Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі суму заборгованості на загальну суму 68 266, 50 грн, з яких сума за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення - 45 832, 93 грн, з сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку - 478, 52 грн, з внесення плати за абонентське обслуговування - 1 144, 11 грн, три відсотки річних - 3 815, 11 грн, інфляційні втрати - 16 995, 83 грн, а також витрати, пов`язані із розглядом справи. В обґрунтування вказано, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) за адресою: [ADDRESS] , не відмовляючись від надання таких послуг, у тому числі з 01 січня 2017 року по 29 лютого 2024 року, але не сплатив за користування за вказаний період. Внаслідок цього виникла заборгованість у розмірі 68 266, 50 грн. Відзив від відповідача до суду не надходив. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 08 травня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 10 травня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 10 травня 2024 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 14 травня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у судове засідання і витребувано інформацію у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації інформації щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . 27 травня 2024 року до суду надійшла відповідь з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації з копією свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна. 27 червня 2024 року представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання, про час, дату і місце проведення якого повідомлявся належним чином, не з`явився, заяви по суті та / або з процесуальних питань до суду не надходили. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] зареєстрованим / має задеклароване місце проживання за адресою: квартира [ADDRESS] , і є її власником, згідно з свідоцтвом про право власності на житло, виданим за розпорядженням № 5050 від 07 квітня 1994 року Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району. 26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198, яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), який доповнено новими частинами. Так, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено п. 5, якою визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Частиною сьомою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, ще договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), ще укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання є договором приєднання. 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення пре публічний договір (оферту) про надання публічним акціонерним товариством «Акціонерне компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерне компанія «Київводоканал», який є виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник / квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, ще ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. Також повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. Таким чином, відповідач отримуваа послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вищевказаній газеті, на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідача не надходило. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у ст. 17 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», належить в тому числі обов`язок своєчасної оплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. Отже з моменту набуття у власність квартири у відповідача виник обов`язок нести витрати на утримання квартири, в тому числі сплачувати вартість комунальних послуг. Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у прав спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя ст. 9 Закон України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до частини першої ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або і повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до наданого представником позивача довідки та розрахунку заборгованості станом на 01 квітня 2024 року, відповідач у період з 01 січня 2017 року по 29 лютого 2024 року не сплачував за надані позивачем житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення 45 832, 93 грн, з сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку - 478, 52 грн, з внесення плати за абонентське обслуговування - 1 144, 11 грн /а. с. 16/. На час розгляду справи судом, відповідачами не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості ними не оспорюється. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином сума штрафних санкцій, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, а саме трьох відсотки річних - 3 815, 11 грн й інфляційні втрати - 16 995, 83 грн також підлягають стягненню з відповідача. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За частиною другою статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved