Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «ОТП Банк» про визнання іпотеки припиненою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04.12.2006 року між ним та відповідачем АТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-008/825/2006, відповідно до якого йому відповідачем було надано кредит в розмірі 70 000,00 доларів США. 04.12.2006 року на виконання умов кредитного договору між ним, [PERSON] та АТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки № PML-008/825/2006, за умовами якого він та [PERSON] , як іпотекодавці, передали в заставу відповідачу, як іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцям на праві приватної власності в рівних долях. Як зазначає позивач, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.02.2022 року у справі № 754/12417/16-ц позовні вимоги АТ «ОТП Банк» до нього та [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором були повністю відхилені. Постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2023 року вказане рішення залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 10.01.2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «ОТП Банк» на вищевказані судові рішення відмовлено. Таким чином, на думку позивача, всі вимоги АТ «ОТП Банк» щодо наявності у нього заборгованості були відхилені повністю і судовим рішенням Деснянського районного суду м.Києва, що набрало законної сили, була фактично підтверджена відсутність у нього заборгованості перед відповідачем. Проте, 29.01.2024 року відповідач надіслав йому вимогу іпотекодержателя, в якій відповідач зазначає про неіснуючу заборгованість, яка була відхилена судовим рішенням, в розмірі 21 585,19 доларів США. Тобто, банк здійснює спробу стягнути відхилену судовим рішенням заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про протиправну спробу відповідача заволодіти спірним майном. В той же час, виникає правова підстава для визнання іпотеки припиненою у зв`язку із припиненням основного зобов`язання - всіх зобов`язань, що виникали з кредитного договору. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що нових вимог банком не заявлялось, позивач просить задовольнити його вимоги, а саме: -визнати припиненою іпотеку, що виникла на підставі договору іпотеки від 04.12.2006 року № PML-008/825/2006, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Зубко І.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 5288; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Зубко І.І. та вилучити запис про іпотеку стосовно квартири за адресою: [ADDRESS] , з Державного реєстру іпотек, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрований в реєстрі для реєстрації заборони за № 5289/258; -зобов`язати приватного нотаріуса КМНО Зубко І.І. вчинити відповідні реєстраційні дії щодо припинення іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення запису з Державного реєстру іпотек, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 06.03.2024 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 06.03.2024 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 08.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 08.03.2024 року вжито заходів забезпечення позову. 09.04.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що вищевказаним рішенням Деснянського районного суду м.Києва, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2023 року банку відмовлено у стягненні заборгованості у зв`язку із недоведеністю банком заявлених позовних вимог про наявність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Тобто, банку було відмовлено не у зв`язку із відсутністю заборгованості за кредитним договором, а у зв`язку із недоведеністю розміру заборгованості. Статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як відмова в задоволенні позову про стягнення заборгованості у зв`язку із недоведеністю розміру заборгованості. Станом на дату подання позовної заяви кредитний та іпотечний договори є чинними та не визнані у встановленому законом порядку недійсними. Позивачем не надано жодного документу, що підтверджує належне виконання зобов`язань за кредитним договором. Посилаючись на викладене, представник відповідача вважає, що відсутні підстави для припинення іпотеки, а тому просить відмовити в задоволенні позову. 10.04.2024 року до суду надійшов лист третьої особи - приватного нотаріуса КМНО Зубко І.І., в яком вона зазначає про те, що відповідно до діючого законодавства, вчинення нотаріальної дії - зняття заборони за договором іпотеки, а також вчинення реєстратором реєстраційних дій щодо припинення іпотеки, може бути здійснено нотаріусами, реєстраторами у випадку погашення боргу за кредитним договором, виконання основного зобов`язання. Підтвердженням тому є надання іпотеко держателем повідомлень про повне виконання зобов`язання за кредитним договором з відповідними листами з проханням зняти заборону та виключити відповідний запис в реєстрі іпотек і т.д., та може бути вчинено нотаріусами, реєстраторами, які не накладали заборону, іпотеку. Станом на дату подання позовної заяви документи, що підтверджують виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором не надходили. З урахуванням викладеного та виконанням службових обов`язків, третя особа просила розглянути справу в її відсутність. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.05.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Треті особи в судове засідання не з`явились, у своїх заявах просять розглядати справу в їх відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності третіх осіб. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, а також встановлено судовими рішеннями у справі № 754/12417/16-ц, 04.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-008/825/2006, за умовами якого банк надав позивачу кредит в розмірі 70 000,00 дол. США на споживчі цілі, строком до 04.12.2016 року зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 13,99% річних. 04.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-ML-008/825/2006. Також, 04.12.2006 року між АТ «ОТП Банк», як іпотекодержателем, та [PERSON] , [PERSON] для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] його зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки № PML-008/825/2006, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] , як іпотекодавці, передали в іпотеку відповідачу, як іпотекодержателю, квартиру [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцям на праві приватної власності в рівних долях. Відповідно до п.9.1 договору іпотеки, цей договір набирає чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє до виконання боргових зобов`язань в повному обсязі та зобов`язань іпотекодавців за цим договором. 18.07.2016 року на адресу [PERSON] засобами поштового зв`язку було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором за вих. №4660 від 18.07.2016 року. На адресу [PERSON] також 18.07.2016 року було відправлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з описом вкладення досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором за вх. №4665 від 18.07.2016 року, яка підлягає виконанню протягом 30 календарних днів з дати її одержання. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.02.2022 року у справі № 754/12417/16-ц залишено без задоволення позовні вимоги АТ «ОТП Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Дане рішення суду мотивоване тим, що розмір заборгованості за кредитним договором № ML-008/825/2006 від 04.12.2006 року, яку позивач намагається стягнути з відповідачів в судовому порядку, не підтверджений документально та розрахунково, крім того, не підтверджений документально розмір реальної відсоткової ставки. З огляду на викладене, суд у вказаній справі дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог про наявність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором № ML-008/825/2006 від 04.12.2006 року в розмірі 556 185 грн. 60 коп., а тому вимоги позову в цій частині залишено без задоволення за їх недоведеністю. Постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2023 року у справі № 754/12417/16-ц вказане судове рішення залишено без змін. При цьому апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позиції позивача. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що основного зобов`язання сплатити кредит на користь АТ «ОТП Банк» на сьогодні не існує і таким чином воно є припиненим у силу судового рішення про відмову у задоволенні позову банку про стягнення коштів, а відтак іпотека також є припиненою. Сторона відповідача проти даних тверджень заперечувала, вказуючи на те, що банку було відмовлено не у зв`язку із відсутністю заборгованості за кредитним договором, а у зв`язку із недоведеністю розміру заборгованості, а тому оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконано, заборгованість не погашена, то відсутні підстави для визнання іпотеки припиненою. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950, року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України. Однією з таких підстав, згідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України є договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником, зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до ст.17 Закону України "Про іпотеку" в редакції, що діяла станом на час укладення іпотечного договору, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Також, відповідно до ст.17 Закону України "Про іпотеку" в редакції, що діє на час розгляду справи, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Таким чином, за системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника, вимог кредитора та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду № 127/26402/20 від 26.01.2022 року. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України судочинство у цивільному судочинстві здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 81 ЦПК України визначає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, при зверненні з позовом про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №906/1130/17, від 29 січня 2019 року у справі № 916/436/18, від 22 січня 2020 року у справі № 916/1009/19. Дослідивши рішення Деснянського районного суду м.Києва від 07.02.2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28.09.2023 року у справі № 754/12417/16-ц, якими було відмовлено в задоволенні позову банку про стягнення боргу з боржника, суд встановив, що підставою для відмови в задоволенні вимог АТ «ОТП Банк» була недоведеність розміру заборгованості, а не встановлення факту відсутності зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, посилання позивача на те, що не існує основного зобов`язання за кредитним договором, виконання якого було забезпечено іпотекою, не підтверджений належними та допустимими доказами. Також, суду не було надано інших доказів на підтвердження підстав, визначених законом, які б дозволяли зробити висновок, що іпотека припинилась. За таких обставин, доводи позивача не дають підстав для висновку, що іпотека припинилась, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Інші позовні вимоги задоволенню також не підлягають, як похідні від вимоги про визнання іпотеки припиненою. При цьому суд вважає необхідним зауважити, що відповідно до п.5 прохальної частини позову позивач просить зобов`язати приватного нотаріуса КМНО Зубко І.І. вчинити певні дії, при цьому визначаючи її процесуальний статус як третьої особи, тобто позивачем визначено неналежний склад учасників в цій частині. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання договору іпотеки припиненим. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Інші доводи позивача висновків суду не спростовують та підстав для задоволення позову не дають. Таким чином, суд відмовляє в задоволенні вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed