Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

28 листопада 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 136555 грн 38 коп. за кредитними договорами № Р99.193.73100 від 14 квітня 2016 року (далі Договір-1), №С02.193.73686 від 23 вересня 2016 року (далі Договір-2). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 квітня 2016 року між відповідачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк») укладено кредитний договір №Р99.193.73100 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до умов Договору-1 банк відкриває позичальнику поточний рахунок у валюті гривні. Відповідно до умов договору банк надав клієнту кредит в сумі 18360 грн строком на 48 місяців, зі змінюваною річною ставкою в розмірі 22,00 відсотка. Позичальник зобов`язався повернути кредит з відсотками. Крім цього, 23 вересня 2016 року між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №С02.193.73686 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до умов Договору-2 банк відкриває позичальнику поточний рахунок у валюті гривні. Відповідно до умов договору банк надав клієнту кредит в сумі 25300 грн з процентною ставкою за користування коштами 48 відсотків. Позичальник зобов`язався повернути кредит з відсотками. 03 грудня 2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90, згідно умов якого, первісний кредитор ПАТ «Ідея Банк» передає (відступає) новому кредитору ТОВ «ФК «Профіт Капітал», свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. Відповідно до умов вказаного вище договору позивач набув право грошової вимоги до відповідача у справі за Договором-1 та Договором-2. Відповідач зобов`язання за Договором-1 належним чином не виконав і станом на 03 грудня 2020 року має заборгованість у розмірі 43223 гривні 40 копійок, яка складається з наступного: - заборгованості за кредитом 16376 грн 99 коп.; - заборгованість за відсотками 14375 грн 84 коп.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 47286 грн 56 коп. Відповідач зобов`язання за Договором-2 також належним чином не виконав і станом на 03 грудня 2020 року має заборгованість у розмірі 72586 грн 56 коп., яка складається з наступного: - заборгованості за кредитом 25300 грн 00 коп.; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 47286 грн 56 коп.; Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 3 відсотка річних за користування кредитом в розмірі 2672 гривні 30 копійок, та інфляційні втрати в розмірі 10330 грн 37 копійок. А також, просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 2684 гривні. 04 грудня 2023 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу на зареєстроване місце проживання, рекомендованим листом з повідомленням, але повернуто до суду з відміткою АТ «Укрпошти» - «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 69)\~ Станом на 20 червня 2024 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14 квітня 2016 року між ПАТ «Ідея банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №Р99.193.73100, згідно з умовами якого банк надає [PERSON] кредит на поточні потреби в сумі 18360 гривень, з відсотковою ставкою за користування кредитом 22 відсотка, строком на 48 місяців. Відповідач належним чином не виконував своїх договірних зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 43223 грн 40 коп. (а.с. 7) Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за користування кредитними коштами в розмірі 43223 грн 40 коп., з яких: заборгованість за кредитом 16376 грн 99 коп.; заборгованість за відсотками 14375 грн 84 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 12470 грн 57 коп. Оскільки відповідачем вказана сума не була сплачена позивач просить суд стягнути з нього за період прострочення з 03 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року три відсотка річних від простроченої суми в розмірі 1591 грн 29 коп., та інфляційні втрати в сумі 6151 грн 47 коп. (а.с.24) 23 вересня 2016 року між ПАТ «Ідея банк» та відповідачем [PERSON] укладена Угода №С02.193.73686, згідно з умовами якого банк відкриває позичальнику поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня з випуском картки MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 гривень, з доступним кредитним лімітом позичальнику\~ -25300 гривень, з процентною ставкою за користування коштами кредитної лінії 48,00 відсотків річних. Крім цього, ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] погодили, що позичальник ознайомлений з умовами Договору-1, що затверджений розпорядженням банку з усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені в Інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua, та які йому були роз`яснені,\~ зрозумілі\~ та з якими він погодився. Позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за користування кредитними коштами в розмірі 72586 грн 56 коп., з яких: заборгованість за кредитом 25300 грн 00 коп.; заборгованість за відсотками 47286 грн 56 коп. Відповідач належним чином не виконував своїх договірних зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 72586 грн 56 коп. (довідка-розрахунок заборгованості станом на 03 грудня 2020 року). (а.с. 23) Оскільки відповідачем вказана сума не була сплачена, позивач просить суд стягнути з нього за період прострочення з 03 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року три відсотка річних від простроченої суми в розмірі 2672 грн 30 коп., та інфляційні втрати в сумі 10330 грн 37 коп. (а.с.25) Згідно із ч.1 ст. 510 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 514 ЦК\~ України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників. (а.с. 33-35, 40, 41) Відповідно до Реєстру боржників, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором-1 та Договором -2 на загальну суму 136555 грн 38 коп. (а.с. 36-39) Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитними договорами відповідач має заборгованість: - за Договором-1: заборгованість за основним боргом\~ в розмірі 16376 грн 99 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 14375 грн 84 коп.; - за Договором-2: заборгованість за основним боргом\~ в розмірі 25300 грн 00 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 47286 грн 56 коп. Отже суд, дійшов висновку, що в цій частині позову слід задовольнити. Крім цього, згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Проте, в порушення наведених норм закону відповідачем заборгованість за кредитими договорами не сплачена, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач порушив зобов`язання по Договору-1 та по Договору-2, суд вважає за необхідне також задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача: - за Договором-1: трьох процентів річних від простроченої суми за період з 03.12.2020 по 23.02.2022 в розмірі 1591 грн 29 коп., а також інфляційні втрати за весь час прострочення за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року в розмірі 6151 грн 47 коп.; - за Договором-2: трьох процентів річних від простроченої суми за період з 03.12.2020 по 23.02.2022 в розмірі 2672 грн 30 коп., а також інфляційні втрати за весь час прострочення за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року в розмірі 10330 грн 37 коп. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Згідно із ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19 зазначила наступне. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит Банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно із додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам ч.1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. З урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» суд дійшов висновку, що умови Договору-1 про встановлення комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 12470 грн 57 коп. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ст. 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи позивачем на підтверджені витрати на правову допомогу, додано Договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021, акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 11.09.2023; квитанцію №265 від 14.09.2023, з якої вбачається, що проведена оплата правової допомоги за договором №28092021-1 від 28.09.2021 між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий діалог». (а.с. 42-50) Враховуючи вказане вище, та беручи до уваги, що позовна заява була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку що клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення, враховуючи критерії розумності їх вартості, саме в розмірі 4000 грн. Враховуючи вказане вище, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтований частково, а відтак підлягає до часткового задоволення, зокрема, в частині наявності заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, трьох відсотків річних від простроченої сум, та інфляційних втрат, що у сукупності становить суму заборгованості у розмірі 124084 грн 82 коп. У зв`язку із частковим задоволенням позову у розмірі 124084 грн 82 коп., що складає 90,87% від ціни позову в розмірі 136555 грн 38 коп., на відповідача у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України слід покласти відшкодування зі сплати судового збору на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2438 грн 95 коп., що складає 90,87% від розміру сплаченого судового збору 2684 грн 00 коп.

Outcome: partial