Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі за текстом ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення 47\~000 грн. заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.05.2021 [PERSON] з власного волевиявлення в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТзОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту № 4786150. Таким чином, відповідачка уклала кредитний договір № 4786150 від 10.05.2021 з ТзОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення їй були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000 грн. Відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання за вказаним договором. 13.09.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 07Т ТзОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за кредитним договором № 4786150 від 10.05.2021 на користь ТзОВ «Діджи Фінанс». Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТзОВ «Діджи Фінанс» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 47 000 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10 000 грн.; заборгованість за відсотками становить 35 100 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 1 900 грн. З врахуванням вищенаведеного просить позов задовольнити, а також стягнути з відповідачки судові витрати. Ухвалою судді від 04.04.2024 прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при зверненні із позовом до суду директор Товариства просив про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 6). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, заяв про розгляд справи за її відсутності не подала, відзив на позовну заяву від неї не надходив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. За таких обставинах суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу за його відсутності, провівши на підставі вимог ст.\~281\~ЦПК України заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, давши належну оцінку доказам у справі, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних міркувань. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 3 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону №675-VIII). У ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Судом встановлено, що 10.05.2021 [PERSON] з власного волевиявлення в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТзОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту № 4786150. На персональний мобільний номер телефону відповідачки електронним повідомленням відправлено одноразовий ідентифікатор, що є аналогом ЕЦП (електронного цифрового підпису). Даний ідентифікатор введено [PERSON] і тим самим нею було підтверджено прийняття умов кредитного договору № 4786150 від 10.05.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача. Таким чином 10.05.2021 між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір на строк до 09.06.2021 та на підставі платіжного доручення їй були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000 грн. Отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням №45884075 від 10.05.2021 (а.с.26), яке суд визнає належним доказом отримання кредитних коштів. Доказів на спростування вказаного платіжного доручення, відповідачка не надала. 13 вересня 2021 року між ТзОВ «Діджи Фінанс» та ТзОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 4786150 від 10.05.2021, укладеного між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] , перейшло до ТзОВ «Діджи Фінанс». Згідно наданого розрахунку заборгованості у відповідачки [PERSON] за період 13.09.2021 по 20.02.2024 становить 47 000 грн., з яких: із яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн.; заборгованість за відсотками 35 100 грн.; заборгованість за комісійними винагородами 1 900 грн. Означений розрахунок заборгованості відповідачкою не спростований. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку ТзОВ «Діджи Фінанс» не повернуті, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,20 грн. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». З метою документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. позивачем надано: додаткову угоду до договору №42649746 від 11.12.2023 про надання правової допомоги від 09.02.2024, детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.02.2024, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 20.02.2024. Відтак, із відповідачки на користь позивача слід стягнути 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved