Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулась до суду із даним позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника внаслідок професійного захворювання, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що [PERSON] була дружиною [PERSON] , [INFO] , який працював у відповідача в період з 01.11.1994 р. по 19.05.2005 р. підземним прохідником з веденням вибухових робіт 5 розряду з повним робочим днем у підземних умовах. Так з 2004 року [PERSON] були встановлені професійні захворювання та третя група інвалідності (ХОЗЛ, пиловий бронхіт, емфізема, вібраційна хвороба). 24.09.2004 року складений Акт № 55 розслідування причин виникнення професійних захворювань, яким було встановлено, що працюючи на ш. «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» підземним прохідником з правом ведення вибухових робіт в період з 25.11.1994 р., [PERSON] в процесі роботи використовував обладнання, яке за своїми конструктивними особливостями відрізняється генеруванням локальної вібрації підвищених параметрів, а підземні роботи відрізняються запиленістю повітря робочої зони, що перевищує гранично допустиму концентрацію через неефективність провітрювання робочих місць, внаслідок чого встановлено порушення адміністрацією шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» вимог ст. 153 КЗпП. Таким чином заподіяння шкоди здоров`ю чоловіку позивачки внаслідок професійних захворювань відбулося під час його роботи у відповідача. Нажаль [PERSON] помер [INFO] , в посмертному епікризі якого №2988 вказано, що самопочуття хворого прогресивно погіршувалося, посилювалися явища дихальної та серцевої недостатності, а [INFO] р. хворий помер, якому було поставлено посмертний діагноз: ХОЗЛ II ст. (емфізема легень, пневмосклероз) ЛН II; хронічний обструктивний бронхіт, фаза загострення. ІХС, стенокардія напруженості, фаза кл. II, кардіосклероз постінфарктний, артеріальна гіпертензія, СН ПА фаза кл. ІІІ. Хронічний пієлонефрит, кіста лівої нирки. Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть від 27.08.2010 р. причиною смерті [PERSON] стала хронічна легенева серцева недостатність. За довідкою розширеної експертної комісії № 2 від 16.02.2011 р. було встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] із профзахворюванням від 16.09.2004 р. Зазначала, що смертю чоловіка їй була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті рідної людини, з яким вона прожила у щасливому шлюбі більше 36 років та планувала прожити до глибокої старості. Смерть чоловіка призвела до того, що вона перебуває у напруженому психологічному стані, відчуваючи душевні страждання, оскільки до теперішнього часу не може змиритися з такою втратою. Додавала, що її чоловік був опорою, матеріально утримував їх спільну сім`ю, завжди допомагав організовувати спільний побут. Отже, позивачці ніхто не зможе замінити чоловіка, після смерті якого життя позивачки змінилось, оскільки вона залишилася сама. Через похилий вік душевні переживання позивачки позначились на стані її здоров`я, яке погіршилось. Зважаючи на ступінь та глибину моральних страждань позивачки, принцип розумності і справедливості, вважала за можливе визначити розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача внаслідок смерті її чоловіка, пов`язаної з його професійним захворюванням, у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 700000 грн. На підставі викладеного просила суд стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 700000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових зборів. У відзиві представник відповідача, ПрАТ «Суха Балка», адвокат Заклецький В. В., не визнаючи заявлені позовні вимоги, вказував, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин. При укладенні з ПрАТ «Суха Балка» трудового договору чоловіка позивача було ознайомлено з умовами праці, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, на що той погодився добровільно. Додавав, що ймовірною причиною профзахворювання чоловіка позивачки є незастосування ним у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту. Отже, відповідач не порушував законодавство про працю відносно чоловіка позивача, які б знаходились у причинному зв`язку з його професійним захворюванням та смертю. Також матеріали справи не містять доказів перенесення позивачкою моральних страждань, тому посилання на душевні страждання та переживання й на суму моральної шкоди в розмірі 700 000 грн. є необґрунтованими, а розмір заявлених нею вимог є завищеним. На підставі наведеного просив суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 20 травня 2024 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Позивачка, [PERSON] , не висловила заперечень проти розгляду справи без виклику сторін за наявними матеріалами. Представник ПрАТ «Суха Балка» також не заперечував проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування. Суд встановив, що [PERSON] працював з 01.11.1994 року по 19.05.2005 року підземним прохідником із введенням вибухових робіт 5 розряду з повним робочим днем у підземних умовах на шахті «Ювілейна» рудника «Суха Балка», який був перейменований у ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (серія [NUMBER] ). На підставі Акту № 55 розслідування професійного захворювання від 24 вересня 2004 року, складеного на ВАТ «Суха Балка», було встановлено наявність у [PERSON] , який працював в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 8 місяців, з яких 9 років 10 місяців на підприємстві відповідача, професійних захворювань: вібраційна хвороба першої-другої стадії, синдром полірадікулонейропатії з вираженим статико-динамічним порушенням на пояснично-хрестовому рівні, нейродистрофією у виді дефартроза ліктьових суглобів НФ першої-другої стадії, периферичний ангіодистонічним синдром з частими ангіоспазмами; пилевий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, ДН першої-другої стадії, що підтверджується висновком «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини» від 16 вересня 2010 року, причини виникнення яких стало те, що [PERSON] у процесі роботи використовував обладнання, яке за своїми конструктивними особливостями відрізняється генеруванням локальної вібрації підвищених параметрів, а підземні роботи відрізняються запиленістю повітря робочої зони, що перевищує гранично допустиму концентрацію через неефективність провітрювання робочих місць, чим, зокрема, було встановлено порушення адміністрацією шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» вимог ст. 153 КЗпП. Згідно із довідкою МСЕК № 529688 від 28.11.2006 року вбачається, що [PERSON] внаслідок повторного огляду було встановлено 3-ю групу інвалідності через професійні захворювання з потребою у подальшому лікуванні. Однак на підставі свідоцтва про смерть, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1471 від 19 серпня 2010 року, вбачається, що [PERSON] помер 18 серпня 2010 року у віці 56 років. При цьому за довідкою про причину смерті від 27 серпня 2010 року вбачається, що причиною смерті [PERSON] стала хронічна легенева серцева недостатність. Також за посмертним епікризом № 2988 відносно [PERSON] вбачається, що останньому було встановлено посмертний діагноз: ХОЗЛ II ст. (емфізема легень, пневмосклероз) ЛН II; хронічний обструктивний бронхіт, фаза загострення. ІХС, стенокардія напруженості, фаза кл. II, кардіосклероз постінфарктний, артеріальна гіпертензія, СН ПА фаза кл. ІІІ. Хронічний пієлонефрит, кіста лівої нирки. Натомість, відповідно до довідки від 16 лютого 2011 року № 000362 розширеної експертної комісії було встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] із професійним захворюванням останнього від 16 вересня 2004 року, що було встановлено 24 січня 2011 року. Суд вказує, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства. Виходячи ж з положень ст. 16, 23 ЦК та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 1 вересня 2020 року по справі № 216/3521/16-ц. Так за ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст. 173 КЗпП закріплюється право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Так за ст. 179 КЗпП шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно із ч. 1 ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі ч. 1-3 ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, виходячи з наведених норм, слідує висновок, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд вказує, що у п. 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також у Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Актом № 55 розслідування хронічного професійного захворювання від 24 вересня 2004 року, складеного на підприємстві відповідача, встановлено, що втрата працездатності [PERSON] настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд дійшов висновку про наявність відповідальності відповідача, як підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди за рахунок ПрАТ «Суха Балка». Таким чином невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування відповідачем заподіяної працівнику моральної шкоди. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палата Касаційного цивільного суду у постанові від 15 червня 2020 року по справі № 212/3137/17-ц. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Тлумачення ч. 2 ст. 1168 ЦК свідчить, що до суб`єктів, яким компенсується моральна шкода внаслідок смерті, відносяться чоловік або дружина потерпілої особи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Широківський районним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області, актовий запис № 23 від 16 березня 1974 року, вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON] ще [INFO] . Також відповідно до копій пенсійного посвідчення серія [NUMBER] від 9 січня 2008 року вбачається, що [PERSON] є пенсіонером за віком, яка проходила лікування протягом 30.11.2011 року - 13.12.2011 року, 19.08.2014 року - 29.08.2014 року та 27.09.2017 року - 07.10.2017 року, що підтверджується долученими до справи виписними епікризами № 4341 та виписками із історії хвороби позивачки № 2885, № 3453. Оскільки суд встановив, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання [PERSON] було встановлено 3-ю групу інвалідності, чим безсумнівно було заподіяно моральну шкоду, в тому числі його дружині, [PERSON] , як близькому члену родини, оскільки внаслідок професійного захворювання змінились умови життя [PERSON] та позивачки, яка змушена була весь час до смерті свого чоловіка протягом останніх шести років переживати його тривале лікування, відчуваючи душевні страждання за рідну людину. З рештою, смерть [PERSON] , чоловіка позивачки, яка стала наслідком отриманого професійного захворювання, хронічного обструктивного захворювання легень, є непоправною втратою для [PERSON] . В цьому сенсі суд зазначає, що призвели до смерті [PERSON] дії керівництва ПрАТ «Суха Балка», як правонаступника ВАТ «Суха Балка», яке не забезпечило безпечні умови праці чоловіка позивача, оскільки причиною загибелі такого працівника стало хронічне обструктивне захворювання легень [PERSON] , тобто професійне захворювання останнього, набуте ним на підприємстві відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи порівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 23 листопада 2022 року по справі № 686/13188/21 та від 25 травня 2022 року по справі № 487/6970/20. Суд також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже, на підставі встановлених обставин справи суд вважає доведеним той факт, що у зв`язку зі смертю [PERSON] , чоловіка позивачки, останній було безумовно заподіяно моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, з якою вона прожила на момент смерті [PERSON] щонайменше тридцять шість років, що потягло за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя після загибелі чоловіка. Таким чином аргументи представника відповідача про те, що позивачка не підтвердила достатніми та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань та розмір завданої моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки смерть рідної людини є не відновлюваною втратою, що безумовно спричиняє страждання та переживання. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала така особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 3 грудня 2018 року по справі № 210/1036/17. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань [PERSON] внаслідок смерті її чоловіка, як наслідок отриманого [PERSON] у 2004 році професійного захворювання, а також бере до уваги ступінь втрати працівником працездатності через отримане ним профзахворювання, зважаючи на відповідальність підприємства відповідача через незабезпечення безпечних умов праці такого працівника, тривалість роботи [PERSON] на ВАТ «Суха Балка» (10 років) та тривалість проживання разом подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також те, що життя людини є найвищою цінністю, втрата якої для позивачки є невідновлюваною втратою. Таким чином суд дійшов висновку, що заявлений [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з ПрАТ «Суха Балка» в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, пов`язаною із виконанням трудових обов`язків, виходячи з глибини перенесених позивачкою страждань, у розмірі 400000 грн., що думку суду відповідатиме принципу справедливості та розумності за встановленими обставинами справи. Також суд зазначає, що згідно із п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України (далі - ПК) платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. За пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб визначається, зокрема, юридична особа (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та Розділом IV ПК. На підставі п. 163.1 ст. 163 ПК об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Відповідно до п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК (в редакції змін, внесених Законом України від 16 січня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому в попередній редакції п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК передбачав, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Отже, з 23 травня 2020 року п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК було доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають з того часу оподаткуванню. Натомість, за старою редакцією п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК було передбачено, що суми за рішенням суду про відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, не підлягали оподаткуванню. Таким чином за податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок смерті чоловіка, а отже, заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, тому вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок смерті чоловіка, пов`язаної з професійним захворюванням. При цьому моральну шкоду було завдано через смерть працівника внаслідок отримання чоловіком позивачки професійного захворювання, що відбулось у 2010 році, тобто до набрання чинності нової редакції ст. 164.2.14 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року). Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом неодноразово у постановах 23 грудня 2022 року по справі № 566/800/21, від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21, від 4 квітня 2018 року по справі № 212/2362/16-ц, від 3 грудня 2018 року по справі № 210/1036/17, від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивача звільнено за законом, відповідно до розміру частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 4000 грн.

Outcome: partial