Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошової компенсації частини вартості майна, набутого у шлюбі, а саме: - вартості 1/2 частини транспортного засобу - мопеду НОNDA DIO, номерний знак [NUMBER] , в розмірі 6550,00 грн.; - вартості 1/2 частини транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 21099, номерний знак [NUMBER] , в розмірі 42050,00 грн.; - вартості 1/2 частини транспортного засобу - автомобіля марки FІАТ ТЕМРRA 1.8., 1993 року випуску, номерний знак [NUMBER] , в розмірі 20750,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 29 листопада 1996 року по 21 квітня 2023 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання та за спільні кошти подружжям були придбані транспортні засоби: - мопед НОNDA DIO, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, об`єм двигуна 49 см.куб, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 23.04.2019 року; - автомобіль марки ВАЗ 21099, номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, об`єм двигуна 1499 см.куб, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 19.12.2018 року; - автомобіль марки FІАТ ТЕМРRA 1.8, 1993 року випуску, номерний знак [NUMBER] . При цьому, позивачка зауважила, що хоча автомобіль FІАТ ТЕМРRA і був оформлений на неї, проте лише формально, адже посвідчення водія вона не має, керувати не вміє та вказаним автомобілем ніколи не користувалась. Після розірвання шлюбу сторони за взаємною домовленістю розділили спільне майно у вигляді житлового будинку, речей загального побуту і особистого вжитку (меблі, побутову техніку тощо). Однак, долю транспортних засобів не вирішили. Фактично вони залишились у користуванні відповідача. Позивачка не заперечує аби це майно залишилось у його володінні, проте бажає отримати компенсацію частини вартості цього майна в порядку поділу спільного майна подружжя, в зв`язку з чим, звернулася до суду з даним позовом: В свою чергу, [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив здійснити поділ спільного майна подружжя. За змістом позову [PERSON] визнав, що вищевказані транспортні засоби є їх спільним майном. Однак зауважив, що мопед НОNDA DIO був проданий (без зняття з обліку в органах МВС) ще в 2013 році, про що добре відомо [PERSON] , адже кошти від його продажу були використані в інтересах сім`ї. Компенсацію частини вартості майна, як того вимагає позивач, вважав недоцільною, просив здійснити поділ майна, залишивши у власності [PERSON] , автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. [NUMBER] , а у власності [PERSON] автомобіль FІАТ ТЕМРRA, номерний знак [NUMBER] , а різницю вартості майна у розмірі 1951,40 грн (за оцінкою, наданою стороною відповідача за первісним позовом) стягнути з нього на користь [PERSON] . Ухвалою суду від 22.01.2024 зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, зустрічну позовну заяву не визнала. Зазначила, що з відповідачем не проживають з 2022 року, всі транспортні засоби перебувають у його володінні. Представник позивача - адвокат Островська Г.В. позов також підтримала. Зазначила, що позивачці транспортні засоби не потрібні, вона є інвалідом третьої групи, має онкологічне захворювання, в зв`язку з чим потребує коштів на лікування. Відтак отримання позивачкою саме грошової компенсації половини вартості транспортних засобів більше відповідатиме її інтересам. Що стосується мопеду, то позивачка не знала, що 10 років тому відповідач його продав, згоди на це не давала і коштів від продажу не бачила. Крім того, згідно даних сервісного центру МВС, відповідач у 2019 році проводив перереєстрацію мопеду, в зв`язку з втратою тимчасового реєстраційного талону, що спростовує його доводи в цій частині. Відповідач [PERSON] в судове засідання 19.06.2024 не з`явився, раніше в судовому засіданні зазначав, що мопеду у нього немає ще з 2008 року, що може підтвердити свідок [PERSON] , яка і купила його. Просив залишити позивачці автомобіль FІАТ ТЕМРRA, оскільки він оформлений на неї, а йому автомобіль ВАЗ 21099, який йому віддав ще його батько. Просив суд врахувати при винесенні рішення саме його висновок про оцінку транспортних засобів, який складений експертом, а не той, що складений спеціалістом, на замовлення позивачки, без огляду транспортних засобів. Представник відповідача - адвокат Рязанець А.А. в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Вказав на те, що оцінка транспортних засобів позивача проведена спеціалістом, а їх висновок виніс експерт, тому саме оцінка, надана стороною відповідача (за первісним позовом), повинна бути врахована судом при винесенні рішення. Крім того, просив також суд врахувати саме наявність майна, яке перебуває у сторін по справі, оскільки мопед, грошову компенсацію якого хоче позивачка, вже давно продано. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, прийшов до наступних висновків. 29 листопада 1996 року між сторонами було укладено шлюб /а.с. 18/, який розірваний рішенням суду від 21.04.2023 у справі № 589/2367/22, що набрало законної сили 23.05.2023 /а.с. 19/. Під час шлюбу було придбано транспортні засоби: - мопед НОNDA DIO, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, об`єм двигуна 49 см.куб, що зареєстрований за [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 23.04.2019); - автомобіль марки ВАЗ 21099, номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, об`єм двигуна 1499 см.куб, що зареєстрований за [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 19.12.2018); - автомобіль марки FІАТ ТЕМРRA 1.8, 1993 року випуску, номерний знак [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] /а.с. 21-22/. Приписами ст. 57 СК України, в редакціях, чинних на час набуття цього майна, жодний з вказаних об`єктів не відносився до особистої приватної власності дружини чи чоловіка. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. При цьому, реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що спірні транспортні засоби є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Дані обставини сторонами не оспорювалися. При цьому, суд не виключає із обсягу спільного майна подружжя мопед НОNDA DIO, та відхиляє доводи [PERSON] щодо продажу цього майна ще у 2008 році, з огляду на те, що згідно з інформацією, наданою Територіальним сервісним центром МВС № 5945 /а.с. 162/, станом на 03.04.2024 вказаний транспортний засіб зареєстрований за ним. Належних доказів вибуття цього майна з власності сторін суду не надано. Що стосується показів свідка [PERSON] , яка зазначила, що придбала сторін спірний мопед, то такі не мають жодного доказового значення при вирішенні даної справи, з огляду на приписи ч. 2 ст. 218 ЦК України, згідно з якими рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків у разі недодержання вимоги щодо письмової форми правочину. В той же час, правочин з продажу спірного мопеду, в силу приписів ст. 208 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі. Так, домовленості про поділ належного їм рухомого майна сторони не дійшли. Шлюбного договору, яким би були визначені частки майна подружжя при розірванні шлюбу, сторони не укладали. Відповідно до вимог СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Статтею 70 Сімейного кодексу встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Таким чином, в основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Слід зауважити, що транспортний засіб є неподільною річчю і не може бути поділений у натурі між сторонами без втрати свого цільового призначення. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. За змістом ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приписи ч. 4, 5 ст. 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі ст. 365 ЦК заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Крім того, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. При цьому, факт відсутності у відповідача коштів для одноразової виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Враховуючи викладене, беручи до уваги, що спільне рухоме майно сторін фактично перебуває у володінні і користуванні відповідача (за первісним позовом), а також те, що позивачка наразі не має реальної можливості використовувати транспортні засоби за їх призначенням, оскільки посвідчення водія не отримувала, та не має наміру ними користуватись взагалі, остання надала свою згоду на виплату їй грошової компенсації вартості цього спільного майна, суд, з урахуванням дотримання балансу інтересів сторін, приходить до висновку про доцільність сплати [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортних засобів замість належної їй частки у праві спільної власності. Підсумовуючи викладене, позови (первісний та зустрічний) підлягають задоволенню частково. При цьому, визначаючи розмір належної компенсації, в основу доказів вартості спірного майна суд,

Outcome: partial