 97-102). 08.12.2022 року позивач тимчасово виконуючий обов`язки директора КП «ТВКГ» [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що належним відповідачем у справі є відповідач, оскільки, відповідальність за зміст електронної петиції несе автор (ініціатор) електронної петиції. Тобто, безпосередньо відповідач несе відповідальність за власні ствердження. Однак, Цивільний процесуальний кодекс України не визначає, що власник веб-сайту повинен бути відповідачем у справах даної категорії, а лише встановлює загальні вимоги до позовної заяви. У позивача складається враження, що відповідач взагалі не читав позов і не вивчав додані до позову докази, адже в самому позові чітко відображені всі неправдиві висловлювання та на їх спростування надані копії письмових доказів у вигляді офіційних документів. Що стосується доведення порушення особистих немайнових прав, повідомляє, що позивач є публічною особою, а захист честі, гідності і ділової репутації - це право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам. Недостовірною вважає ту інформацію, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зазначає, що зі змісту поширеної інформації можна дійти висновку, що інформація, поширена відповідачем містить фактичні дані, та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і як наслідок може бути визнана недостовірною. Поширену відповідачем інформацію про нього можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; зазначена інформація не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, а також мовно-стилістичні засоби (гіпербола, алегорія, сатира) тощо, тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована. Висловлювання відповідача у її петиції за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про причетність позивача до вчинення порушень. Враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена недостовірна інформація висловлена у формі фактичного твердження. У позовній заяві чітко було зазначено, що [INFO] року на офіційному веб-сайті м.Южноукраїнськ розміщено петицію, ініціатором якої є [PERSON] , у якій поширено недостовірну інформацію про нього - [PERSON] . Додає, що дивним є факт того, що сама відповідач розмістила дану інформацію на веб-сайті м.Южноукраїнськ і при цьому не розуміє яким же чином вона поширилася на певне коло осіб. Зазначає, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Звертає увагу відповідача на те, що в п.2 прохальної частини позову і зазначається яким саме чином він просить суд зобов`язати останню спростувати недостовірну інформацію (том 1 а.с. 117-119). У судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав з мотивів викладених у ній. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та просила задовольнити. Також зазначає, що відповідач не надала жодних документальних підтверджень, про що свідчить, що остання розповсюджує неправдиву інформацію про позивача. Додає, що у 2022 році позивач звертався у суд, як посадова особа. Оскільки, справа стосується про захист честі, гідності та ділової репутації, а тому вона розглядається в цивільному судоцинстві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнає повністю та просить суд відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що на офіційному сайті Южноукраїнської міської ради було опубліковану вищевказану петицію. Додає, що у засіданні робочої групи все було з`ясовано, а саме головою робочої групи [PERSON] було повідомлено, тих кого включено в її склад. Додає, що зверталася особисто вона із [PERSON] до КП «ТВКГ» для отримання пояснення та документів про скорочення штатного розпису тощо. Однак, не пам`ятає чи вона підписувала документи у робочій групі на той момент. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не визнає позов повністю та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, призначене на 22.02.2024 року, пояснив, що він працює приватним підприємцем. Зазначає, що він ознайомлений із петицією, яка вказана у позові, вона стосувалася всіх мешканців м.Южноукраїнськ про зниження тарифів, звернута на той час до голови КП «ТВКГ» [PERSON] . Петиція була розглянута місцевою владою, і мер м.Южноукраїнська [PERSON] склав робочу групу. Після цього його було запрошено, як фахівця будівельної сфери, він погодився, аж потім був включений до цієї робочої групи. Додає, що він особисто та [PERSON] зверталися до КП «ТВКГ» для того, щоб їм надали економічні розрахунки, з яких формується тариф для населення. Вони поспілкувалися із головним економістом КП «ТВКГ» [PERSON] , яка їм не надала взагалі ніяких документів, сказавши, що з цим питанням потрібно звернутися до бухгалтера підприємства. Зверталися до КП «ТВКГ» один раз особисто, а один раз через голову комісії, однак ніяких їм документів не було надано в жодному випадку. Стверджує, що спочатку було створену петицію, а потім робочу групу, після завершення роботи робочої групи він особисто підписував акт чи протокол, точно не пам`ятає, як той час називався документ. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, призначене на 26.06.2024 року, пояснила, вона працює головним економістом КП «ТВКГ», її директором був [PERSON] . Зазначає, що спочатку була створена робоча комісія у виконкомі м.Южноукраїнська, за підписом [PERSON] , яка назначена для перевірки тарифів на теплопостачання і гарячу воду. Однак, є Порядок з розрахунку та подачі документів по тарифам. Додає, що виключень не було, всі необхідні документи надавалися в залі засідання. З 06.06.2022 року по 10.06.2022 року доручень робочої групи не надавалися. Перший раз робоча група зверталася із запитом в електронному вигляді, а другий раз приходили до них, як фізичні особи [PERSON] та [PERSON] , вона останніх перенаправила до юриста КП «ТВКГ». Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У відповідності до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що [INFO] року на офіційному веб-сайті м. Южноукраїнська за адресою в мережі Інтернет: http://www.yu.mk.ua, автором [PERSON] була опублікована петиція під назвою «[INFO]» (том 1 а.с. 9). Також судом встановлено та досліджено докази по справі, а саме: -Копію Розпорядження від 27.05.2022 року №115-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про створення робочої групи для здійснення перевірки обґрунтованості встановлених тарифів на послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води та плати за абонентське обслуговування, які надає комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (том 1 а.с. 10); -Копію Розпорядження від 14.01.2022 року №10-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про призначення тимчасово виконуючого обов`язки директора комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» [PERSON] з 17.01.2022 року (том 1 а.с. 11); -Копію балансу комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на 31.12.2005 рік (том 1 а.с. 12); -Копію Розпорядження від 02.01.2013 року №03-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про розподіл функціональних обов`язків між міським головою, секретарем Южноукраїнської міської ради, заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та керуючим справами виконуючого комітету Южноукраїнської міської ради. У додатку №1 до розпорядження в п.5.1. зазначено, що заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради [PERSON] у разі відсутності міського голови виконує функції та повноваження міського голови за його розпорядженням (том 1 а.с. 13-17); -Копію запиту [PERSON] на отримання публічної інформації на ім`я директора КП «ТВКГ» [PERSON]. за вх.№916 від 02.06.2022 року щодо надання інформації про фінансування приміщень КП ТВКГ; копія запиту [PERSON] на отримання публічної інформації на ім`я директора КП «ТВКГ» [PERSON]. за вх.№917 від 02.06.2022 року щодо надання інформації про фінансування автопарку КП ТВКГ (том 1 а.с. 18); -Копію запиту [PERSON] на отримання публічної інформації на ім`я директора КП «ТВКГ» [PERSON]. за вх.№918 від 02.06.2022 року про надання структури тарифів на холодне та гаряче водопостачання, водовідведення та опалення, яке надає КП ТВКГ населенню; копія запиту [PERSON] на отримання публічної інформації на ім`я директора КП «ТВКГ» [PERSON]. за вх.№919 від 02.06.2022 року про надання інформації щодо скорочення штату, а саме посади та кількість підлягають скороченню на КП «ТВКГ» (том 1 а.с. 19); -Копію відповіді КП «ТВКГ» [PERSON]. від 08.06.2022 року №06/853 на запити [PERSON] про отримання публічної інформації (том 1 а.с. 20); -Копію фото електронної скриньки КП «ТВКГ» про відправлення відповіді на запити [PERSON] про отримання публічної інформації (том 1 а.с. 21); -Копію трудової книжки [NUMBER] [PERSON] , у якій вказано, що з 17.01.2022 року на підставі Розпорядження Южноукраїнського міського голови від 14.01.2022 року №10-р призначений тимчасово виконуючим обов`язки директора (том 1 а.с. 21- 23); -Копію Розпорядження від 14.03.2016 року №62-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про припинення дії контракту з директором комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» [PERSON] , звільнення його з займаної посади та призначення на цю посаду [PERSON] з 18.03.2016 року по 17.03.2017 року включно (том 1 а.с. 23); -Копію Розпорядження від 12.11.2015 року №169-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про призначення [PERSON] на посаду директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» за контрактом з 16.11.2015 року до 15.11.2017 року включно (том 1 а.с. 24); -Копію Розпорядження від 06.02.2015 року №12-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області за підписом секретаря Южноукраїнської міської ради [PERSON]. про виконання обов`язків директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» тимчасово [PERSON] (том 1 а.с. 24); -Копію Розпорядження від 30.01.2015 року №07-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області, першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, тимчасово виконуючого повноважень міського голови [PERSON] , про припинення дії контракту з директором комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» [PERSON] та звільнення його з займаної посади з 30.01.2015 року (том 1 а.с. 25); -Копію Розпорядження від 04.08.2014 року №138-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про призначення [PERSON] на посаду директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» за контрактом з 04.08.2014 року до 03.08.2016 року включно (том 1 а.с. 25); -Копію Розпорядження від 24.06.2014 року №113-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про виконання обов`язків директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» тимчасово [PERSON] (том 1 а.с. 26); -Копію Розпорядження від 12.06.2016 року №107-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про розірвання контракту з директором комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» [PERSON] та звільнення його з займаної посади з 12.06.2014 року (том 1 а.с. 26); -Копію Розпорядження від 14.05.2014 року №86-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про призначення [PERSON] на посаду директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» за контрактом з 15.05.2014 року до 14.05.2015 року включно (том 1 а.с. 27); -Копію Розпорядження від 15.05.2013 року №123-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про призначення [PERSON] на посаду директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» за контрактом з 15.05.2013 року до 14.05.2014 року включно (том 1 а.с. 27); -Копію Розпорядження від 25.04.2013 року №111-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про виконання обов`язків директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» тимчасово [PERSON] (том 1 а.с. 28); -Копію Розпорядження від 25.04.2013 року №107-р Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про припинення дії контракту з директором комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» [PERSON] та звільнення його з займаної посади з 25.04.2013 року (том 1 а.с. 28); -Копію Розпорядження від 28.11.2012 року №343 Южноукраїнського міського голови Миколаївської області [PERSON] про призначення [PERSON] на посаду директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» за контрактом з 02.12.2012 року до 02.12.2013 року (том 1 а.с. 29); -Копію довідки КП «ТВКГ» вих. №04/929 від 23.06.2022 року стосовно даних зазначених в петиції щодо оптимізації штату (том 1 а.с. 29); -Копію аналізу економіста [PERSON] штатного розкладу КП «ТВКГ» за періоди з 01.12.2020 року по 01.07.2022 року (том 1 а.с. 30); -Копію довідки головного бухгалтера КП «ТВКГ» Суржук О. за вих. №05/924 від 22.06.2022 року, у якій вказано, що за періоди з 14.01.2022 року по 20.06.2022 року було погашено борг перед ВП «ПАЕС» в сумі 34 297 994,41 грн (том 1 а.с. 30); -Копію наказу (розпорядження) №23-ОС від 08.04.2022 року т.в.о. директора КП «ТВКГ» [PERSON]. про прийняття на роботу [PERSON] з 11.04.2022 року на період призову по мобілізації основного працівника [PERSON] (том 1 а.с. 31); -Копію штатного розкладу КП «ТВКГ» на 2022 рік від 28.01.2022 року (том 1 а.с. 32-34); -Копію довідки головного бухгалтера КП «ТВКГ» Суржук О. за вих. №05/925 від 22.06.2022 року про те, що автомобіль Ланос SUPTF [NUMBER], 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] , перебуває на балансі КП ТВКГ інвентаризаційний номер 260301008 (том 1 а.с. 34); -Копію розрахунку економіста КП «ТВКГ» [PERSON] витрат на заробітну плату водія легкового автомобіля за вих. №06/927 від 23.06.2022 року (том 1 а.с. 35); -Копії видаткових накладних №72 від 25.01.2022 року, №142 від 02.02.2022 року, №170 від 11.02.2022 року, №300 від 13.06.2022 року, у яких вказано, що комп`ютерне обладнання на підприємстві за період роботи [PERSON] закуповувалося у ФОП [PERSON] (том 1 а.с. 35-38); -Копію довідки щодо обґрунтування встановлених тарифів на послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води та плати за абонентське обслуговування, які надає комунальне підприємство Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (том 1 а.с. 198-203); -Копію петиції [PERSON] із зазначенням сайту розміщення (том 1 а.с. 204-207); -Копію Рішення Южноукраїнської міської ради №1058 від 30.06.2022 року 29 сесії 8 скликання «Про розгляд електронної петиції «[INFO]» (том 1 а.с. 208-209); -Копію Висновку Адвокатського бюро «БОРИСЕНКО О.В.» від 27.06.2022 року №б/н про результати розгляду питань, що порушуються в електронній петиції «[INFO]» (том 1 а.с. 211-218). 3 вищенаведеного вбачається, що автором петиції на веб-сайті м. Южноукраїнська за адресою в мережі Інтернет: http://www.yu.mk.ua, є [PERSON] (відповідач) до якої і були заявлені позовні вимоги. Саме вказану інформацію просить спростувати позивач як таку, що не відповідає дійсності, вказана інформація порочить репутацію [PERSON] . Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Крім того, у відповідності до ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно положень ст.5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ст. 55 Конституції України закріплено право захисту своїх праві свобод від порушень та протиправних посягань. У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року та пунктом 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, встановлено, що ніхто не повинен зазнавати незаконних і безпідставних посягань на його честь і репутацію. Згідно із ст. 201 ЦК України зазначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ч.1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Також, згідно із ч.1 ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Таким чином, відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п.2 ч.2 ст. 119 ЦПК України). Відповідачем у справі про захист честі, гідності чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів суди мають керуватися нормами, які регулюють діяльність засобів масової інформації. Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 року (справа №439/1469/15-ц, провадження №61-5189св18). Оскільки, суду відомий автор поширеної інформації, а саме у вищезазначеної петиції, тобто [PERSON] , а тому слід її вважати належним відповідачем, яка поширила матеріал [INFO] року на офіційному веб-сайті м. Южноукраїнська за адресою в мережі Інтернет: http://www.yu.mk.ua, петицію під заголовком «[INFO]», на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме відповідач створила технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдивою, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Також, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Так, оспорювана інформація була розміщена [PERSON] [INFO] року на веб-сайті м.Южноукраїнська в мережі Інтернет: http://www.yu.mk.ua за наступним посиланням «[INFO]», вказана інформація стосується особи позивача, при цьому не містить останньою перевірених фактів. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У відповідності до ч.1 ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта. Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Відповідно до ст.ст. 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Частиною 4 статті 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Стаття 277 ЦК України передбачає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі статтями 297, 299 Цивільного кодексу України, статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фізична особа має право на повагу до своєї честі та гідності і на недоторканність ділової репутації, їх захист, а також право вимагати вилучення будь-якої інформації. Відповідно до статті 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частиною 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» зазначено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Розглядаючи дану справу, і виходячи із приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, суд вважає за необхідне зазначити, що для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно приймати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Як вбачається зі змісту оскаржуваної інформації, очевидним фактом є те, що вказана інформація наведена у петиції відноситься зокрема саме тимчасово виконуючого обов`язки директора КП «ТВКГ» [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до нього, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. Поширена інформація стосовно позивача нічим не підтверджується, є недостовірною та носить негативний характер щодо нього. Вищевикладена інформація не має статусу офіційної, не підтверджена доказами чи судовим рішенням у цивільній справі. В ході розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи позивача відносно того, що подана в стверджувальній формі інформація в оспорюваній петиції порушує немайнові права позивача, а саме: фактично створює негативний образ позивача. Таким, чином, згідно з положеннями ст.277 ЦК України, ст.10 ЦПК України, роз`яснень Пленуму, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Дослідивши докази та проаналізувавши інформацію, яку позивач просив визнати недостовірною та спростувати, суд враховує, що публікація [INFO] в петиції [PERSON] , яку поширила на офіційному веб-сайті м.Южноукраїнська за адресою в мережі Інтернет: http://www.yu.mk.ua, стосуються діяльності [PERSON] , дана інформація, за своїм змістом фактично вказує на вчинення протиправної поведінки позивача, і зокрема звинувачення його у вчиненні протиправних дій, що сприймається негативно в суспільстві та порушує його особисті немайнові права. Отже, враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена відповідачем недостовірна інформація висловлена у формі фактичного твердження. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню щодо недостовірної та такої, що порушує особисті немайнові права позивача інформації. У відповідності до абз.1 п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Відповідно до ч.7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Оскільки, недостовірна інформація була поширена [INFO] року на офіційному веб-сайті м.Южноукраїнськ за адресою в мережі Інтернет: http://www.yu.mk.ua, а тому слід зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, яку поширено та викладено в петиції шляхом надання власнику веб-сайту м.Южноукраїнськ за адресою в мережі Інтернет: http://www.yu.mk.ua для розміщення відповідного тексту спростування. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки у діях відповідача наявні усі обов`язкові ознаки правопорушення юридичного складу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено 992,40 грн судового збору (том 1 а.с. 42). Оскільки, було задоволено позовні вимоги, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню з відповідача.

Outcome: approved