Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Виноградівської міської ради. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалася на те, що 07.06.2013 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] , розірвано шлюб на підставі Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі №299/1418/13-ц, про що зроблено відповідний запис у паспорті відділом ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області. Від шлюбу в сторін народилася одна дитина-донька [PERSON] , [INFO] . На підставі Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі №299/1418/13-ц від 07 червня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття у розмірі 30% від частки заробітку щомісячно, до досягнення нею повноліття. Однак відповідач з моменту розірвання між нами шлюбу не бере ніякої участі в утриманні та вихованні неповнолітньої доньки. З донькою відповідач бачиться дуже рідко. З 2013 року відповідач зник з життя дитини, вихованням та утриманням доньки не займається, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Також, відповідач ніяким чином не піклуються про дитину, матеріально не підтримує, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] не сплачує аліменти на утримання доньки, заборгованість по яким станом на 01.07.2023 року становить 180789,90 грн., що стверджується відповідною довідкою Виноградівського відділу ДВС. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, повідомила суду, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з зазначених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про місце та дату розгляду справи, відповідно до п.11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада». Додатково, ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками направлена відповідачу за зареєстрованим місцем проживання. Правом подання заперечення проти позову відповідач не скористався, такі заперечення не подав. Представник третьої особи-органу опіки та піклування Берегівської міської ради Закарпатської області, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та просив суд при прийнятті рішення, врахувати Висновок органу опіки та піклування від 09.04.2024 року, згідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] , батьківських прав. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. У судовому засіданні встановлено, що 07.06.2013 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] , розірвано шлюб на підставі Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі №299/1418/13-ц, про що зроблено відповідний запис у паспорті відділом ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області. Від шлюбу в сторін народилася одна дитина-донька [PERSON] , [INFO] . На підставі Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі №299/1418/13-ц від 07 червня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття у розмірі 30% від частки заробітку щомісячно, до досягнення нею повноліття. Однак відповідач з моменту розірвання між нами шлюбу не бере ніякої участі в утриманні та вихованні неповнолітньої доньки. З донькою відповідач бачиться дуже рідко. З 2013 року відповідач зник з життя дитини, вихованням та утриманням доньки не займається, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Також, відповідач ніяким чином не піклуються про дитину, матеріально не підтримує, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] не сплачує аліменти на утримання доньки, заборгованість по яким станом на 01.07.2023 року становить 180789,90 грн., що стверджується відповідною довідкою Виноградівського відділу ДВС. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відсутність повноцінного контакту відповідача з своїми дітьми за останні роки або іншого прояву турботи чи інтересу беззастережно вказують на наявність підстав для застосування до [PERSON] заходів впливу. Згідно ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України окреме проживання батьків від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку відповідача принижує гідність дітей, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дітей як з моральної, так і з правової точки зору. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пункт 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України регламентує, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою; орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання синів, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України). Названі дії у відповідності до положень ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). З огляду на встановлені судом обставини, що відповідач [PERSON] не має будь-якого інтересу до свої доньки, не виконує батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною освіти, готування до самостійного життя дітей без поважних на те причин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо доньки є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, судом враховано Висновок органу опіки та піклування Берегівської міської ради за №03-13/272 від 09.04.2024 року, згідно до якого надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У справі «Савіни проти України» Європейський суд з прав людини (рішення від 10 грудня 2008 року) зазначав, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Ухвалюючи рішення у справі, яка розглядається, суд виходить з найвищих інтересів дитини, у зв`язку із чим, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та зважаючи, що при зверненні до суду судовий збір сплачено позивачем, тому суд, вважає за необхідне витрати із сплати судового збору в сумі 1073 грн.60 коп., стягнути на користь позивачки з відповідача [PERSON] , з врахуванням, що вимоги позивача задоволено в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved