Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

В квітні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно їх неповнолітнього сина [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що сторони проживали в цивільному шлюбі з 2011 року та [INFO] у них народився син [PERSON] . Але спільне життя не склалося та 2015 році він разом з сином переїхав проживати за іншою адресою в м. Бахмач Чернігівської області. Весь цей час, а саме, з 2015 року по теперішній час син проживає з батьком, за адресою: [ADDRESS] , та повністю знаходиться на його утриманні. Рішенням Бахмацького районного суду № 2/728/132/17 від 09.03.2017 року з відповідачки утримуються аліменти, однак сплачує вона їх не регулярно, оскільки ніде не працює. Позивач має дохід, так як має постійне місце роботи. [PERSON] не з`являється до свого сина та самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться його здоров`ям, хоча жодних перешкод у спілкуванні з дитиною не має. Син не знає і не пам`ятає своєї матері. Вважає, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою судді від 03 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав , просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи: Парафіївської селищної ради Чернігівської області, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явилася, але надала заяву, в якій просила справу розглядати без їх участі, не заперечувала проти задоволення позову [PERSON] . Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі даних та доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 січня 2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ічнянського районного управління юстиції у Чернігівській області (а.с.6). Актом обстеження умов проживання від 25 січня 2024 року, складеного комісією за участю працівників Бахмацької міської ради зафіксовано, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] в [ADDRESS] . Будинок складається з двох кімнат та прихожої, власником якого є [PERSON] . Кімнати облаштовано необхідними меблями, наявні усі речі соціально-побутового призначення. Для виховання та розвитку дитини створено умови, дитина має спальне місце, шафу для зберігання речей та забезпечена всім необхідним, як для відпочинку так і заняттям спортом. Стосунки в сім`ї позитивні, теплі, родинні. [PERSON] з трьох років виховує дитину сам, приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина. Під час спілкування з дитиною останній повідомив, що матір взагалі не бачив за вісім років жодного разу, навіть не знає як вона виглядає і в подальшому він бажає проживати разом з батьком (а.с.16). Як зазначено у довідці, наданої Бахмацьким ліцеєм на [PERSON] , мати дитини [PERSON] протягом його навчання в закладі освіти жодного разу не з`являлася та не цікавилася вихованням сина (а.с.7). Згідно довідки Ічнянського відділу ДВС №11 від 09.02.2024 року у відповідачки мається заборгованість зі сплати аліментів згідно рішення Бахмацького районного суду №2/728/132/17 від 09.03.2017 року з вересня 2023 року (а.с.17). Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Парафіївської селищної ради від 04.03.2024 року за № 129 [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . За даною адресою зареєстровані також її донька [PERSON] ,[INFO], донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO]. На даний час проживає разом з ними співмешканець відповідачки [PERSON] . За роки проживання [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони , ніде не працює, участі у громадському житті села не приймає, авторитетом серед жителів села не користується (а.с.15). Пунктом 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованої у справах №757/2025/19 від 06.05.2020 року, №464/6203/14-ц від 30.06.2021 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Частинами 4 та 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Парафіївської селищної ради № 82 від 27 березня 2024 року затверджено Висновок виконавчого комітету Парафіївської селищної ради як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.8-10). Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст. 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Суд вважає доведеним, що відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] , не піклується про його духовний та фізичний розвиток, не цікавиться його життям. Враховуючи вище наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина, оскільки відповідачка від виховання та утримання сина взагалі самоусунулась, не цікавиться його розвитком, не приймає участі у його житті . Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці, що статями 169 та 170 СК України, передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини та поновлення батьківських прав відносно неї. У відповідності до п.7 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач має пільги по сплаті судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав як особа, що звернулась до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб. Тому згідно зі ст. 141 ЦПК України в разі задоволення позову з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1211,20 грн. На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 164 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 264, 268, 280-284 ЦПК України, суд

Outcome: approved