Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

[PERSON] 07 листопада 2023 року звернулася в суд із позовом до [PERSON] , Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, про встановлення факту родинних відносин та про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , яка народилася [INFO] , батьками якої є: [PERSON] син [PERSON] та [PERSON] дочка [PERSON] . [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 2,55 га в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ №0083215, зареєстрованого 30 серпня 1996 року за № 512, який був виданий на підставі розпорядження Самбірської РДА №512 від 21 серпня 1996 року. [INFO] померла [PERSON] , в дівоцтві « [PERSON] », яка народилася [INFO] батьками якої є: [PERSON] син [PERSON] та [PERSON] дочка [PERSON] . Отже, [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами, але свідоцтва про їх народження у позивачки відсутні. До дня смерті [PERSON] вони разом проживали в [ADDRESS] . Позивачка вважає, що після смерті [PERSON] її сестра [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном і відповідно прийняла спадщину після її смерті, але не оформила в установленому порядку своїх спадкових прав. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та укладення шлюбу. Отже, позивачка [PERSON] яка є онукою [PERSON] , після її смерті оформила спадщину, так як її мати [PERSON] в установленому порядку відмовилася від неї. Однак при зверненні до нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд встановити факт, що [PERSON] була рідною сестрою [PERSON] . Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) (том 1 а.с.1-6). Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] та у приватного нотаріуса Дрогобицького нотаріального округу копію спадкової справи після смерті [PERSON] ( том 1 а.с.39). Листом від 15.11.2023 року Самбірська державна нотаріальна контора повідомила суд, що спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу (том 1 а.с.42). 07 грудня 2023 року [PERSON] в порядку ст. 49 ЦПК України подала до суду позовну заяву, в якій в якості відповідачки додатково зазначила [PERSON] . Також додатково зазначила, що до дня смерті [PERSON] з нею також проживав її племінник [PERSON] , який помер [INFO] . 01.09.1995 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповідала будинок [ADDRESS] [PERSON] . Отже [PERSON] мав право на спадкування після смерті тітки по заповіту, але як племінник не входив до кола спадкоємців, які мали право на спадщину по закону згідно ЦК УРСР 1963 року. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львіської області від 13 червня 2013 року задоволено позовні вимоги доньки [PERSON] [PERSON] , визначений їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька - 3 місяці. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2017 року за позовом його доньки [PERSON] встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як племінником та тіткою; визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , право власності на будинок [ADDRESS] . До дня смерті [PERSON] її сестра [PERSON] проживала (без реєстрації) з сестрою, опікувалася нею, оскільки та мала незадовільний стан здоров`я. Отже вважає, що після смерті [PERSON] її сестра [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном і відповідно прийняла спадщину після її смерті, але не оформила в установленому порядку своїх спадкових прав. Враховуючі зазначені обставини, позивачка просила суд встановити факт, що [PERSON] була рідною сестрою [PERSON] . Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) (том 1 а.с.45-51). Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, [PERSON] , про встановлення факту родинних відносин та про визнання права на земельну частку (пай); витребувано у приватного нотаріуса Дрогобицького нотаріального округу копію спадкової справи після смерті [PERSON] (том 1 а.с.68-69). Ухвалою суду від 16 січня 2024 року за клопотанням представника відповідачки [PERSON] адвоката Бучківської М.Б. продовжений строк підготовчого провадження у даній справі на 30 днів; продовжений відповідачці строк для надання відзиву; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] (том 1 а.с.106-107). 09 лютого 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки [PERSON] в якому вона позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити з огляду на таке. Відповідачка не заперечує того факту, що [PERSON] була рідною сестрою: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Їхніми батьками були: [PERSON] та [PERSON] . [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] (батько відповідачки), який після розлучення з її матір`ю переїхав до смт. Дубляни та постійно проживав зі своєю тіткою [PERSON] до дня її смерті. [PERSON] проживала в смт. Дубляни з дня народження до заміжжя, тобто до 1966 року. Відомості, надані Новокалинівською міською радою у довідці від 28 вересня 2023 року, що на час смерті [PERSON] проживала з сестрою без реєстрації є неправдивими, суперечать іншим довідкам, які містяться в матеріалах спадкової справи. Крім довідки іншими доказами (витягом з по господарської книги) дана обставина не підтверджена. Догляд за [PERSON] здійснювала її інша сестра [PERSON] . Про наявність заповіту [PERSON] відповідачці стало відомо лише в 2013 році. Після чого вона звернулася до суду. Про інше майно після її смерті їй було не відомо. Вважає, що [PERSON] , яка на протязі 25 років не зверталася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті [PERSON] , права спадкування не набула (том 1 а.с. 217-220). Ухвалою суду від 16 лютого 2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду (том 1 а.с. 247-248). Під час судового розгляду цивільної справи позивачка [PERSON] та її представник адвокат Захарко Ю.Ю. заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, на обґрунтування своєї позиції навели доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. При цьому адвокат Захарко Ю.Ю. наполягала на тому, що після смерті [PERSON] її сестра [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном і відповідно прийняла спадщину після її смерті, але не оформила в установленому порядку своїх спадкових прав, оскільки на час смерті проживала з сестрою, опікувалася нею, що підтверджують свідки та довідка ради. Пояснити, як і хто обробляв (використовував, здавав в оренду тощо) спірний земельний пай не змогла. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Пояснила, що позивачка є її рідною донькою, [PERSON] - матір`ю, [PERSON] - тіткою. Її мати проживала з сестрою в смт. Дубляни на час смерті [PERSON] , доглядала за нею. Про наявність заповіту [PERSON] вона дізналася в 2023 році. Про наявність земельного паю також дізналися в 2023 році, коли зателефонували з сільської ради та повідомили, «що держава забирає ваші гроші». Чи здавалася земельна ділянка в оренду весь цей час і ким здавалася, їй не відомо. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання представник відповідача Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника ради, просив ухвалити рішення на розсуд суду (том 2 а.с.28). Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Бучківська М.Б. у судове засідання не з`явилися, просили розгляд справи провести без їх участі, у позові відмовити (том 2 а.с.10-11). Свідок [PERSON] суду показала, що проживає в смт. Дубляни. [PERSON] та [PERSON] - її племінниці, [PERSON] - двоюрідна сестра. В родині було четверо дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] дітей не мала, заміжня не була, мешкала в смт. Дубляни, хворіла. На час смерті з нею проживала [PERSON] , яка нею опікувалася, а потім і поховала. Речі домашного вжитку після смерті [PERSON] ніхто не забирав. Як відомо свідку [PERSON] склала заповіт на племінника [PERSON] на будинок, в якому проживала. [PERSON] помер в [INFO]. В 2023 році стало відомо про наявність паю в межах с. Дубляни, який належав [PERSON] та який сільска рада самостійно здавала в оренду. Ніхто з членів родини про пай не знав, його не обробляв, в оренду не здавав. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає в смт. Дубляни, де й народилася, є сусідкою сторін. [PERSON] мешкала в смт. Дубляни, хворіла, чоловіка, дітей не мала. [PERSON] доглядала за своєю сестрою [PERSON] , яка померла в 1995-1996 році. Вона ж її й поховала. Заповіт на будинок був складений [PERSON] на племінника [PERSON] , його донька [PERSON] «воювала» за нього, відсудила. [PERSON] працювала в колгоспі, тому повинна була мати право на пай. Як він оформлювався їй не відомо. Можливо землею користувалася сільська рада. В теперішній час будинок в смт. Дубляни ніхто не використовує та не доглядає. Вислухавши доводи учасників судового процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (том 1 а.с.15). Згідно довідки Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 28 вересня 2023 року № 417 [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала в [ADDRESS] і склад сім`ї її був наступний: родич [PERSON] ; сестра [PERSON] (проживала без реєстрації) (том 1 а.с.20). Факт проживання [PERSON] за вказаною адресою також підтверджується довідками про призначення пенсії і допомоги колгоспникам (том 1 а.с.61-64). За життя, 11 вересня 1995 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений селищним головою Дублянської селищної ради, реєстровий номер 25, яким заповідала будинок [ADDRESS] [PERSON] (том 1 а.с.124). [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (том 1 а.с.195 зворот). Зазначений будинок успадкувала донька [PERSON] - відповідачка по справі [PERSON] , що підтверджується: - рішенням Самбірського міськрайонного суду від 11 липня 2017 року, яким встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як племінником та тіткою; визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , право власності на будинок [ADDRESS] . Як встановлено судом в даному рішенні [PERSON] «…до дня смерті проживала із племінником [PERSON] …» (том 1 а.с.53-56); - матеріалами копії спадкової справи №300/2013, заведеної після смерті [PERSON] (том 1, а.с.192-215); - інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2023 року, згідно якої власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] (том 1 а.с. 59-60). Право власності на зазначений будинок в даному провадженні не оспорюється. В матеріалах копії спадкової справи №300/2013, заведеної після смерті [PERSON] міститься довідка Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області від 07.08.2014 року № 314, в якій зазначено, що [PERSON] постійно до дня смерті проживала в [ADDRESS] . Заповіт від її імені посвідчувався 11.09.1995 року, зареєстрований в реєстрі за № 25. Земельна ділянка не приватизована. [PERSON] була зареєстрована та проживала разом з племінником [PERSON] (том1 а.с. 214 зворот). Після смерті [PERSON] також відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай) розміром 2,55 га в умовних кадастрових гектарах, яка їй належала згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ №0083215, зареєстрованого 30 серпня 1996 року за № 512, який був виданий на підставі розпорядження Самбірської РДА від 21 серпня 1996 року №512, що підтверджується Витягом з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Самбірського району Львівської області (колишня Дублянська селищна рада) (том 1 а.с.36). Згідно Архівних довідок Центрального Державного історичного архіву України м. Львів від 07.09.2023 року за №З-82/1, З-82 в документах архіву, у метричній книзі греко-католицької парафії с. Дубляни, повіт Самбір, Львівського воєводства з записами про народження за 1919-1944 роки виявлені записи про народження: -[PERSON] , народжена [INFO] , батько: [PERSON] , син [PERSON] , мати: [PERSON] дочка [PERSON] ; -[PERSON] , народжена [INFO] , батько: [PERSON] , син [PERSON] , мати: [PERSON] дочка [PERSON] (том 1 а.с.16-19). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] 13.01.1965 року одружилась з [PERSON] , після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (том.1 а.с.21). У подружжя [INFO] народилася донька [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), яка після укладення шлюбу 12 вересня 1987 року з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (том 1 а.с. 24, 25). У подружжя [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (том1 а.с.27), яка після укладення шлюбу 09.06.2011 року з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , том 1 а.с.28). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (том 1 а.с.22). Після смерті [PERSON] , майно яке залишилося після її смерті успадкувала її онука [PERSON] , що підтверджується матеріалами копії спадкової справи №57/2021, заведеної після смерті [PERSON] (том 1 а.с.132-190). При цьому [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері в користь своєї доньки [PERSON] (том 1 а.с.134). [PERSON] 07 вересня 2023 року звернулася до приватного нотаріуса Дгоробицького нотаріального округу Спариняк Л.В. з заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки [PERSON] . В матеріалах заведеної копії спадкової справи № 452/4475/23 міститься довідка Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області від 04.06.2002 №884, в якій зазначено, що [PERSON] постійно до дня смерті проживала в [ADDRESS] . Заповіт від її імені посвідчувався 11.09.1995 року. Двір колгоспний, покійна [PERSON] була останнім членом двору (том1 а.с.80). Постановою нотаріуса від 24 жовтня 2023 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну частку (пай), оскільки вона не надала документ, що посвідчує право власності на зазначене майно (том 1 а.с.29). Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 1), п. 4) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Як встановлено судом у метричній книзі греко-католицької парафії с. Дубляни, повіт Самбір, Львівського воєводства з записами про народження за 1919-1944 роки виявлені записи про народження [PERSON] в 1926 році та [PERSON] в 1937 році, їх батьками зазначено: батько [PERSON] , сина [PERSON] , матір`ю [PERSON] дочку [PERSON] , що підтверджено Архівними довідками Центрального Державного історичного архіву України м. Львів. Згідно з п. п. 2, 4 Указу Президії Верховної ради УРСР від 16 квітня 1940 року «Про реєстрацію актів громадського стану у Волинській, Дрогобицькій, Львівській, Ровенській, Станіславіській і Тернопільській областях УРСР», зроблені до 5 травня 1940 року служителями релігійних культур, єврейськими общинами і метрикальними конторами записи шлюбів, так само як і інших актів громадянського стану, - вважати маючими законну силу. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] 13.01.1965 року одружилась з [PERSON] , після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (том.1 а.с.21). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в ході судового розгляду визнали той факт, що що [PERSON] була рідною сестрою: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Їхніми батьками були: [PERSON] та [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як рідними сестрами, підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Отже, досліджені судом докази беззаперечно свідчить про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] була рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] . Як зазначив ВС в постанові від 03 листопада 2021 року у справі за № 691/1237/20 встановлення юридичного факту, а саме родинних відносин між померлими особами не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав. За встановлених обставин, встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] безпосередньо породжує юридичні наслідки, а саме право [PERSON] на спадщину у порядку спадкування за законом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц . З урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] стосуються спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до статей 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (стаття 529). При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (стаття 530). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР). Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Отже, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які би свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Згідно частини другої статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР) вважається таким, що відмовився від спадщини. Пунктом 5 частини 1 статті 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. (пункт 5 частини 1 статті 555 ЦК УРСР) (Постанова ВС від 02 червня 2021 року). Як встановлено судом [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилась спадщина і за заповітом (на житловий будинок), і за законом (на земельну частку (пай), розміром 2,55 га в умовних кадастрових гектарах, яка їй належала згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ №0083215, зареєстрованого 30 серпня 1996 року за № 512, який був виданий на підставі розпорядження Самбірської РДА від 21 серпня 1996 року №512, що підтверджується Витягом з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Самбірського району Львівської області (колишня Дублянська селищна рада)). Право власності за заповітом на будинок [ADDRESS] перейшло до [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , що документально підтверджено матеріалами справи. Сторонами це право не оспорюється. Предметом спору є земельна частка (пай), спадкоємство якої здійснюється за законом. Оскільки [PERSON] не мала спадкоємців першої черги, то відповідно до статті 530 ЦК Української РСР [PERSON] , як рідна сестра померлої могла бути закликана до спадкування як спадкоємець другої черги. Разом з тим, як зазначалося для придбання спадщини необхідно було щоб спадкоємець її прийняв. У свою чергу, факт вступу в управління або володіння спадковим майном за своїм змістом та обставинами, які підлягають доведенню, відрізняється від факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з положеннями ЦК Української РСР 1963 року правове значення для вирішення питання про прийняття спадщини, поряд з поданням нотаріусу заяви про її прийняття, мав факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (статті 549 ЦК Української РСР 1963 року), а не факт реєстрації та постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (частини третя статті 1268 ЦК України 2004 року) (Постанова ВС від 29 квітня 2022 року у справі № 372/949/19). Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 747/467/18. Ураховуючи наведене, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини (Постанова від 15 березня 2023 року справа № 205/7888/20). Як встановлено судом в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини (21.04.1996 року) [PERSON] до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] не зверталася, доказів того, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном - земельною часткою суду не надано. Такі дії вона не вчинила і до дня своєї смерті (12.05.2021 року), а це понад 25 років. Сам факт постійного проживання її разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, як на тому наполягала позивачка та її представник не підтверджує факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном (Постанова ВС від 29 квітня 2022 року у справі № 372/949/19). Крім того, суд критично ставиться до інформації, викладеній в довідці Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 28 вересня 2023 року № 417 щодо того, що [PERSON] проживала без реєстрації в [ADDRESS] до дня смерті [PERSON] (том 1 а.с.20), оскільки дана інформація спростовується іншими письмовими доказами, які містяться в матеріалах спадкових справ. Так, в довідці Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області від 07.08.2014 року № 314 зазначено, що [PERSON] постійно до дня смерті проживала в [ADDRESS] разом з племінником [PERSON] (матеріали копії спадкової справи №300/2013, заведеної після смерті [PERSON] том 1 а.с. 214 зворот). В довідці Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області від 04.06.2002 № 884 також відсутня інформація про проживання [PERSON] разом з сестрою (спадкова справа № 452/4475/23, том 1 а.с. 80). Не було встановлено цю обставину і при розгляді Самбірським міськрайонним судом Львівської області цивільної справи за позовом [PERSON] , де навпаки, в рішенні суду від [INFO] , зазначено, що [PERSON] «…до дня смерті проживала із племінником [PERSON] …» (том 1 а.с.53-56). Щодо показів свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] на час смерті [PERSON] проживала разом з нею в смт. Дубляни, допомогала, опікувалася нею, то слід зазначити, що свідки не підтвердили в судовому засіданні, що [PERSON] протягом шести місяців після смерті сестри вступила в управління чи володіння спадковим майном, а саме земельною часткою. Навпаки, вони повідомили, що про наявність земельної частки (паю) стало відомо лише в 2023 році. Крім того, як зазначено в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 293/349/22 висновок про вступ спадкоємця в управління або володіння спадковим майном слід робити, перш за все, на основі відповідних письмових документів, будь-які зовнішні обставини (показання свідків) мають лише побічне значення для встановлення того, чи особа прийняла спадщину. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи судом позивачка [PERSON] не довела належними доказами, які б достовірно підтверджували факт прийняття спадщини її бабою [PERSON] після смерті сестри [PERSON] у порядку, визначеному частинами першою, другою статті 549 ЦК Української РСР. Отже позивачкою не надані докази на підтвердження того, що у неї існує право на земельну частку (пай), яка є об`єктом спадкування після смерті [PERSON] . Разом з тим, суд вважає, що відмовити в частині позовних вимог [PERSON] щодо визнання права на земельну частку (пай) слід з інших причин з огляду на таке. Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України). Позивач - це особа, для захисту суб`єктивних прав, свобод чи інтересів якої порушена цивільна справа. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові. У постанові Верховного Суду від 09 січня 2023 року в справі № 402/586/17 вказано, зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (постанови Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц; від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц; від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18; від 06 жовтня 2021 року у справі № 234/17030/18; від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18). Вирішення спору щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадкоємцем спадщини. Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/8397/16-ц та від 11 березня 2021 року у справі № 289/927/19. Предметом спору у цій справі є визнання права власності на спадкове майно, а тому відповідачем/відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а в разі відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, для вирішення питання щодо необхідності участі у справі спадкоємця як відповідача необхідною умовою є прийняття ним спадщини. Позивачка [PERSON] невірно визначила відповідачем свою матір [PERSON] , оскільки як встановлено судом, та достеменно було відомо самій позивачці на час подання позову, [PERSON] не прийняла спадщину у виді земельної частки (паю) після смерті своєї матері [PERSON] , оскілька та в свою чергу не прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Отже [PERSON] є неналежним відповідачем у даній частині позову, що є самостійною підставою для відмови в позові до цієї особи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Сторонами в цивільному процесі є особи, які беруть участь у справі, матеріально-правовий спір між якими підлягає розгляду і вирішенню в суді. Отже інтереси сторін протилежні один одному. Сторони беруть участь в процесі від свого імені і в своїх інтересах. Навіть якщо в ході розгляду справи суд дійде до переконання, що в дійсності порушені права відповідача, він залишається відповідачем, а позивач - позивачем до розгляду справи по суті. Норми чинного процесуального законодавства не передбачають права особи одночасно звертатися з позовом як у власних інтересах, так і в інтересах відповідача. Цей висновок випливає із відносності процесуальних відносин та завдання цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб чи держави. Ця мета реалізується через право на звернення до суду у власних інтересах або в інтересах інших осіб, якщо таке право надано законом. В даній справі позивачка [PERSON] , визначила свою матір [PERSON] відповідачем у справі, а просить ухвалити рішення на її користь а саме: «Визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай)…» (том 1 а.с. 5, 51). Більш того, саме [PERSON] зверталася до нотаріуса з заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки [PERSON] , і саме [PERSON] постановою нотаріуса від 24 жовтня 2023 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну частку (пай) (том 1 а.с.29). Разом з тим матеріали справи не містять доказів звернення позивачки [PERSON] до нотаріуса з зазначеного питання та про відмову нотаріуса у вчиненні певної дії. Враховуючи, зазначене відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , права на земельну частку (пай). З приводу розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн. (а.с.7). З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково, разом з тим питання про стягнення з відповідачів судового збору позивачка не висувала, суд покладає судові витрати на позивачку.

Outcome: partial