Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

13.05.2024р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (третя особа - Управління-Служба у справах дітей Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про визначення місця проживання малолітньої дитини. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.05.2024р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Цією ж\~ухвалою від третьої особи витребувано висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с. №17). 25.06.2024р. Адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради складено висновок №5/6-91 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.№75-77). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2011р. та мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Вони з відповідачкою з вересня 2023р. фактично припинили сумісне проживання, ведення спільного господарства та не поновлювали їх. Відповідачка проживає окремо за адресою: [ADDRESS] , а він разом із сином за адресою: [ADDRESS] , при цьому син самостійно прийняв рішення проживати разом зі своїм батьком, про що написав заяву в управлінні у справах дітей. Враховуючи ті обставини, що син самостійно обрав, з ким з батьків йому проживати, а також ті обставини, що позивач самостійно виховує та утримує дитину, [PERSON] просив визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з ним за адресою: . [ADDRESS] . 03.06.2024р. до канцелярії суду надійшла заява відповідачки, по тексту якої остання зазначила, що згодна з позовними вимогами, оскільки син дійсно знаходиться на забезпеченні позивача, проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , а вона, в свою чергу, проживає за адресою: [ADDRESS] . В цій заяві відповідачка також просила розглянути справу за її відсутності (а.с. № 34-35). 25.06.2024р. до канцелярії суду надійшла заява позивача, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги, просив долучити до справи письмові докази (а.с. № 38-39, 40-73). 27.06.2024р. до канцелярії суду надійшла заява позивача, по тексту якої останній просив розглянути справу за його відсутності. З урахуванням позиції відповідачки щодо визнання позову, просив ухвалити рішення в підготовчому засіданні (а.с.№88). 26.06.2024р. до канцелярії суду надійшла заява представника третьої особи [PERSON] (діє на підставі довіреності від 29.12.2023р. а.с.№87) про долучення до матеріалів справи висновку від 25.06.2024р. та документів, які стали підставою для його прийняття, позовні вимоги вважала обґрунтованими та просила розглянути справу за її відсутності (а.с.№74). В підготовче засідання 27.06.2024р. учасники справи не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином (а.с. № 18, 22-27), про що в матеріалах справи є відповідні докази, в своїх заявах просили розглядати справу за їх відсутності (а.с.№ 34-35, 74, 88). З урахуванням поданих суду заяв позивача, відповідачки та представника третьої особи, у відповідності до положень ч.3 ст. 200, ст.223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу з ухваленням рішення в підготовчому засіданні за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст.13 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2011р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Жовтневим відділом ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 266 (а.с.№7). Під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 16.11.2011р. Жовтневим відділом ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1487 (а.с.№8). Сторони з вересня 2023р. припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства, проживають окремо (відповідачка за адресою: [ADDRESS] , а позивач разом із сином за адресою: [ADDRESS] ), ці обставини визнані сторонами, а тому в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. \~ \~ \~ \~ За твердженнями позивача (і це підтверджується відповідачкою) з моменту припинення подружніх відносин між сторонами і по теперішній час малолітній син [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , син знаходиться повністю на його утриманні. У власності позивача знаходяться такі об`єкти нерухомого майна: частина квартири [ADDRESS] , домоволодіння загальною площею 241 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці 0,1332 га в с. Романків Обухівського району Київської області, а також квартира [ADDRESS] (а.с. № 41-44, 52-63). Позивач працює в адвокатській компанії «Пільх та партнери», де займає посаду керівника, за 2023р. обороти адвокатського об`єднання склали 4\~200\~000 грн., що підтверджується випискою з рахунку в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. № 64). Також, від здачі в оренду квартири [ADDRESS] позивач щомісячно отримує дохід у розмірі 11\~000 грн. (а.с. № 45-51). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.05.2024р., який було складено працівниками Управління-Служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, підтверджено факт проживання дитини з батьком за адресою: [ADDRESS] , а також факт того, що для хлопця в квартирі створені належні умови для проживання та розвитку (а.с. № 75). Малолітній Пільх Архип навчається в приватному закладі загальної середньої освіти «Дніпровський ліцей «ІТ СТЕП СКУЛ Дніпро» Дніпропетровської області» з березня 2024р. Відповідно до характеристики № 102 від 22.05.2024р. батько учня цікавиться його навчанням та поведінкою, привозить Архипа до школи та сплачує всі фінансові витрати (а.с. №66). Відповідно до довідки від 28.05.2024р. дитячого медичного центру (ліцензія АЕ № 571026) Пільх Архип є пацієнтом зазначеної клініки з 2012р. За цей час, [PERSON] , як батько дитини, турбується про стан здоров`я сина, виконує рекомендації лікарів щодо проведення лікування та профілактики захворювань дитини (а.с. № 78). Стосовно особи самого позивача, то варто зазначити, що [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно, про що наявна характеристика від 13.05.2024р. (а.с. № 11), Позивач має позитивну довідку від 20.05.2024р. № 1258 про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, в тому числі на предмет вживання психоактивних речовин (а.с. № 83). Згідно довідки, виданої департаментом інформатизації МВС України, [PERSON] станом на 17.05.2024р. на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. № 82). Висновком Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 25.06.2024р. № 5/6-91 вважається за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком (а.с.№75-77). Стосовно правового обґрунтування позовних вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. \~ \~ \~ \~Статтею 160\~ СК\~України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самостійно. \~ \~ \~ \~Відповідно до із ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. \~ \~ \~ \~Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавець зобов`язує батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ). \~ \~ \~ \~Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Варто зазначити, що у справі, що розглядається наразі суду, відсутні підстави, передбачені ч.2 ст.161 СК України, за яких би позивачу неможливо було б передати дитину. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові №486/706/16-ц (провадження №61-23711св18) від 19.09.2018р., суд роз`яснив, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України за №789-XII від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.10.2018р. у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) відступила від\~висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016р. у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017р. у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме\~ст. 161 СК України\~та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати Верховного Суду вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Статтею 9 вказаної Конвенції, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006р.). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015р.). Як зазначено вище, у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У справі, що розглядається судом, малолітній Архип, якому виповнилося повних 12 років, в заявах від 13.05.2024р. та від 14.06.2024р. на ім`я начальника Управління-Служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради зазначив, що самостійно обрав для себе проживати з батьком, оскільки в цій квартирі він проживає вже 4 роки, поруч проживають його друзі та неподалік знаходиться спортивна секція та баскетбольний майданчик (а.с. № 9, 84). Поза увагою суду не може залишитися той факт, що відповідно до довідки № 71 від 24.05.2024р. КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР про надання соціально-психологічної допомоги в умовах денного стаціонару для повноцінного психічного розвитку дитини та формування її особистості необхідна присутність в житті дитини та спілкування з обома батьками, але у зв`язку з тим, що матір Архипа практично відсутня в його житті, прив`язаність дитини до матері деформована, задля більш об`єктивної оцінки ситуації матері [PERSON] рекомендовано пройти психологічне діагностування її батьківського потенціалу, стилю поведінки та психоемоційного стану (а.с. № 68-71). З огляду на вищевикладене, та приймаючи до уваги положення ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів, враховуючи наданий Адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради висновок щодо розв`язання спору між сторонами від 25.06.2024р. та інші належні, допустимі та достатні докази, які досліджені та наведені судом вище, а також той факт, що [PERSON] самостійно виховує та утримує сина, а також те, що малолітній Архип, якому виповнилося 12 років, сам прийняв для себе рішення проживати з батьком, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] (третя особа - Управління-Служба у справах дітей Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . При ухваленні рішення суд також приймає до уваги положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені, судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1\~211 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved