Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 08.06.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 49 500 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 495 грн. 00 коп. Зазначені позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 07.08.2014 року в м. Запоріжжі на перехресті вул. Іванова вул. 8 Березня, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «KIA» державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «KIA» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2014 року, [PERSON] було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення. Приватне акціонерне товариств «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. 11.12.2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №54775865 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 08.06.2016 року в повному обсязі. В зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №334/8058/15 09.06.2016 року та до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 10.12.2023 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 55 849 (п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн. 91 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 09.06.2016 року по 10.12.2023 року складає 11 259 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп. В зв`язку з вищевикладеним представник позивача просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 11\~259,00 гривень, інфляційні втрати у розмірі 55\~849,91 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Позивач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання на його адресу копії ухвали про відкриття провадження. Представник позивача у позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Відзиву на позов у встановлені судом строки не подав. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст.\~12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. ст.13, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 07.08.2014 року в м. Запоріжжі на перехресті вул. Іванова вул. 8 Березня, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «KIA» державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «KIA» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2014 року, [PERSON] було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, вказані обставини встановлені рішенням суду, відтак відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. 08.06.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 49 500 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 495 грн. 00 коп.. 11.12.2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №54775865 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 08.06.2016 року в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року в справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Разом з тим, за змістом статей 598 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. З урахуванням вищезазначеного, Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №334/8058/15 09.06.2016 року та до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 10.12.2023 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 55 849 (п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн. 91 коп.. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 09.06.2016 року по 10.12.2023 року складає 11 259 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп.. Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 11\~259,00 гривень, інфляційні втрати у розмірі 55\~849,91 гривень. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved