Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Зачепу Л.О. звернувся до суду із вказаним з позовом. В обґрунтування заявлених вимог сторона позивача посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] , яка є донькою позивача, мають від шлюбу двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] померла [INFO] . Після смерті доньки позивача її діти почали проживати разом із ним в його будинку. Біологічний батько дітей [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, почав зловживати спиртними напоями, ніде не працює, за дітьми не здійснює належного догляду та не цікавиться їхнім життям. У зв`язку з тим, що [PERSON] припинив виконувати свої батьківські обов`язки, позивач в серпні 2023 року звернувся до служби у справах дітей Михайлівської сільської ради з питанням невиконання [PERSON] батьківських обов`язків. 31 серпня 2023 року виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради було прийнято рішення № 189, відповідно до якого [PERSON] рекомендовано налагодити стосунки із дітьми та брати участь у їх вихованні та утриманні, даним рішенням йому було встановлено тримісячний випробувальний термін. Однак [PERSON] на шлях виправлення не став, надалі продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, зловживає спиртними напоями, участі в утриманні дітей не бере, їх життям та здоров`ям не цікавиться. У січні 2024 року [PERSON] звернувся до служби у справах дітей Михайлівської сільської ради з питанням позбавлення [PERSON] батьківських прав, де був прийнятий висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 47 від 27 лютого 2024 року, тому позивач і звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 березня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 25 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Зачепа Л.О. в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Михайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області - Моца В.О. пояснила суду, що діти повністю на забезпеченні [PERSON] - батьків померлої матері дітей, [PERSON] не знає навіть, де навчається його донька. Він отримує не тільки пенсію по втраті годувальника, а й допомогу як малозабезпечена сім`я. Разом з тим, зловживає спиртними напоями. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконкомом Райгородської сільської ради Кам`янського району Черкаської області 17 жовтня 2008 року, актовий запис № 11 (а.с. 5). Батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Райгородської сільської ради Кам`янського району Черкаської області 24 жовтня 2014 року, актовий запис № 05 (а.с. 6). Як вбачається із свідоцтва про народження серії № [NUMBER] , виданого Райгородською сільською радою Кам`янського району Черкаської області 17 вересня 1988 року, актовий запис № 17, батьком [PERSON] , [INFO] , записаний [PERSON] (а.с. 9). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 02 серпня 2022 року, актовий запис № 294, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Черкаської області від 31 серпня 2023 року № 189 [PERSON] рекомендовано налагодити стосунки із своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , брати участь у їх вихованні та утриманні. [PERSON] попереджено про несення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо його неповнолітніх дітей та встановлено тримісячний випробувальний термін (а.с. 12). З довідки Комунального закладу «Райгородський ліцей Михайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області» від 23 січня 2024 року № 18 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається у 3-ому класі цього ліцею (а.с. 13). Як вбачається із психолого-педагогічної характеристики комунального закладу «Райгородський ліцей Михайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області» від 23 січня 2024 року № 17, [PERSON] здібний, дисциплінований, ввічливий, має хороші відносини з батьком, але проживає у дідуся і бабусі. Батько не цікавиться навчанням і вихованням сина, зловживає спиртними напоями (а.с. 13 на звороті). Із довідки Черкаського художньо-технічного коледжу від 06 вересня 2023 року № 782 вбачається, що [PERSON] навчається на І курсі в групі МБ-19 з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року (а.с. 14). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики [PERSON] до навчання проявляє середню зацікавленість, по всіх дисциплінах має добрі та задовільні оцінки. [PERSON] і [PERSON] повністю займаються вихованням і піклуванням дитини, яка проживає у них два роки, батько [PERSON] , зі слів бабусі і дідуся, не бере участі в житті дитини (а.с. 15). Згідно з характеристикою, наданою Райгородським старостинським округом № 2 Михайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області 24 січня 2024 року за № 2/15-03, вбачається, що [PERSON] ніде не працює, має схильність до вживання алкогольних напоїв, участі в громадському житті села не приймає (а.с. 16). Із письмових пояснень [PERSON] , [INFO] , від 20 січня 2024 року вбачається, що вона проживає із дідусем і бабусею, які повністю її утримують і виховують. Батько [PERSON] не приймає участі у її вихованні та утриманні (а.с. 17). Як вбачається із характеристики, наданої Райгородським старостинським округом № 2 Михайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області 16 лютого 2024 року за № 50, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , із дружиною [PERSON] та онуками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , характеризується позитивно (а.с. 18). Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Черкаської області від 27 лютого 2024 року № 47 вирішено затвердити висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON] , [INFO] , та його дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Відповідно до додатку 1 до рішення виконавчого комітету сільської ради від 27 лютого 2024 року № 47 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 20-21). Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив суду, що був такий факт, що мати [PERSON] зателефонувала до [PERSON] , щоб він забрав внука із с. Райгород. Оскільки у останнього не було транспортного засобу, він на своєму автомобілю разом із [PERSON] забрали дитину. Мати [PERSON] - [PERSON] , винесла пакет із речами та сказала, щоб ми його забирали, так як їй він не потрібний. Сусіди говорили, що ця дитина, коли проживала у [PERSON] , була як наймит і з неї не церемонилися. Їздили на випускний вечір до [PERSON] , щоб підтримати дитину, батько [PERSON] , навіть не з`явився, не вважав за потрібне. Для нього запам`ятався той випадок, що на випускному вечорі, коли оголосили танець із батьком, дитина підійшла і взяла діда, так як батько був відсутній. Ця дитина проживає у [PERSON] більше двох з половиною років, це був її особистий вибір, вона приїхала до них на день народження та залишилася проживати з ними. За весь час батько жодного разу не приїздив до неї та не намагався її звідти забрати. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з [PERSON] вони сусіди, оскільки проживають недалеко один від одного. Відколи померла донька [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] не цікавиться дітьми, не приїжджає до них. [PERSON] проживає у дідуся із бабусею приблизно з 2021 року, вона її постійно бачить, оскільки вона товаришує із її донькою. [PERSON] проживає у них приблизно два роки. [PERSON] не знає, що його донька закінчила навчання в школі та вже навчається в м. Черкасах. [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Свідок [PERSON] підтвердила рініше надані письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи, та пояснила суду, що проживає у дідуся із бабусею майже три роки. Додому вона приїздила, коли її мама була ще живою. Батько постійно зловживає алкогольними напоями та їй іноді страшно знаходитися біля нього. Бабуся із дідусем всім необхідним її забезпечують і їй комфортно з ними проживати. Пояснила, що аби не дідусь і бабуся, вона б взагалі не вступила б до навчального закладу навчатися. Батько ніде не працює, але отримує пенсію (приблизно десь дві з чимось тисячі). Коштами їй не допомагає, не купує речі, вона хоч і навчається безкоштовно, однак постійно потрібно здавати кошти на внески та оплачувати гуртожиток. Всім цим необхідним її забезпечує бабуся та дідусь. Її братик також проживає у них та знаходиться на їхньому повному утриманні. Вона отримує пенсію, яка приходить на картку батька, але ця картка знаходиться у неї і вона самостійно знімає кошти та користується ними. Свідок [PERSON] пояснила суду, що батько [PERSON] зовсім не цікавиться життям дітей, постійно зловживає спиртним напоями. Діти знаходяться на утриманні у [PERSON]. [PERSON] проживає у них більше 2,5 років, ще як була жива її мати, син [PERSON] проживає у них приблизно два роки. Батьки [PERSON] притримали дитину, поки [PERSON] не оформив документи, що він батько-одинак, а потім сказали: «Забирайте дитину!». Дітей [PERSON] не утримує та не піклується про них, коштів на їх утримання не надає. Вона була свідком того, що [PERSON] просив кошти у [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Нормами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і, водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Досліджені судом докази свідчать про те, що батько малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їхнім здоров`ям, не приїздить до них, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Суд зауважує, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та умисне ухилення від виховання дітей та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому, в даному випадку, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, суд вважає доцільним та необхідним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача, як позбавлення його батьківських прав, та вважає, що у якнайкращих інтересах дітей буде забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, де буде забезпечено належні умови для зростання та розвитку дитини. Відтак, суд вважає, що стороною позивача доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свої дітей. За ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. За ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зокрема, п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню дітей не надав, відтак суд дійшов висновку про їх невиконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дітей (аліментів). При цьому суд також бере до уваги, що відповідач доказів неможливості утримувати дітей, відомостей про незадовільний стан здоров`я, підтвердження того, що у нього на утриманні знаходяться інші особи, суду не надав. Таким чином, суд вважає можливим призначити стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на користь осіб чи установ, на утриманні яких перебуватимуть діти, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, відтак сума судового збору, установленого за звернення позивача до суду в частині стягнення аліментів, підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1211 грн. 20 коп. Доказів понесення позивачем інших судових витрат, в тому числі і на правничу допомогу, матеріали справи не містять.

Outcome: approved