Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Анікєєнко Є.О., звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказала, що 13 вересня 2022 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем , про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис № 74 і проживала з ним однією сім`єю до лютого 2024р., після чого її проживання однією сім`єю із Відповідачем було фактично припинено. Від цього шлюбу у сторін є дитина - син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Підставою для розірвання шлюбу є відсутність у [PERSON] і [PERSON] спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, втрата почуття любові, взаємоповаги та взаєморозуміння один до одного. Таким чином, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам [PERSON] та інтересам їх малолітньої дитини. Тому Позивач вважає за необхідне розірвати шлюб між нею та Відповідачем. За час проживання у шлюбі Сторонами було набуто наступне майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 56,98 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.01.2023р., посвідченого Веліховською Т.С., приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області 20.01.2023р., за реєстром № 80. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2023р., житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 56,98 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до заяви продавця будинку - [PERSON] , справжність підпису на заяві якої посвідчено Степановою Н.М. , приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області від 31.05.2023р., за реєстром № 259, [PERSON] підтвердила факт повного розрахунку з нею у сумі 130 000,00 грн. за проданий житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] розраховувалася за вищезазначений житловий будинок власними коштами, які отримала від своєї сестри - [PERSON] в борг, а після продажу іншого будинку, який належав її матері 14.10.2023р., розрахувалась з сестрою. При цьому Відповідач жодних коштів на покупку будинку не надав. Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 13.06.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 28.06.2024 року представник позивача подала до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити та розглянути справу без її участі. Відповідач 28.06.2024 року подав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що він позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд визнав за можливе розглянути справу у підготовчому провадженні з ухваленням рішення у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про шлюб (а.с.22) встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.09.2022 року Благовіщенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) актовий запис № 74. В силу різності характерів, відсутності взаєморозуміння і поваги в сім`ї виникають конфлікти та сварки, внаслідок чого шлюб носить формальний характер. Цю обставину судом на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України визнано звільненою від доказування як визнану сторонами. Також, судом встановлено, що за час проживання у шлюбі Сторонами було набуто наступне майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 56,98 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.01.2023р., посвідченого Веліховською Т.С., приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області 20.01.2023р., за реєстром № 80 (а.с. 23-26). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2023р., житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 56,98 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а.с. 27-28). Відповідно до заяви продавця будинку - [PERSON] , справжність підпису на заяві якої посвідчено Степановою Н.М. , приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області від 31.05.2023р., за реєстром № 259, [PERSON] підтвердила факт повного розрахунку з нею у сумі 130 000,00 грн. за проданий житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). [PERSON] розраховувалася за вищезазначений житловий будинок власними коштами, які отримала від своєї сестри - [PERSON] в борг, а після продажу іншого будинку, який належав її матері 14.10.2023р., розрахувалась з сестрою. При цьому Відповідач жодних коштів на покупку будинку не надав. Відповідно до ч.2 ст.104, ст.110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до абз. З ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому слід враховувати правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Як зазначалося, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] придбано за власні кошти Позивача, Відповідач матеріальним забезпеченням сім`ї не цікавився, фінансової участі у викупі житлового будинку не приймав, а відтак вважаємо за можливе визнати вищезазначений житловий будинок особистою власністю [PERSON] . Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази та враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved