Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

у листопаді 2023 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить: визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з нею, матір`ю [PERSON] за місцем її реєстрації або проживання в [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04.10.2014 року між нею та відповідачем укладено шлюб і від спільного життя мають двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зауважує, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 26.10.2021 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, та з цього часу діти постійно проживають з нею. [PERSON] , зазначає, що опікується інтересами та потребами дітей, піклується про них, займається їх вихованням, слідкує за розвитком і здоров`ям дітей, водить їх до дитячого садочку та школи, діти прив`язані до неї, при цьому відповідач ніколи з дітьми надовго не лишався, не виявляв проявів самостійного виховання дітей. Також позивач, вказує, що [PERSON] має нову сім`ю, а діти психологічно та морально не готові проживати з батьком. На думку позивача, визначення місця проживання дітей з нею, буде найбільш сприяти інтересам дітей, їх гармонійному розвитку в атмосфері любові, турботи, всебічного розвитку, моральній та матеріальній забезпеченості, оскільки вона має можливість забезпечити дітей усім необхідним, однак, відповідач, незважаючи на те, що є батьком дітей, на її думку, не зможе в повній мірі приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, забезпечити їм належні умови виховання та розвитку відповідно до потреб їх віку На підставі вище викладеного, [PERSON] просить позов задовольнити. Ухвалою від 01.12.2023 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 32). Ухвалою від 22.04.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по справі (а.с. 53). Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Подала суду заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Судові витрати просить залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. [PERSON] надав суду заяву у якій зазначив, що розгляд справи просить проводити в його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлений в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Пояснень на позовну заяву від третьої особи до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Поряд із цим, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі є батьками спільних малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , відповідно. В судовому засіданні встановлено, що діти сторін проживають з їх матір`ю та позивачем у справі в [ADDRESS] , що стверджується актом від 18.07.2023 року. Згідно з довідкою № 180 від 11.07.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зарахована до 1 класу Медвинського ліцею Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Також відповідно до довідки № 12-45/20 від 12.07.2023 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує Медвинський комунальний заклад дошкільної освіти «Капітошка». Відповідач проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Із дослідженої довідки № 0Р00-000060 від 19.07.2023 року, вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «ВСТ-ОЙЛ» на посаді оператора заправних станцій. Згідно висновку № 41 від 26.03.2024 року, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області, вважає, за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При цьому, не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. В даному випадку позивач звернулась до суду з позовними вимогами про визначення місця проживання малолітніх дітей з нею за її адресою. З системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже суд, ураховуючи вік дітей, які є малолітніми, відсутність виключних обставин, які б вказували на неможливість проживання дітей разом з позивачем, і визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю за місцем її проживання, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за позивачем за її ж клопотанням. На підставі викладеного,

Outcome: approved