Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до\~\~ [PERSON] \~\~про відшкодування в порядку регресу\~витрат, пов`язаних з\~виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що\~03 січня 2021 року в м. Ужгороді по вул Минайська, 3, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «БМВ» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного\~засобу марки «ФІАТ», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить компанії ТОВ «Компанія «Ліга ЛТД» під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортному засобу марки «ФІАТ»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля матеріального збитку. Позивач вказує, що дана дорожньо-транспортна\~пригода сталася\~в результаті\~порушення [PERSON] \~Правил\~ дорожнього\~\~руху ,\~\~за що\~постановою Ужгородського\~міськрайонного суду\~від 23.02.2021\~року [PERSON] \~ визнано винним у скоєнні ДТП. Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком. Позивач зазначає, що на\~час\~дорожньо-транспортної\~пригоди\~ автомобіль\~марки «ФІАТ», реєстраційний номер [NUMBER] було\~застраховано\~ в\~АТ\~«СК\~ «ІНГО»\~ на\~підставі\~договору\~страхування № 250513948.20 від 15.04.2020 р. За умовами договору страхування , страхова компанія відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіль, тому на підставі рахунку ФС94750 від 25.01.2021 р. ТОВ «Форвард Автоцентр», відповідно до страхового акту № 3315585 від 26.01.2021 року було сплачено страхове відшкодування у розмірі 132\~345,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2930 від 05.02.2021 року. Позивачем було надіслано відповідачу претензію № 583 від 23.03.2021 року з пропозицією врегулювати спір в досудовому порядку. Дана претензія була вручена відповідачу 30.03.2021 року. Жодних виплат відповідача на користь позивача не надходило. Посилаючись на викладені обставини, на приписи ст.ст.\~993\~,1166, 1187\~,\~ЦК України,\~ст.27 ЗУ «Прострахування»\~позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариство «Страхова компанія «Інго» суму страхового відшкодування в розмірі\~132\~345,00 гривень та 2\~270,00 грн. судових витрат пов`язаних із оплатою судового збору. Короткий виклад позицій сторін по справі: У судове засідання представник позивача не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи. Подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7\~ст. 128 ЦПК України, відзив до суду не надходив. Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується\~рекомендованими повідомленнями,\~\~які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти вручено за № 8800019150556 та «адресат відсутній» за № 880001089040, за № 0600251839473, за № 0600255882934. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання\~відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч.4 ст.10\~Цивільно-процесуального кодексу України,\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування\~практики\~Європейського\~судузправ\~людини" при розгляді справи\~ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав\~людиниі\~осново положних\~свобод, право\~ соби\~на\~справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та\~вживати надані\~процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження\~(п.35рішеннявід\~07.07.1989р.\~Європейського\~судуз\~правлюдиниу\~справі\~"Юніон\~Еліментарія\~Сандерспроти\~Іспанії"\~(Alimentaria\~SandersS.A.\~v.Spain).Обов`язок\~швидкого\~здійснення\~правосуддя\~покладається,в першучергу, навідповідні державні судові органи. Розумність\~тривалості\~судового провадження оцінюєтьсявз алежності\~від обставин справи\~та з\~огляду\~на\~складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду\~ефективно протидіяти недобросовісно\~створюваним\~учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням\~ч.1ст.6\~даної\~Конвенції\~(§66-69рішення\~Європейського\~ суду\~з прав\~ людини\~від\~08.11.2005р.\~усправі\~"Смірнова\~проти\~України"). Зважаючи на викладене, суд розглянув справу у відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази поважності причин неявки не надав, мав можливість подати відзив на позовну заяву, проте не скористався наданими йому процесуальними правами. У відповідності до ч.2\~ст.247ЦПКУкраїни у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви та клопотання. 16.03.2022 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 23.06.2022 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про залучення його в якості представника позивача. 23.06.2022 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 22.09.2022 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 22.04.2023 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 08.05.2023 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 17.05.2023 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 20.07.2023 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 30.01.2024 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 08.02.2024 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 01.03.2024 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 01.04.2024 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. 08.04.2024 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 14.02.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження . 05.03.2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по даній справі. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для\~розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно\~до\~ч.1\~ст.\~81\~ЦПК\~України\~кожна\~сторона\~повинна\~довести\~ті\~обставини,\~на\~які\~вона\~посилається\~як\~на\~підставу\~своїх\~вимог\~або\~заперечень,\~крім\~ випадків,\~встановлених\~ цим\~ Кодексом.\~Частиною 5 даної статті\~передбачено,\~що\~ докази\~подаються\~ сторонами\~ та\~ іншими\~ учасниками\~ справи,\~а\~ч.6\~ що\~ доказування\~не\~може\~ ґрунтуватися\~на\~ припущеннях.\~ Згідно\~з\~ч.7\~ст.\~81\~ЦПК\~України\~суд\~не\~може\~збирати\~докази,\~що\~стосуються\~предмета\~спору,\~з\~влас-ної ініціативи,\~крім\~витребування\~ доказів\~судом\~у\~випадку,\~коли\~він\~ має\~сумніви\~ у\~ добросовісному\~ здійсненні\~ учасниками\~справи\~їхніх\~ процесуальних\~прав \~або\~виконанні\~ обов`язків\~ щодо\~доказів,\~ а\~також\~ інших\~випадків,\~передбачених\~цим\~Кодексом. Доказами\~є\~будь які\~дані,\~на\~підставі\~яких\~суд\~встановлює\~наявність\~або\~відсутність\~ обставин\~ (фактів),\~ що\~обґрунтовують\~вимоги\~і\~заперечення \~учасників\~справи,\~та\~інших обставин, які\~ мають \~значення\~ для\~вирішення\~справи\~(ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК\~України). Принцип\~захисту\~судом\~порушеного\~права\~особи\~ будується\~при\~ встановленні\~ порушення\~ такого \~права.\~Так,\~кожна\~особа\~має\~право\~звернутися\~до\~суду\~за\~захистом\~свого\~ цивільного\~ права\~ у\~ разі\~його\~порушення,\~ невизнання\~або\~ оспорення\~ (ч.1\~ст.\~15\~ЦК\~України). Фактичні обставини справи встановлені судом: Судом встановлено, що 03.01.2021 року о 17:45 год. в м. Ужгороді по вул Минайській, 3 водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «БМВ» д/н [NUMBER] та не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортнм засобом марки «ФІАТ», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду нього, після чого самовільно залишив місце ДТП до якої був причетний. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги\~п.п. 12.1, 13.1 ПДР\~України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене\~ст. 124, 130, 122-4 КУпАП. Вищевказане ДТП, як стверджує позивач, призвело до завдання транспортному\~засобу марки «ФІАТ», реєстраційний номер [NUMBER] механічних пошкоджень. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль\~марки\~\~«ФІАТ», реєстраційний номер [NUMBER] , належить ТОВ «Компанія «Ліга ЛТД» (а.с.47). Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 23.02.2021 року у справі №308/411/21\~\~ [PERSON] визнано виннм у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124, 130, 122-4 КУпАП..( а.с. 26-27) Згідно ч. 4\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 6\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі наведеного, суд вважає, що вина відповідача\~\~ [PERSON] \~у вчиненні 03.01.2021 року дорожньо-транспортної пригоди встановлена та повністю доведена судовим\~рішенням і в силу ч.4ст.82\~ЦПК України доведення не потребує. Як встановлено судом 15.04.2020 року між Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» та ТОВ «Компанія «Ліга ЛТД» укладено договір № 250513948.20 добровільного страхування засобів наземного транспорту цивільної відповідальності,водія та пасажирів від нещасних випадків згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу марки «ФІАТ» державний\~реєстраційний\~номер\~ [NUMBER] , на суму 354 000,00 грн. ( а.с. 19-22) Строк дії договору з 27.04.2020 року до 26.04.2021 року. Відповідно до\~вищевказаного\~договору\~страхувальником являється\~ТОВ «Компанія «Ліга ЛТД» . Як встановлено судом, 05.01.2021 р. ТОВ «Компанія «Ліга ЛТД», яке є власником автомобіля марки «ФІАТ» державний\~реєстраційний\~номер\~ [NUMBER] звернулося\~до Акціонерного\~товариства «Страхова\~компанія «Інго» з повідомленням про автоаварію, із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до акту надання послуг ТОВ «Форвард Автоцентр» №514 від 22.03.2021 року та Рахунку №ФС94750 від 25.01.2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «ФІАТ», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 133 230,00 гривень. (а.с. 29) Відповідно до Рахунку ТОВ «Форвард Автоцентр» №ФС94750 від 25.01.2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «ФІАТ», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 132\~345,00 гривень. (а.с. 30) Згідно платіжного доручення № 2930 від 05.02.2021 року АТ СК Інго перерахувало ТОВ «Форвард Автоцентр», страхове відшкодування в розмірі 132\~345,00 грн. За умовами\~договору страхування , страхова компанія відшкодовала фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на підставі рахунку ФС94750 від 25.01.2021 р. ТОВ «Форвард Автоцентр», відповідно до страхового акту № 3315585 від 26.01.2021 року було сплачено страхове відшкодування у розмірі 132\~345,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2930 від 05.02.2021 року. Таким чином, Страховик виконав покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу. Доказів того що цивільно-правова відповідальність водія громадянина [PERSON] на момент ДТП була застрахована суду не надано. Отже, до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» перейшло право на отримання від\~\~ [PERSON] , як винуватця ДТП, суми збитків у розмірі 132\~345 ,00 грн. Нормативно-правове обґрунтування : Надаючи правову оцінку\~спірним правовідносинам,що виникли між сторонами у\~справі, суд\~виходить\~з наступного. Спірні правовідносини\~регулюються\~ Цивільним\~ \~кодексом України\~ (далі ЦК України), Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України "Про страхування". Між\~сторонами\~виникли\~правовідносини\~щодо\~відшкодування завданих \~збитків\~.\~ Предметом\~доказування\~є\~вчинення\~відповідачем\~певних\~дій,\~які\~призвели\~до\~заподіяння \~позивачу\~ матеріальної\~шкоди. Згідно з ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу\~(далі -\~ЦК) України). Статтею 980 ЦК України\~визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5\~Закону України\~"Про\~страхування" в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої\~статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша\~статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у\~статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,\~Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно ч.1\~ст.1166 ЦК\~- майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За статтею 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням\~пункту 2.2 ПДР, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди. Виняток із цього правила передбачено частинами 3, 5\~статті 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо), звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до\~ст.. 1191 ЦК України. Наявність трудових відносин між володільцем та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки має підтверджуватись відповідними доказами, зокрема документами про наявність трудових відносин тощо. На виникнення зобов`язання володільця (власника) транспортного засобу щодо відшкодування заподіяної ним майнової шкоди впливають обставини, такі як: в який саме час було заподіяно шкоду (під час виконання трудових чи службових обов`язків); чи було джерело підвищеної небезпеки надано працівникові в процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях. Пунктом\~1\~ч.1\~ст.1188\~ЦК\~України\~визначено,\~що\~шкода,\~завдана\~внаслідок\~кількох\~джерел\~підвищеної\~небезпеки,\~відшкодовується\~на\~загальних\~підставах,\~а\~саме:\~шкода,\~завдана\~одній\~особі\~з\~виниіншої\~особи,\~відшкодовується\~винною\~особою. Відповідачем\~не\~доведено\~факт\~того,\~що\~шкоду\~транспортному\~засобу\~марки «ФІАТ», реєстраційний номер [NUMBER] було\~завдано\~внаслідок \~непереборної\~сили\~або\~ умислу\~ його\~водія.\~ З наданих суду доказів встановлено факт ДТП і пошкодження майна транспортного\~засобу марки «ФІАТ», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить компанії ТОВ «Компанія «Ліга ЛТД» під керуванням водія [PERSON] ; встановлено належність пошкодженого майна компанії ТОВ «Компанія «Ліга ЛТД», яка є власником майна; встановлено, що заподіювачем шкоди (особою, що пошкодила майно ТОВ «Компанія «Ліга ЛТД») є водій\~\~автомобіля [PERSON] , який керував автомобілем марки «БМВ» д/н [NUMBER] - внаслідок зіткнення з яким пошкоджено автомобіль, належний ТОВ «Компанія «Ліга ЛТД»;\~\~ в судовому порядку встановлено вину водія [PERSON] , в даній ДТП (протиправність його дій) і відповідно його вину (протиправність) в заподіянні матеріальної шкоди ТОВ «Компанія «Ліга ЛТД», яка є власником майна. Розмір шкоди встановлений належними доказами, відповідачем не оспорений. Відповідно\~до\~ч.\~16,\~17\~ст.\~9\~Закону\~України\~"Про\~страхування"\~ ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) страхове\~відшкодування\~-\~страхова\~виплата,\~яка\~ здійснюється\~ страховиком\~ у\~межах\~страхової\~суми\~за\~договорами\~майнового\~страхування\~і\~страхування\~відповідальності\~при\~настанні\~страхового\~випадку.\~Страхове\~відшкодування\~не\~може\~перевищувати\~розміру\~прямого\~збитку,\~якого\~зазнав\~страхувальник.\~Непрямі\~збитки\~вважаються\~застрахованими,\~якщо\~це\~передбачено\~договором\~страхування.\~У\~разі\~коли\~страхова\~сума\~становить\~певну\~частку\~вартості\~застрахованого\~предмета\~договору\~страхування,\~страхове\~відшкодування\~виплачується\~у\~такій\~же\~частці\~від\~визначених\~по\~страховій\~події\~збитків,\~якщо\~інше\~не\~передбачено\~умовами\~страхування. Здійснення\~страхових\~виплат\~і\~виплата\~страхового\~відшкодування\~проводиться\~страховиком\~згідно\~з\~договором\~страхування\~на\~підставі\~заяви\~страхувальника\~(його\~правонаступника\~або\~третіх\~осіб,\~визначених\~умовами\~страхування)\~і\~страхового\~акта\~(аварійного\~сертифіката),\~який\~складається\~страховиком\~або\~уповноваженою\~ним\~особою\~(аварійним\~комісаром)\~у\~формі,\~що\~визначається\~страховиком\~(ч.\~1\~ст.\~25\~Закону\~України\~"Про\~страхування" в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до норми ч. 1\~ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1\~ст. 25 Закону України "Про страхування", страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством (ч. 4\~ст.\~9\~Закону України\~«Про страхування» в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно\~до\~ст.\~993\~ЦК\~України\~до\~страховика,\~який\~виплатив\~страхове\~відшкодування\~за\~договором\~майнового\~страхування,\~у\~межах\~фактичних\~витрат\~переходить\~право\~вимоги,\~яке\~страхувальник\~або\~інша\~особа,\~що\~одержала\~страхове\~відшкодування,\~має\~до\~особи,\~відповідальної\~за\~завдані\~збитки. Аналогічне\~положення\~міститься\~у\~статті\~27\~Закону\~України\~"Про\~страхування". У\~таких\~правовідносинах\~відбувається\~передача\~(перехід)\~права\~вимоги\~від\~страхувальника\~(вигодонабувача)\~до\~страховика\~(суброгація).\~При\~суброгації\~нового\~зобов`язання\~з\~відшкодування\~збитків\~не\~виникає,\~оскільки\~відбувається\~заміна\~кредитора:\~потерпілий\~(страхувальник)\~передає\~страховику\~своє\~право\~вимоги\~до\~особи,\~відповідальної\~за\~спричинення\~шкоди.\~Отже,\~страховик\~виступає\~замість\~потерпілого\~в\~деліктному\~зобов`язанні. До\~нового\~кредитора\~переходять\~права\~первісного\~кредитора\~в\~зобов`язанні\~в\~обсязі\~та\~на\~умовах,\~що\~існували\~на\~момент\~переходу\~цих\~прав,\~якщо\~інше\~не\~встановлено\~договором\~або\~законом.\~Новий\~кредитор\~набуває\~прав\~та\~обов`язків\~свого\~попередника. Таким\~чином,\~заміною\~кредитора\~деліктне\~зобов`язання\~не\~припиняється,\~оскільки\~відповідальна\~за\~спричинену\~шкоду\~особа\~свій\~обов`язок\~з\~відшкодування\~шкоди\~не\~виконала. Отже, відносини між позивачем та відповідачем у цій справі регулюються правилами ст.993\~ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин.) Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавала шкоди у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Таким чином,\~на\~ [PERSON] \~як\~на особу,\~з вини\~якої\~сталася ДТП, покладено \~обов`язок\~ відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до ст.89\~ЦПК України,\~суд\~оцінює докази\~за своїм внутрішнім\~ переконанням,\~ що\~ґрунтується\~навсебічному,повному,\~об`єктивномута\~безпосередньому\~дослідженні\~наявних\~у справі\~ доказів. Жоден доказ\~не має\~для суду\~наперед\~встановленого\~ значення.\~Суд\~оцінює\~ належність,\~ допустимість,\~достовірність\~кожного доказу\~окремо,а\~також\~достатність\~і\~взаємний\~ зв`язок\~доказів\~в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги\~ст. 81 ЦПК України\~- кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що\~відповідачем\~не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суму виплаченого\~страхового\~відшкодування підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Згідно із\~ст.263 Цивільного процесуального кодексу України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим.\~Законним є\~рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права.\~Судове рішення\~має відповідати\~завданню цивільного\~судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом.\~При виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду.\~Обґрунтованим є\~рішення,\~ухвалене на\~підставі повно\~і всебічно\~з`ясованих\~обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні. Європейський\~суд\~з\~прав\~людини \~вказав,\~\~що\~п.\~1\~статті\~\~6\~\~Конвенції\~ зобов`язує\~\~суди\~\~давати\~обґрунтування\~ своїх\~рішень,\~але\~це\~не\~може\~\~сприйматись\~як\~вимога\~надавати\~\~детальну відповідь\~\~на\~\~\~кожен\~аргумент.\~Межі\~цього\~обов`язку\~\~можуть\~бути\~різними\~в\~\~залежності від\~\~характеру \~рішення.\~\~\~Крім\~\~того,\~необхідно\~\~брати\~до\~\~уваги,\~\~між\~ іншим,\~\~\~різноманітність\~\~аргументів,\~\~\~які\~сторона\~ може\~\~\~представити\~в\~суд,\~та\~відмінності,\~які\~\~існують\~у\~\~державах-учасницях,\~\~\~з\~\~огляду\~на\~ положення\~\~\~законодавства,\~\~традиції,\~\~\~юридичні\~ висновки,\~\~викладення\~та\~ формулювання\~\~рішень.\~\~Таким\~\~ чином,\~\~\~питання,\~\~чи\~виконав\~суд\~\~свій\~\~ обов`язок\~\~\~щодо\~\~подання\~ обґрунтування,\~\~\~що\~ випливає\~зі\~статті\~\~6\~\~\~Конвенції,\~\~може\~бути\~визначено\~тільки\~у\~світлі\~конкретнихобставин\~справи\~(Проніна\~проти\~України,№\~63566/00,\~§\~23,\~ЄСПЛ,\~від\~18\~липня\~2006\~року).\~ Щодо розподілу судових витрат: Частинами першою-другою статті 141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1ч. 2ст.141\~ЦПК України, у разі задоволення\~позову, судові\~витрати\~покладаються на відповідача. Відповідно до\~положень частин\~4,\~5\~статті 268\~ЦПК України\~у разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~я ким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судове засідання було призначено на 20.06.2024 року, дата складання повного судового рішення 27.06.2024 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення -27.06.2024 року. Враховуючи викладене,

Outcome: approved