Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

14.07.2023 року [PERSON] звернуся до суду із позовом до [PERSON] в якому просив встановити факт нецільового використання аліментів та зобов`язати останню внести аліменти на особистий рахунок дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 07 жовтня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.05.2014 у справі № 686/22245/13-ц вказаний шлюб розірвано. Перший час після розірвання шлюбу син [PERSON] проживав з матір`ю. При цьому, на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2014 року з позивача на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 лютого 2014 року. З 1 жовтня 2020 року [PERSON] проживає разом із батьком, який здійснює його виховання та утримання, забезпечує всі його витрати та потреби. Водночас, [PERSON] пояснила, що кошти, які сплачуються в рахунок аліментів на виконання рішення суду перебувають на її картковому рахунку, вона ними не користується. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.11.2022 року у справі № 686/4329/22 позов [PERSON] задоволено. Припинено стягнення аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 21 лютого 2014 раку. Стягнено із [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані в якості аліментів грошові кошти в розмірі 61785 грн 63 коп. за період з 1 жовтня 2020 року по 31 січня 2022 року. Разом з тим, постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у справі № 686/4329/22 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2022 року в частині задоволення позову про стягнення безпідставно отриманих аліментних платежів скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. В позові [PERSON] до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, про стягнення 61785 гривень 63 копійки безпідставно отриманих в якості аліментів грошових коштів відмовлено. Вказаною постановою Хмельницького апеляційного суду встановлено, що з 1 жовтня 2020 року малолітній [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні. Водночас із [PERSON] на користь матері дитини, [PERSON] , продовжують стягуватися аліменти на підставі судового рішення. Факт проживання малолітнього [PERSON] з батьком визнається відповідачкою. З метою досудового врегулювання спору, [PERSON] звернувся до [PERSON] листом з проханням надати письмове підтвердження цільового витрачання грошових коштів на [PERSON] із долученням доказів. Однак, остання на вказаний лист відповіді не надала, а сплачені позивачем аліменти залишаються неповернуті. Окрім того, [PERSON] ухилилась від інспекційного відвідування органу опіки та піклування, по позбавило Службу у справах дітей Хмельницької міської ради скласти висновок щодо цільового витрачання аліментів на дитину, одночасно підтвердивши, що такі кошти не були спрямовані у відповідний період на потреби [PERSON] . У зв`язку із зазначеним, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом та просить встановити факт нецільового використання аліментів та зобов`язати відповідачку внести аліменти на особистий рахунок дитини Ухвалою суду від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 12.10.2023 року від відповідачки по справі до суду надійшов відзив, у якому остання заперечила повністю проти задоволення позовних вимог з огляду на їхню необґрунтованість. 13.10.2023 року від законного представника третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позову, у яких останній задоволення позовних вимог підтримав у повному обсязі. Протокольною ухвалою суду від 18.01.2024 року ухвалено перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.04.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовільнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Так, судом об`єктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.05.2014 у справі № 686/22245/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2014 року з позивача на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 лютого 2014 року. Разом з тим, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.11.2022 року у справі № 686/4329/22, залишено в силі в цій частині постановою Хмельницького апеляційного суду 23 лютого 2023 року у справі № 686/4329/22, припинено стягнення аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Водночас, постановою Хмельницького апеляційного суду 23 лютого 2023 року у справі № 686/4329/22 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.11.2022 року у справі № 686/4329/22 в частині стягнення безпідставно отриманих аліментних платежів у сумі 61785 грн. скасовано, у позові в цій частині [PERSON] відмовлено. Як стверджується позивачем та не заперечується відповідачкою, а також встановлено рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.11.2022 року у справі № 686/4329/22 та постановою Хмельницького апеляційного суду 23 лютого 2023 року у справі № 686/4329/22, з 01 жовтня 2020 року [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] . При цьому, протягом періоду з 01.10.2020 року по 20.10.2022 року з позивача на користь відповідачки продовжувались сплачуватись аліменти на утримання сина [PERSON] , що в сукупному розмірі, як вбачається із Звіту про здійснення відрахування та виплати ГУНП в Хмельницькій області щодо [PERSON] за вказаний період склали 97159,13 грн. 26.05.2023 року позивачем надіслано відповідачці запит з вимогою роз`яснення цільового використання отриманих аліментів, який залишений відповідачкою без відповіді. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків або інші особи, відповідно до ст. 179 СК України, на ім`я якого вони виплачуються, зобов`язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров`я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині. Сама неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Відповідно до статті 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Механізм здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів визначений Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15 листопада 2018 року № 1713 (далі - Порядок). Так, відповідно до п.п. 2-6 Порядку, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів. За змістом пункту 14 Порядку чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування. Отже, саме на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як власною ініціативою органу, так і за заявою платника. Для платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Таким чином, в таких правовідносинах платник аліментів має покладатися лише на належне виконання своїх функцій органом опіки та піклування, його добросовісність та фаховість, оскільки інші докази витрачання коштів отримувачем не є належними доказами в таких правовідносинах. Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2019 року у справі №711/11054/17 (провадження № 61-42009св18), від 02 лютого 2021 року у справі № 751/1396/19 (провадження № 61-18643св19). Разом з тим, як встановлено судом із заяви Органу опіки і піклування ХМР від 05.06.2024 року інспекційне відвідування щодо перевірки цільового витрачання аліментів на дитину у справі, що розглядається не проводилося та висновок не складався. Вказане підтверджується, також, листом Служби у справах дітей ХМР від 09.03.2023 року № 597/01-31. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із змісту норм чинного законодавства та оцінивши встановлені у справі докази і обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження підстав для встановлення нецільового використання аліментів з боку відповідачки, а тому, підстав для задоволення позовних вимог щодо встановлення факту нецільового використання аліментів - немає. При цьому, суд не бере до уваги надані АТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахунках відповідачки [PERSON] за період з 01.10.2020 року по 20.10.2022 року та оцінює їх, як такі, що не містять доказового значення щодо предмета спору, оскільки не доводять факт нецільового використання зарахованих аліментних платежів відповідачкою, а лише факт зарахування їй таких платежів, що не оспорюється в судовому порядку. Разом з тим, як свідчить практика Верховного суду в аналогічних справах, відсутність усіх фінансових документів на підтвердження щомісячних витрат не може бути єдиним і достатнім доказом, який доводить факт використання тим з батьків, на користь якого зараховуються аліменти, отримуваних коштів на особисті цілі, на користь інших осіб або на будь-які інші потреби, які не пов`язані з утриманням і вихованням дітей. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі №553/2334/16-ц (провадження № 61-11343св18), від 17 травня 2021 року справа № 552/3611/19 (провадження № 61-2391св21). Враховуючи те, що позовні вимоги про встановлення способу сплати аліментів на рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України у розрізі даного спору є похідними від основної вимоги про встановлення факту нецільового використання аліментів, у задоволенні яких судом відмовлено, суд також вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог і в цій частині позову. Таким чином,

Outcome: dismissed