Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

05.10.2017 позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву №\~б/н від 07.10.2015, згідно якої відповідач отримала кредит у розмірі 5\~000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався положеннями п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, згідно яких відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 21.09.2017 у неї наявна заборгованість у розмірі 22\~110,54 грн, з яких: 7\~793,94 грн заборгованість за кредитом, 5317,98 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 7\~469,55 грн заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1029,07 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.11.2017, позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 07.10.2015 на загальну суму 22\~110,54 грн, та 1\~600,00 грн судового збору. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.05.2024 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] стягнення заборгованості, задоволено. Поновлено відповідачу [PERSON] пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.11.2017. Скасовано заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.11.2017 у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] стягнення заборгованості. Справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. У судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, однак разом із позовною подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та не заперечує щодо заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково заперечила проти позову банку, а саме в частині нарахованих відсотків, штрафів та пені, так як із нею не були погоджені умови користування кредитною картою, оскільки у підписаній нею анкеті-заяві про приєднання не має жодної інформації про істотні умови кредитного договору, не зазначено ні строку, ні відсотків ні порядку нарахування пені, ні можливості нарахування судових штрафів. З огляду на наведене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог щодо 5\~317,98 грн. нарахованих відсотків, 7 469,55 грн пені та 1529,07 грн заборгованості по судовим штрафам Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що 07.10.2015 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Підписанням цієї Анкети-заяви від 07.10.2015 відповідач підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складаються між нею та банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилась до його укладення і згодна з його умовами та примірник якого вона згідна отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua. Крім того, своїм підписом [PERSON] засвідчила, що вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті www.privatbank.ua. Відповідного до долученого банком до позовної заяви розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 07.10.2015 укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 21.09.2017 становить 22\~110,54 грн, з яких: 7\~793,94 грн тіло кредиту, 5317,98 грн нараховані відсотки, 7\~469,55 грн нарахована пеня, 1529,07 грн. заборгованість по судовим штрафам. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549\~ЦК України,\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~551\~ЦК України\~визначено,\~що предметом\~неустойки може\~бути грошова\~сума,\~рухоме і\~нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 07.10.2015 підписаної відповідачем [PERSON] у ній зазначені лише анкетні дані відповідача, її контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність, однак відсутні відомості про процентну ставку, порядок сплати кредиту, відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру та інші істотні умови договору. Разом з тим, банк пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками, пенею та штрафами відповідно до вимог п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. При цьому, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.10.2015 посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами і щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №\~616цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.05.2021 у справі № 941/668/20. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). Таким чином, суд вважає, що Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.10.2015 шляхом підписання заяви-анкети. Відтак у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів). Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Разом з цим, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12.05.1991 № 1023XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 № 39/248 на 106 му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі № 112/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] . АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, пенею та штрафами. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 07.10.2015 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Факт користування відповідачем [PERSON] кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення знайшов своє підтвердження у матеріалах справи та не заперечувався відповідачем у судовому засіданні. Відповідно до розрахунку банку, заборгованість [PERSON] по тілу кредиту станом на 21.09.2017 складає 7\~793,94 грн. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з боржника заборгованість за кредитним договором від 07.10.2015, зокрема, заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7\~793,94 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 563,99 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (7\~793,94 / 22 110,54 * 1600 = 563,99 грн). На підставі наведеного та

Outcome: partial