Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

У провадженні перебуває справа № 643/3821/23. Так, 11 травня 2023 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 99713,22 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , і є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються КП\~«Харківські теплові мережі». Через невиконання своїх обов`язків перед позивачем у відповідача утворилася заборгованість щодо сплати за надані послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2011 року по 31 січня 2022 року у розмірі 99713,22 грн. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2023 року у справі № 643/3821/23 задоволено позов КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] та стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість за надані послуги з опалення та гарячої води за період з 01 серпня 2011 року по 31 січня 2022 року у розмірі 99713,22 грн. Також вирішено питання про розподіл судових витрат. 23 жовтня 2023 року від [PERSON] надійшло клопотання про застосування строку позовної давності. В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 серпня 2011 року по 31 січня 2022 року, тобто більше, ніж за десять років, чим порушено вимоги ст. 256, 257 ЦК України. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року у справі №\~643/3821/23 задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення. Скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2023 року у справі №\~643/3821/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб та призначено судове засідання. 28 листопада 2023 року представник КП «ХТМ» звернувся до суду через систему «Електронний суд» з додатковими поясненнями у справі, у яких виклав позицію щодо строку позовної давності. Так, представник позивача зазначає, що саме по собі клопотання відповідача про застосування строків позовної давності свідчить про визнання останнім боргу. З посиланням на постанови КМУ щодо встановлення та продовження дії на території України карантину, положень ЦПК України, зазначає, що строк позовної давності за період з 11 березня 2017 року закінчувався 11 березня 2020 року, а карантин впроваджений з 11 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, під час дії карантину, строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, що зумовлює, що період заборгованості з 12 березня 2017 року по 31 січня 2022 року не виходить за строки позовної давності. У разі застосування судом строку позовної давності заборгованість відповідачів за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року складатиме 77061,76 грн. До пояснень додано, зокрема, відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу квітень 2017 року по січень 2022 року. 08 січня 2024 року від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких [PERSON] зазначає про те, що долучена до додаткових пояснень позивача відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу є незрозумілою, а позивач не звертався до нього з пропозицією вирішити питання із заборгованістю, не надсилав рахунки для сплати послуг. [PERSON] також зазначає, що у квартирі зареєстрований ще [PERSON] , проте до нього вимоги не пред`явлені. Просить залучити у якості співвідповідача [PERSON] , а у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року у справі №\~643/3821/23 відкладено розгляд справи, визнано обов`язковою явку у судове засідання представника позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі». Клопотання відповідача [PERSON] про залучання до справи у якості співвідповідача [PERSON] , [INFO] , ухвалено вирішити після з`ясування думки представника позивача з цього питання. 18 січня 2024 року представник КП «ХТМ» звернувся до суду через систему «Електронний суд» з додатковими поясненнями у справі та клопотаннями про залучення співвідповідача [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , та про уточнення позовних вимог у порядку ст.\~49 ЦПК України. Так, КП «Харківські теплові мережі» уточнюють позовні вимоги у зв`язку з тим, що у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані дві особи: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який став повнолітнім у квітні 2014 року, а заборгованість за адресою місця проживання цих осіб утворилася з серпня 2011 року, у зв`язку з чим позивач викладає позовні вимоги у наступній редакції та просить суд: -стягнути з [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2011 по 30.04.2014 у сумі 5177,66 грн.; -стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.05.2014 по 31.01.2022 у сумі 94535,58 грн. У додаткових поясненнях позивач викладає позицію щодо застосування строку позовної давності. Так, представник позивача зазначає, що саме по собі клопотання відповідача про застосування строків позовної давності свідчить про визнання останнім боргу. З посиланням на постанови КМУ щодо встановлення та продовження дії на території України карантину, положень ЦПК України, зазначає, що строк позовної давності за період з 11 березня 2017 року закінчувався 11 березня 2020 року, а карантин впроваджений з 11 березня 2020 року до 30\~червня 2023 року, під час дії карантину, строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, що зумовлює, що період заборгованості з 12 березня 2017 року по 31 січня 2022 року не виходить за строки позовної давності. У разі застосування судом строку позовної давності заборгованість відповідачів за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року складатиме 77061,76 грн. 09 лютого 2024 року від представника позивача через систему «Електронний суд» ще раз надійшло клопотання про залучення співвідповідача. 06 березня 2024 року від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про уточнення позовних вимог. 17 квітня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення, у яких останній зазначає про строки позовної давності, а також про те, що первинну відповідальність за зобов`язаннями [PERSON] до досягнення ним повноліття, несли його батьки. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2024 року у справі №\~643/3821/23 задоволено клопотання представника позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про залучення співвідповідача та про прийняття уточнених позовних вимог у цивільній справі № 643/3821/23. Залучено до\~участі у\~справі № 643/3821/23 у якості співвідповідача [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] . Прийнято до розгляду уточнену позовну заяву комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Розгляд справи ухвалено здійснювати з урахуванням уточнених позовних вимог. Відкладено судове засідання та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті. 30 квітня 2024 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» у справі №\~643/3821/23. Відзив обґрунтовується тим, що позивач вказує періоди заборгованості з 01\~серпня 2011 року по 31 січня 2022 року, який виходить за межі позовної давності відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, що зумовлює наявність підстав для відмови у задоволенні позову. Також [PERSON] зазначає, що відомість нарахування платежів, додана до позову, є незрозумілою, не містить інформації про наявність заборгованості; позивачем не надано розрахунок за фактично відпущену теплову енергію та не надано детального помісячного розрахунку визначення вартості спожитої теплової енергії. Крім цього, відповідач зазначає, що позивач не звертався до нього з пропозицією вирішити питання із заборгованістю, не надсилав рахунки для сплати послуг. [PERSON] також зазначає, що станом на 13.11.2015 у квартирі була зареєстрована ще одна особа, проте до неї вимоги не пред`явлені, а заборгованість у період з 01.08.2011 по 30.04.2014 не був повнолітнім [PERSON] , що свідчить про те, що у цей період батьки останнього [PERSON] та [PERSON] повинні були забезпечувати умови проживання дитини, в тому числі сплачувати рахунки за спожиті комунальні послуги. Вважає порушенням пред`явлення вимог лише до нього за період неповноліття [PERSON] . Зазначає, що склад учасників справи є неналежним чином визначеним, що також є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з урахуванням їх уточнень. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» відмовити з підстав, викладених у відзиві та поясненнях. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання повторно\~не з`явився,\~на підставі\~ст.\~128\~ЦПК України\~повідомлявся належним\~чином про\~день,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~однак судові\~повістки від\~відповідача повернулися\~до суду\~з відміткою\~ «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з п. 3 ч. 8 ст.\~128 ЦПК України зазначені обставини свідчать про належне повідомлення сторони про розгляд справи. Причини неявки відповідач [PERSON] суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав. Відтак, суд розглядає справу у відсутність відповідача [PERSON] відповідно до положень ст. 223 ЦПК України. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив таке. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з долученою до позову довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 10 травня 2023\~року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані дві особи: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Облік нарахувань здійснюється за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] . З позову слідує, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент звернення до суду) житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20 квітня 2016\~року у справі № 6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Зазначений правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 18\~травня 2020 року, прийнятій у справі № 176/456/17. Статтею 67,68 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21\~липня 2005 року за № 630 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 150, 156, 162 ЖК України, власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Згідно зі ст.\~64\~ЖК України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, з матеріалів справи слідує, що відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за відповідачами утворилась заборгованість за надані послуги з теплопостачання та гарячу воду за період з 01 серпня 2011\~року по 31 січня 2022 у сумі 99713,22 грн. Доводи відповідача [PERSON] про те, що у квартирі станом на 2015 рік була зареєстрована третя особа є неспроможними, оскільки станом на день звернення КП\~«Харківські теплові мережі» до суду з указаним позовом, остання зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , не була. Зазначене підтверджується матеріалами справи: довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) з Реєстру територіальної громади м.\~Харкова від 10 травня 2023\~року, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2023 року та штампом про прийняття позову на вхідній канцелярії суду від 11 травня 2023 року. Доводи відповідача [PERSON] про обов`язок нести відповідальність за неповнолітніх дітей батьками у контексті цього позову, тобто, що батьки [PERSON] у період виникнення заборгованості, коли той був неповнолітнім, повинні були сплачувати за комунальні послуги, є також неспроможними, оскільки його батьки станом на день звернення КП «Харківські теплові мережі» до суду з указаним позовом зареєстровані за адресою: [ADDRESS] не були. Доводи відповідача [PERSON] щодо некоректності наданих позивачем розрахунків заборгованості та відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання та незгоди з ними, судом також сприймаються як неспроможні, оскільки відповідач свого розрахунку, який би спростував розрахунки позивача, не надав. Крім цього, суд зазначає, що відповідач [PERSON] під час розгляду справи підтвердив, що не звертався до позивача з заявою про відмову від послуг з теплопостачання. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він не використовував послуги КП\~«Харківські теплові мережі», суд вважає неспроможними, з огляду на норми частини третьої статті 9 Закону про житлово-комунальні послуги, якою визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відтак за змістом наведеної норми суб`єктами солідарної відповідальності за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг є мешканці житла, які не є індивідуальним споживачем таких послуг в розумінні Закону про житлово-комунальні послуги. Доказів зняття з реєстраційного обліку за вказаний період чи звернення до позивача з відповідними заявами суду не надано. Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Доказів добровільної сплати нарахованої суми відповідачі до суду також не надали. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Даючи оцінку заяві відповідача [PERSON] про застосування до спірних правовідносин позовної давності та досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заяв про застосування строків позовної давності відповідачами не подано. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №\~6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі № 6-169цс14, від 30 вересня 2015\~року, прийнятій у справі № 6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21\~жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води за період з 01 серпня 2011 року по 31 січня 2022 року у сумі 99713,22 грн. Одночасно, слід зазначити таке. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IXнабрав чинності 02.04.2020. У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі №\~679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №\~728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №\~540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24\~години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2. Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, надані з квітня 2017 року по 31 січня 2022\~року, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (11 травня 2023 року) не спливла та продовжується на строк дії карантину. Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води за період з 01 серпня 2011 року по 31\~березня 2017 року включно, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких, плата за-комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після несплати (часткової оплати) чергового платежу. Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 в сумі 77061,76 гривень, заявлені в межах строку позовної давності, а відтак, підлягають задоволенню. Водночас, суд зауважує, що, як це убачається з додаткових пояснень у справі представника КП «ХТМ», ним надано розрахунок заборгованості за надані позивачем послуг з теплопостачання з урахуванням наведених вище вимог законодавства за період з 01.04.2017 по 31.01.2022, а тому суд вважає за необхідне вирішувати питання щодо застосування строків позовної давності по пред`явлених позивачем позовних вимог саме до 01 квітня 2017 року, як про це зазначає у додаткових поясненнях представник позивача. Відтак, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 в сумі 77061,76 грн. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 2684,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 8725 від 02 травня 2023 року позивачем сплачено судовий збір за подання до суду цього позову у розмірі 2684,00 грн. Позов задоволений на 77,28 %. Отже, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2074,3\~грн., тобто по 1037,15 грн. з кожного. Одночасно, суд враховує, що відповідачем [PERSON] під час звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення у межах цієї справи сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн. згідно з квитанцією № 0.0.3190007118.1 від 11 вересня 2023 року. Відсоткове відношення відмови у задоволенні позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» становить 22,72 %. Зазначені обставини зумовлюють необхідність стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] 121,96 грн. у якості витрат зі сплати судового збору. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З метою звільнення сторін від обов`язку сплачувати один одному судові витрати, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача різницю від належних до компенсації один одному судових витрат, а саме: 1037,15 грн. 121,96 грн. = 915,20 грн.

Outcome: partial