Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

I. Зміст позовних вимог. Від імені та в інтересах [PERSON] (далі\~позивач) [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Платинум Фінанс» (далі\~відповідач), в якому просить визнати виконавчий напис від 22.07.2019 року №1203, вчинений Кубою Ю.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, яким стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість в сумі 32709,42 гривень, таким, що не підлягає виконанню. Також просить вирішити питання про компенсацію витрат на оплату судового збору в сумі 1073,60 гривень та 536,80 гривень. II. Позиція позивача. З урахування уточненої позовної заяви, в обґрунтування позову зазначено, що Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження №66133447 на підставі виконавчого напису № 1203, виданого 22.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Куба Ю.В.про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості в сумі 32709,42 грн. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню оскільки вчинений з порушенням законодавства. Так, відповідно до виконавчого напису від 22.07.2019 №1203 між нею та ТОВ «Альфа Банк» 22 липня 2008 було укладено кредитний договір №500146734. Згідно із договором про відступлення права вимоги 0104/2019 від 01.04.2019 за кредитним договором новим кредитором за цими зобов`язаннями стало ТОВ «Платинум Фінанс». Вказує на те, що її не було письмово повідомлено про можливе відступлення права вимоги в порядку ч.2 ст.\~1082 ЦК України\~на користь ТОВ «Платинум Фінанс». Просить також звернути увагу, що однією з умов вчинення виконавчого напису є: засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (за наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте позивачу не було надіслано повідомлення про усунення порушення, що у свою чергу засвідчує факт недотримання вимоги законодавства щодо порядку вчинення виконавчого напису Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», підпункту 1.2 пункту 1, підпунктів 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, оскільки сума заборгованості вказана у виконавчому написі нотаріуса не є безспірною, так як на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису безспірність заборгованості не була встановлена, відповідачем не було подано нотаріусу документи, визначені п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, а тому виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Приватний нотаріус не отримав від сторін первинні документи щодо видачі кредиту, що є підставою вважати, що заборгованість не є безспірною. ІІІ. Виклад позиції відповідача. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. ІV. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом)сторін, крім того, витребувано у нотаріуса матеріали нотаріальної справи. Станом на день винесення рішення, ухвалу про витребування доказів нотаріусом не виконано та не повідомлено про причини неподання доказів. У судове засідання позивач не прибула, представник подав заяву про розгляд справи без їх участі у якій зазначив, що позовні вимоги позивач підтримує, просить задовольнити. Відповідач, повторно в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його участі не заявляв, заперечень проти позову не надав. Третя особа правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористалася, в судове засідання не з`явилася , про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені\~ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення, тому на підставі ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача,\~суд постановив\~здійснювати заочний розгляд справи. Крім того, за приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. V. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. З постанов про арешти у виконавчому провадженні від 20.07.2021 року (ВП №66133447) та виконавчого напису №1203 від 22.07.2019 року і договору №500146734 від 22.07.2008 вбачається, що Дніпровським відділом\~державної виконавчої\~служби у\~м.Херсоні\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Одеса)відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №1203 від 22.07.2019 року, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Куба Ю.В.про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №500146734 від 22.07.2008 року, укладеного з первісним кредитором ТОВ «Альфа Банк» право вимоги за яким було відступлено за кредитними договорами до ТОВ «Кредитні Ініціативи» правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2012-2-1/1 від 18.12.2012 є ТОВ «Купер Прайс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №0104/2019 від 01.04.2019 є ТОВ «Платинум Фінанс», тобто останнє набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. Стягнення заборгованості за кредитним договором проводиться за період з 25.11.2008 року по 15.05.2019 року. Сума заборгованості становить 32709,42 гривні. З Інформації з Єдиного реєстру виконавчих проваджень, сформованої 10.06.2024 вбачається, що позивач [PERSON] є боржником, а ТОВ «Платинум Фінанс» стягувачем. VІ. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 були визнанi незаконними i нечинними, зокрема, положення пункту 2 Переліку. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. та до закінчення касаційного розгляду було зупинено виконання постанови Київського апеляційне адміністративного суду від 22.02.2017 року. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3\~ст. 77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. VIІ. Оцінка та висновки суду Виконавчий напис нотаріуса, який є предметом дослідження у даній справі вчинено нотаріусом 22.07.2019 року, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017, якою були визнані незаконними i нечинними, зокрема, положення пункту 2 Переліку. Отже, у зв`язку з визнанням судом незаконними норм постанови КМУ № 662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова КМУ від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Крім того, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 констатувала, що коли порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Однак, у даній справі, встановлено недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат» в частині невідповідності наданих нотаріусу документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, що призвели до порушення гарантованих законом прав боржника. Матеріалами справи встановлено, що 22.07.2008 між позивачем та ТОВ «Альфа Банк» було укладено кредитний договір №500146734, з метою отримання кредитних коштів, право вимоги за яким було відступлено за кредитними договорами до ТОВ «Кредитні Ініціативи» правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2012-2-1/1 від 18.12.2012 є ТОВ «Купер Прайс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №0104/2019 від 01.04.2019 є ТОВ «Платинум Фінанс», тобто останнє набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. Сума кредиту 2974,40 USD, строк з 22.07.2008 до 22.07.2010, розмір процентної ставки 40%. Також сторони узгодили настання відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно виконавчого напису стягнення проводиться за період з 25.11.2002 по 15.05.2019, сума заборгованості становить 32709,42 грн., з чого вона складається не зазначено. Даних про направлення банком позивачці письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором матеріали справи не містять. В липні 2019 року банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського\~нотаріального округу\~Куба Ю.В.із заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором № 500146734 від 22.07.2008 року, укладеними між [PERSON] та ТОВ «Альфа Банк», правонаступником якого є ТОВ «Платинум Фінанс». Зі змісту виконавчого напису вбачається, що нотаріусу був наданий вказаний кредитний договір, даних про те, які ще були подані нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису матеріали справи не містять. Кредитний договір № 500146734 від 22.07.2008 року, який став підставою для видачі оспорюваного виконавчого напису, не був нотаріально посвідченим, договір укладений в простій письмовій формі, оскільки обов`язкове його нотаріальне посвідчення не вимагається чинним законодавством України. 22.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Куба Ю.В.було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 1203, про стягнення з\~ [PERSON] на користь ТОВ «Платинум Фінанс» грошових коштів на загальну суму 32709,42 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 500146734 від 22.07.2008 року. Встановлені матеріалами справи обставини свідчать, що серед документів наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Наданий нотаріусу кредитний договір № 500146734 від 22.07.2008 року не посвідчений нотаріально, а отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. За таких обставин позов підлягає задоволенню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, оскільки перевірка доводів позивача чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мала безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису здійснюється судом у повному обсязі та зазначається в рішенні у тому випадку, коли надані документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника відповідають умовам вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приймаючи рішення у справі, суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)). Встановивши, що у нотаріуса взагалі було відсутнє право на вчинення виконавчого напису у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем відповідних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, суд вважає недоцільним давати аналіз іншим доводам позовної заяви щодо розміру заборгованості, наявності чи відсутності спору з приводу наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором, тощо. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. VIII. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1\~ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1610,40 гривень за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved