Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І. Я., звернувся до суду з позовом до Монастириської міської ради Тернопільської області (далі - Монастириська міська рада), в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , який помер [INFO] , з [PERSON] , яка померла [INFO] , з 1987 року до дня смерті останньої, а також визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належні їй відповідно до державних актів серії ТР № 026782 та серії ТР № 045114 земельні ділянки площею 0,2744 га і 0,4767 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області, з кадастровими номерами 6124288800:01:001:0634, 6124288800:01:001:1799 відповідно. Вказану спадщину прийняв його батько - [PERSON] , оскільки відносився до спадкоємців четвертої черги за законом та на момент відкриття спадщини проживав разом з [PERSON] , проте за життя не оформив свої спадкові права. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на вищевказані земельні ділянки, яку прийняв позивач як спадкоємець першої черги за законом, оскільки в шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Окрім того, [PERSON] за життя склав заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповів порівну йому з братом - [PERSON] . Останній помер [INFO] , а інших спадкоємців за законом чи заповітом, які прийняли спадщину, в [PERSON] немає. Однак позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на вказані земельні ділянки, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно, що підлягає спадкуванню. Позивач, окрім того, зазначає, що необхідно встановити факт спільного проживання однією сім`єю між [PERSON] та [PERSON] не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини задля підтвердження права на спадкування. [PERSON] звертає увагу на те, що його мати - [PERSON] померла в 1985 році, після чого його батько [PERSON] з 1987 року проживав разом з [PERSON] однією сім`єю в належному йому будинку, що за адресою: [ADDRESS] . Разом вони вели спільне господарство, мали взаємні права і обов`язки, піклувались один про одного та були пов`язані спільним побутом, спільно несли витрати на утримання житла та його ремонт, а також були повінчані. Окрім того, [PERSON] відносилась до позивача як до свого сина, у зв`язку з чим неодноразово доручала йому представляти її інтереси. З огляду на наведені обставини просить позов задовольнити. Позивач та його представник - адвокат Андрусенко І. Я. в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач Монастириська міська рада не забезпечили явку представника в судове засідання, у відзиві на позовну заяву просять розглянути справу за відсутності їхнього представника, з обставинами, викладеними в позові [PERSON] , погоджуються. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення в справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Судом встановлено такі обставини. Як вбачається з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 29-19-0.2131-903/2-24 від 29.02.2024 року, згідно з Книгою записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадянам с. Устя-Зелене, с. Міжгір`я, с. Лука території Устя-Зеленської сільської ради за рахунок земель колективної власності с.с. «Галичина» Монастириського району Тернопільської області 11.08.2004 року [PERSON] набула у власність земельні ділянки площею 0,48 га та 0,27 га з кадастровими номерами 6124288800:01:001:1015, 6124288800:01:001:0634, які призначенні для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказані земельні ділянки посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ТР № 045114 та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ТР № 026782, які видані на підставі розпорядження голови Монастириської районної державної адміністрації № 229 від 18.07.2003 року (реєстрові номери 040465300904, 040465300903). Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 6124288800:01:001:0634, а також про земельну ділянку з номером 6124288800:01:001:1015, якій після реєстрації був присвоєний номер 6124288800:01:001:1799, в Державному земельному кадастрі зареєстровано за [PERSON] . Внесення даних вищевказаних земельних ділянок до Державного земельного кадастру підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7400885442023 від 18.12.2023 року та № НВ-0700742912023 від 21.12.2023 року, згідно з якими земельним ділянкам площею 0,2744 га та 0,4767 га, що належали [PERSON] відповідно до державних атів серії ТР № 026782 та серії ТР № 045114 присвоєно кадастрові номери 6124288800:01:001:0634 і 6124288800:01:001:1799 відповідно. Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ТР № 045114 та № 026782 втрачено, про що позивачем розміщено оголошення в місцевій газеті «Свобода» (редакція № 35 (479) від 19.06.2024 року). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.06.2006 року. На підтвердження доводів позивача про те, що його батько [PERSON] проживав спільно з [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю як чоловік та дружина з 1987 року до дати смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , долучено відповідну довідку виконкому Монастириської міської ради № 697 від 09.04.2024 року. Згідно з цією довідкою [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, піклувались один про одного, були пов`язані спільним побутом та спільно несли витрати на утримання житла і його ремонт. Як вбачається з довідки № 01 від 15.02.2011 року, між [PERSON] та [PERSON] був укладений церковний шлюб в храмі с. Устя-Зелене. В матеріалах справи також міститься фотокопія довіреності [PERSON] від 27.07.2000 року, згідно з якою позивач був уповноважений представляти її інтереси на загальних зборах акціонерів ВАТ «Автоливмаш» 11.08.2000 року. Окрім того, до позовної заяви долучено фотознімки зі спільних сімейних святкувань [PERSON] та [PERSON] . Згідно з відповіддю Монастириського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 53/35.15.1-07.4 від 18.05.2024 року актовий запис про шлюб [PERSON] , [INFO] , відсутній. Як вбачається з актового запису про смерть [PERSON] № 20 від 23.06.2006 року, із заявою про реєстрацію смерті [PERSON] звертався [PERSON] , житель с. Міжгір`я Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до довідки № 230 від 22.11.2023 року, виданої виконкомом Монастириської міської ради Тернопільської області, згідно з даними погосподарських книг на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та була зареєстрована в с. Міжгір`я Монастириського району Тернопільської області, немає даних про її спадкоємців за законом (рідні діти, батьки, чоловік) чи заповітом. Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 216/01-16 від 06.06.2024 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкової справи не заведено. Відповідно до копії запису акта про шлюб № 13 [PERSON] та [PERSON] одружилися в червні 1960 року. Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 22.08.1969 року його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією актового запису про її смерть № 40 від 09.09.1985 року. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.04.2013 року. Згідно з довідкою № 624 від 06.10.2023 року, виданою виконкомом Монастириської міської ради, на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] та був зареєстрований в [ADDRESS] , разом з ним ніхто не був зареєстрований. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 23.07.2009 року секретарем виконкому Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області [PERSON] , відповідно до якого він заповів усе своє майно [PERSON] та позивачу [PERSON] в рівних частинах. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.06.2012 року, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції. Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 216/01-16 від 06.06.2024 року після смерті батька позивача - [PERSON] , який помер [INFO] , заведено спадкову справу № 206 за 2013 рік. З матеріалів вищевказаної спадкової справи вбачається, що 19.07.2013 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся його син [PERSON] (позивач). Водночас племінник позивача - [PERSON] 19.07.2013 року подав заяву про відмову від прийняття спадщини. 11.04.2014 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий № 482) на належний [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Постановою завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 176/02-31 від 21.05.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,2744 га та 0,4767 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області, згідно з державними актами на право власності на земельну ділянку серії ТР № 026782 та серії ТР № 045114 відповідно, які залишилися після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки та необхідністю встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] . Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. За змістом ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (аніж ті, що визначені в ч. 1 ст. 315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.10.2023 року в справі № 522/10701/20. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів дають підставу зробити висновок, що батько позивача - [PERSON] , який помер [INFO] , проживав однією сім`єю разом з [PERSON] , яка померла яка померла [INFO] , з 1987 року до дня смерті [PERSON] , тобто більше п`яти років до часу відкриття спадщини. Отже, факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини доведено в повному обсязі, вказаний юридичний факт породжує правовий наслідок і від нього залежить виникнення майнових прав у позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до правил ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Відповідно до правил ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. У силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що [PERSON] відповідно до державних актів на право власності земельну ділянку серії ТР № 026782 та серії ТР № 045114 належали земельні ділянки площею 0,2744 га та 0,4767 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області, з кадастровими номерами 6124288800:01:001:0634 і 6124288800:01:001:1799 відповідно. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вказані земельні ділянки успадкував батько позивача - [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом, оскільки проживав разом з [PERSON] однією сім`єю з 1987 року до смерті останньої, тобто більше п`яти років до моменту відкриття спадщини. [PERSON] спадщину прийняв, проте за життя не оформив свої спадкові права на вказане майно. Позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняв. Водночас племінник позивача - [PERSON] подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини. Дані про інших спадкоємців, які прийняли спадщину, - відсутні. Разом з тим суд звертає увагу на те, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року в справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) викладено висновок про те, що в справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, встановлення факту (в даному випадку проживання однією сім`єю із спадкодавцем більше п`яти років до часу відкриття спадщини) є передусім питанням доведення обставин, що входять до предмета доказування в справі, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, а зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке встановлення не є необхідним. Аналогічний висновок викладено в поставі Верховного Суду від 29.05.2024 року в справі № 206/851/23. Зважаючи на наведене, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити та визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. На підставі наведеного,

Outcome: approved