Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію\~ [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, без його усвідомленої згоди. В обґрунтування заяви вказує на те, що 13.06.2024 [PERSON] був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» за направленням лікаря КНП «ПМЛ №1» ПМР Котенко. У приймальному відділенні був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] , який після особистого огляду хворого зробив висновок про необхідність його госпіталізації до стаціонарного відділення ув`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Встановлений діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес». 14.06.2024 [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги та необхідність його лікування в умовах стаціонару. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав заяву. Суду пояснив, що [PERSON] хворіє з 2017 року. Був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» за направленням лікаря КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР Котенко. Підставою для госпіталізації було те,що [PERSON] відмовився від прийому підтримуючої терапії, не спить ночами, відмовляється від їжі, агресивно веде себе по відношенню до матері. Комісією встановлено діагноз «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес». Комісія прийшла до висновку, що він потребує лікування на стаціонарі. Але згоди на лікування в стаціонарному відділенні [PERSON] не надав. Допитана в якості свідка [PERSON] , мати [PERSON] , суду показала, що останнім часом син перестав приймати ліки, пішло загострення хвороби, він не спить, постійно виходить курити на балкон через її кімнату, заважає їй спати. На її зауваження не реагує. Викидає їжу, одежу в сміттєвий бак. Він не відмовляється від їжі, але іноді викидає в смітник і не їсть. [PERSON] проти заяви лікаря заперечує. Суду пояснив,що проживає разом з матір`ю. Ліки приймав завжди, пропустив тільки 3 дні. Ніякої агресії по відношенню до матері не було. Їсти став менше, оскільки хотів схуднути, це йому вдалося. Просить відпустити його додому, буде лікуватися вдома. Представник [PERSON] адвокат Іванова В.М. проти задоволення заяви заперечує. Вказує, що відсутні підстави, передбачені ст.. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», для примусової госпіталізації [PERSON] до стаціонарного відділення. Прокурор заяву лікаря- психіатра підтримує, просить її задовольнити. Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, показання свідка, думки інших учасників провадження, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно із ч. ч. 2, 5\~ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра\~або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016року №2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР» 13.06.2024 за направленням лікаря КНП «ПМЛ № 1» ПМР Котенко. При обстеженні [PERSON] у приймальному відділенні КП «ДБКЛПД» ДОР черговий лікар-психіатр [PERSON] підтвердила наявність тяжкого психічного розладу і встановив діагноз: «Шизафренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес». Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 14.06.2024 року [PERSON] підтверджено діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес». Комісією лікарів-психіатрів встановлено, що пацієнт [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим напружений, до мовного контакту вступає неохоче, відповідає інколи з нічим не вмотивованою посмішкою, постійно сперечаєтеся із співбесідником, перепитує елементарні питання, каже що він здоровий, а це все матір « всього один раз посперечався, а вона викликала швидку», під час чого опускає погляд та намагається піти. Виказує незгоду з очевидними фактами в його стані. Вважає, що йому взагалі не потрібні ліки бо він здоровий, а те що перестав спати, їсти з цим ніяк не пов`язано. У поведінці наявні омани сприйняття у вигляді зорових оманів сприйняття, сам хворий повністю їх заперечує, поведінкою видає, час від часу кудись дивиться застигає, замовкає. Тому комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу». У заяві лікар-психіатр зазначив, що психічний стан [PERSON] обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Тлумачення вказаної норми свідчить, що примусова госпіталізація можливе лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу. При цьому, необхідно достовірно встановити, що особа є психічно хворою; психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні. Так, судом встановлено, що [PERSON] неодноразово перебував на лікуванні у стаціонарному відділенні КП «ДБЛПД» ДОР», остання госпіталізація була у березні 2023 року. Йому був встановлений діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес». Після виписки він приймав підтримуючу терапію, відвідував лікаря-психіатра за місцем проживання. З пояснень свідка [PERSON] встановлено, що останнім часом [PERSON] декілька днів не приймав ліки, тому став погано спіти, ходить по ночам часто курити, заважає їй, на зауваження не реагує. З пояснень [PERSON] встановлено, що він від прийому підтримуючої терапіє не відмовлявся, пропустив прийом ліків останні 3 дні. Спить, їжу приймає. Бувають конфлікти з матір`ю на побутовому рівні. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] перебував на час доставлення його до лікарні або перебуває зараз у безпорадному стані, який обумовлює неможливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби,як вказує лікар у заяві. Тобто, лікарем-психіатром не доведена необхідність лікування [PERSON] саме в умовах стаціонару. Доводи лікаря стосовно того, що [PERSON] тривалий час страждає на шизофренію, є недостатньо вагомими для того, щоб госпіталізувати особи до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди. З огляду\~на викладене,\~суд \~приходить до\~висновку,\~що \~заявником не\~доведено наявність\~підстав,\~ встановлених\~ст.\~14\~ЗУ «Про\~психіатричну допомогу»\~для госпіталізації\~ [PERSON] \~ до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed