Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» 29 березня 2024 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом до [PERSON] у якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача суму боргу у розмірі 245\~071,60 грн., а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 3\~676,07 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 22.10.2021 між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №MR14A100000540, згідно якого позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 292\~374 грн. на термін до 24.10.2024, а останній зобов`язався повернути кредит на сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, проте [PERSON] не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором утворилася заборгованості, яка станом на 09.03.2023 становить: 245\~071,60 грн., що складається з: 245\~055,22 грн. заборгованість за тілом кредиту; 16,38 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явився, ніяких заяв та клопотань до суду не надіслав, про причини неявки не повідомив. Про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином шляхом надання оголошення на сайті «Судова влада». Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.\~280,\~281,\~282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що відповідно\~до укладеного\~договору №\~ MR14A100000540\~від 22.10.2021\~відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 292\~374 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. У відповідності до положення ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~611\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності із ч. 2,3 ст.\~549\~ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. У зв`язку із тим, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань станом на 09.03.2023 у нього виникла заборгованість перед позивачем за кредитом яка становить 245\~071,60 грн., що складається з: 245\~055,22 грн. заборгованість за тілом кредиту; 16,38 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 676,07 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved