Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Чумак В.П. звернулася до суду з позовом, в якому просять визнати виконавчий напис № 135097 від 10 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 7046,87 грн., таким що не підлягає виконанню. А також стягнути з відповідача судові витрати, понесені при зверненні до суду, у розмірі 1211,20 грн. судовий збір та 5000,00 грн., за надання правничої допомоги. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31.01.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П., на підставі виконавчого напису № 135097 від 10.06.2021, складеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., відкрито виконавче провадження № 68418593, за яким з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» стягуються грошові кошти у розмірі 7046,87 грн відповідно до кредитного договору №113814999 від 21.07.2014, укладеного між ПАТ «Банк Форвард» та [PERSON] . Проте, вище зазначений договір позивачка не укладала, про неодноразовий перехід кредитної заборгованості від одних фінансових товариств до інших та складання виконавчого напису позивач дізналася тільки після звернення до банку для відкриття рахунку у січня 2024 року. Ні про кредитний договір, ні про договори про відступлення права вимоги, позивачці не було відомо. Вказаних договорів вона не бачила та не підписувала. У червні 2014 року у позивачки було викрадено паспорт та ідентифікаційний код, який пізніше було підкинуто до поштового відділення за місцем проживання. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.02.2024 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.02.2024 даний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду на 25.03.2024. 01.03.2024 до суду представником відповідача подано клопотання у якому останній визнає позовні вимоги та просить зменшити витрати на правничу допомогу до 1000 грн., вважаючи їх завищеними та необгрунтованими і не доведеними відповідними доказами. Розгляд справи на зазначену дату не відбувся, його було відкладено до 09.05.2024, а потім до 24.06.2024. У судове засідання сторонни не з`явилися, проте від представника позивача адвоката Чумак В.П. до суду надійшла заява у якій остання підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить такі задовольнити, слухати справу у відсутності сторонни позивача. Представник відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін О.П. у судове засідання не з`явилися також, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). 31 січня 2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича, на підставі виконавчого напису № 135097 від 10 червня 2021 року, складеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, відкрито виконавче провадження № 68418593, за яким з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» стягуються грошові кошти у розмірі 7046,87 грн. (а.с.16-17). 31 січня 2022 року приватний виконавець Палігін Олександр Петрович виніс постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на загальну суму - 509,60 грн., постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі - 704,68 грн. та постанову про арешт коштів боржника на суму - 8261,15 грн (а.с.18-20). 31 січня 2024 року до приватного виконавця Палігіна Олександра Петровича було направлено адвокатський запит (а.с.12), на підставі якого було встановлено, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» було відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 250521-ФК від 25 травня 2021 року, якому в свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/ФК від 09 липня 2020 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було відступлено право вимоги на підставі Договору про відступлення права вимоги № 201807-1/2 від 24 липня 2018 року, якому ПАТ «Банк Форвард» на підставі Договору відступлення права вимоги № 25/02/15-1 від 25 лютого 2015 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 113814999 від 21 липня 2014 року, укладеного між ПАТ «Банк Форвард» та [PERSON] . Згідно копії виконавчого напису нотаріуса від 10 червня 2021 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» стягує з [PERSON] кошти в розмірі - 7046,87 грн., а саме: 5521,49 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 875,38 грн. - заборгованість за відсотками та комісією; 600 грн. - заборгованість за штрафними санкціями; 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису (а.с.14). Згідно інформації Міністерства юстиції України від 20 червня 2023 року, діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича припинена на підставі наказу № 1920/6 від 31 грудня 2021 року (а.с.22-24). З позовної заяви вбачається, що про існування Кредитного договору № 113814999 від 21 липня 2014 року ніби укладеним між позивачкою та ПАТ «Банк Форвард» та про неодноразовий перехід кредитної заборгованості від одних фінансових товариств до інших та складання виконавчого напису [PERSON] дізналася тільки після звернення до банку усічні 2024 року для відкриття рахунку. Вказаних договорів вона не бачила та не підписувала. У червні 2014 року у позивачки було викрадено паспорт і ідентифікаційний код, який пізніше було підкинуто до поштового відділення за місцем проживання. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №751/5727/20 (провадження №61-13976св21). Судом установлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 10.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Докази посвідчення нотаріально кредитного договору укладеного між банком та позивачем, ні відповідачем, ні третіми особами, не надано, на чому наполягає і позивач, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача, відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду, належних і допустимих доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором, так як і не надано самого кредитного договору. Даний позов представником відповідача визнано. За таких обставин, оскільки станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, оскільки оскаржується позивачем, а також, враховуючи, що нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, суд приходить до висновку, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд враховує, що відповідно до статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Частиною 1 статті 141\~ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1211,20 грн. в рахунок відшкодування коштів за судовий збір сплачений при подачі позовної заяви. Проте, відповідно до ч.1\~ст.142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50% судового збору, тобто (1211,20 грн/2=605,60 грн), а решта 50% судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. При цьому, суд враховує, що положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). За матеріалами справи встановлено, що у своїй позовній заяві [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. В даній цивільній справі позивачу надавалась правнича допомога адвокатом Чумак В.П. на підставі укладеного договору про надання правничої допомоги від 31.01.2024. Згідно розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу адвокатом виконано наступний обсяг роботи: адвокатський запит 1000, грн., підготовка матеріалів та складання позовної заяви до суду 4000,00 грн. (а.с.30-32). Дані обставини підтверджуються долученою до матеріалів справи квитанцією до прибуткового касового ордеру від 13.02.2024. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи викладене, зважаючи на те що позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено судом у повному обсязі, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських послуг та часу витраченого на такі, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу адвокату Чумак В.П. підлягають частковому відшкодуванню, а саме в розмірі 3000,00 грн, оскільки позовна заява про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є шаблонним документом, підготовка якого не потребує багато часу, значних зусиль, особливих навиків та знань, і не може вважатися складною юридичною роботою. Судова практика з питань визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у подібних правовідносинах є сталою. Отже, витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю виконаної роботи та непропорційними до предмета спору. Ккеруючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355 ЦПК України, -

Outcome: approved