Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 24 вересня 2022 року, між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (м. Київ) про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1659, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Зазначає, що від шлюбу з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Позивач з відповідачем проживають окремо та мають намір розірвати шлюб. Спільна донька зареєстрована та проживає разом з позивачем, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади і обов`язок з її утримання повністю лежить на позивачу. Посилається на той факт, що відповідач не надає жодних грошових коштів на утримання доньки, усі ці витрати повністю несе позивач. Зазначає, що їх спільна донька, як і будь-яка інша дитина, потребує збалансованого харчування, одягу, лікування, оздоровлення, фізичного та духовного розвитку тощо. Утримання дитини потребує значних грошових коштів і самостійно позивач не в змозі в повній мірі це забезпечити. Відповідач, як батько, відповідно до чинного законодавства зобов`язаний разом з позивачем утримувати доньку, надаючи їй відповідну матеріальну допомогу, яка б дозволила забезпечити належний і достатній рівень життя, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку їх дитини. Однак, від виконання свого обов`язку відповідач ухиляється, добровільно його не виконує. Саме у зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач змушена звернутись до суду з позовом. Також, просила стягнути аліменти на утримання її як дружини. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.04.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що в частині стягнення аліментів на утримання дружини заперечує з підстав того, що не має можливості надавати матеріальну допомогу. Також, зазначив, що сплачує аліменти на дитину від попереднього шлюбу. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги викладені у відзиві підтримав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 вересня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (м. Київ) про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1659, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 11). Від шлюбу з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 398. (а.с. 12). Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини судом зазначається наступне. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) З огляду на наведене, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на утримання їх спільної неповнолітньої доньки. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України (надалі за текстом - СК України) враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також, судом беруться до уваги положення ч. 5 ст. 183 ст. 182 СК України, якими передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на встановлений ст. 180 СК України спільний обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 доходу щомісячно, починаючи з дня подачі позову. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини судом зазначається наступне. Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія , доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як зазначено, в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. 28 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду прийняв Постанову, в якій зазначив, що за положеннями частин другої - четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Аналогічна думка також вже викладалась у Постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Суд, бере до уваги доводи відповідача викладені у відзиві, а саме те, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами, факту того, що відповідач отримує регулярний дохід та має змогу утримувати позивача. Також, суд приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що останній має на утриманні дитину від попереднього шлюбу і ним вже сплачуються аліменти за рішенням Деснянського районного суду міста Києва. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку задоволенню не підлягає. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., а саме за ставками судового збору, що діяли на момент звернення позивача із даним позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial