Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У березні 2024 року Акціонерне товариства «Страхова компанія «ІНГО» (далі АТ «СК «ІНГО») звернулося до Овідіопольського районного суду Одеської області із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 14 квітня 2023 року о 10 год. 00 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «BMW» державний номерний знак [NUMBER] , по масиву Радужний 22 у с. Лиманка, Одеського району, Одеської області не обравши безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечного інтервалу та скоїла наїзд на автомобіль «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , чим порушила п. 13.10 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортний засіб «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вина відповідача підтверджується постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2023 року. АТ «СК «ІНГО», визнала подію що мала місце 14 квітня 2023 року із застрахованим автомобілем «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , страховим випадком, у зв`язку із чим, 17 травня 2023 року, АТ СК «ІНГО» згідно платіжної інструкції № 10268 здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 10975,68 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, до АТ «СК «ІНГО» перейшло право вимоги, яке потерпілий має до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до [PERSON] . Оскільки АТ «СК «ІНГО» здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив шкоду, позивач просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на користь АТ «СК «ІНГО» завдану шкоду в розмірі 10975,68 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року вищевказану цивільну справу було передано до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю (а.с. 26). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2024 року справу було прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 35-36). Представник позивача, діючий на підставі довіреності від 01 січня 2024 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, разом з позовною заявою надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 3, 22, 22 звор.). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 44, 48, 50). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст.\~275\~ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Частиною 2 ст. 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності відповідача, який своєчасно і належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються вказані правовідносини. Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року між АТ СК «ІНГО», з одного боку та ТОВ «ОТП «Лізинг» з іншого боку, була укладена Генеральна угода добровільного страхування транспортних засобів №250598470.14 за яким застраховано транспортний засіб «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 5-8, 9). Судом встановлено,\~що 14 квітня 2023 року о 10 год. 00 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «BMW» державний номерний знак [NUMBER] , по масиву Радужний 22 у с. Лиманка, Одеського району, Одеської області не обравши безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечного інтервалу та скоїла наїзд на автомобіль «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , чим порушила п. 13.10 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортний засіб «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вина відповідачки підтверджується постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2023 року (а.с. 16). Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст.\~82\~ЦПК України обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, в порушення п. 21.1. ст. 21 Закону України №1961-1V остання не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та добровільно не відшкодувала потерпілій особі, матеріальну шкоду, яка була спричинена останній в результаті ДТП (а.с. 21 звор.). ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] є ТОВ «ОТП Лізинг» (а.с. 13). 15 квітня 2023 року представник ТОВ «ОТП Лізинг» звернувся до АТ «СК «ІНГО Україна» із заявою на виплату страхового відшкодування по полісу № 210207659 по страховому випадку, який стався 14 квітня 2023 року з автомобілем «BMW» державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 11-12). 04 травня 2023 року АТ «СК «ІНГО» складений страховий акт №5689936 сума матеріального збитку складає 10975,68 гривень. Згідно із платіжним дорученням №10268 від 17 травня 2023 року АТ «СК «ІНГО» на рахунок ТОВ ОТП Лізинг здійснило виплату у сумі 10975,68 гривень, у графі призначення платежу зазначено: «опл.страх.відшк.а/м Peugeot 308, [NUMBER] , дог 250560739.22_021 ОТП Лізинг ід.к.35912126 без ПДВ». Між сторонами у справі, у зв`язку із завданням шкоди (збитків), виникли цивільні права та обов`язки в силу статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення: - протиправна поведінка особи; - настання шкоди; - причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди; - вина завдавача шкоди. Відповідно до ч .6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, встановленими є такі елементи складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка особи, настання шкоди та причинний зв`язок. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже законом встановлено презумцію вини заподіювача шкоди. Вина підтверджена постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2023 року, а тому наявним є такий елемент складу цивільного правопорушення, як вина. Отже, суд встановив підстави для деліктної відповідальності відповідача за завдання шкоди володільцю застрахованого транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з матеріалів справи, власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача з заявою про виплату відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичними розміром і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Такі ж положення закріплені у статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідачки не була застрахована, то у AT «CK «ІНГО» виникло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за нанесену шкоду. Згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 22 Закону України «Про страхування», позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми завданої шкоди в розмірі 10975,68 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги АТ «СК\~«ІНГО» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до змісту ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачки (а.с. 4).

Outcome: approved