Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у сумі 172 036, 68 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Одеського апеляційного суду від 22.02.2022 допущено поворот виконання рішень Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 та апеляційного суду Одеської області від 16.11.2016 у цивільній справі № 523/6003/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору, стягнення збитків. В порядку повороту виконання зазначених судових рішень з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти у розмірі 496 122,51 грн, а також судовий збір у сумі 10\~761,82 грн та витрати на правову допомогу у сумі 35\~500,00 грн. Посилаючись на невиконання відповідачем вказаних рішень суду в частині сплати позивачу зазначеної суми боргу, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача нараховані ним 3 % річних на зазначену заборгованість на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. 27.10.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК\~України. Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 у справі № 523/6003/14, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02.11.2015 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Визнано укладеним договір підряду між [PERSON] і [PERSON] . Визнано розірваним договір підряду, укладений між [PERSON] і [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] збитки в сумі 293\~911,05 грн, судові витрати в сумі 2 939, 11 грн, а всього 296 850, 16 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.11.2016 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію збитків у розмірі 493 183, 40 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.04.2017 касаційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 в незміненій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 16.11.2016 залишено без змін. 30.05.2017 позивачем, на виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 16.11.2016, [PERSON] були сплачені грошові кошти у розмірі 496 122,51 грн. Факт отримання відповідачем зазначених коштів встановлений судом під час розгляду справи № 523/6003/14. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 заяву [PERSON] про перегляд судових рішень задоволено частково. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.04.2017, рішення апеляційного суду Одеської області від 16.11.2016 та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Після скасування Великою Палатою Верховного Суду судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції [PERSON] , в інтересах якого діяв адвокат Чорний О.В., у жовтні 2018 року подав заяву про зміну предмету позову, у якій, посилався на те, що після прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 05.06.2018, в якій вказано про відсутність між сторонами договірних правовідносин, змінились фактичні обставини справи, отже [PERSON] безпідставно отримав від [PERSON] грошові кошти. Посилаючись на викладене, останній просив суд стягнути з [PERSON] : безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 58 700 грн, та безпідставно отримані грошові кошти у гривневому еквіваленті 7 100 дол. США; суму інфляції в розмірі 81 320,17 грн, 3 % річних в розмірі 8 530 грн, проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 206\~839,51\~грн. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 позов [PERSON] залишено без задоволення. Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2021 задоволено заяву представника [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 10 761,82 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35\~500,00 грн, витрати на правову допомогу за період з вересня 2014 по грудень 2017 в розмірі 69 200,00 грн, витрати, пов`язані з направленням письмових документів у справі в розмірі 680,40 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2021 допущено поворот виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 та Апеляційного суду Одеської області від 16.11.2016. В порядку повороту виконання рішення суду повернуто належні [PERSON] грошові кошти у розмірі 496 122,51 грн, які 30.05.2017 були прийняті приватним нотаріусом на депозитний рахунок для передачі [PERSON] . Постановою Одеського апеляційного суду від 22.02.2022 апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 задоволено, апеляційну скаргу адвоката Чорного О.В., який діє в інтересах [PERSON] задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 змінено в мотивувальній частині, в іншій частині залишено без змін. Апеляційний суд, змінюючи мотивувальну частину рішення місцевого суду виходив з того, що суд першої інстанції, розглядаючи подану представником [PERSON] адвокатом Чорним О.В. заяву від 01.10.2018 про зміну предмета позову, порушив вимоги ч. 4 ст. 49 ЦПК України. Встановивши, що після скасування Великою Палатою Верховного Суду судових рішень, фактичні обставини не змінились, а поданою заявою від 01.10.2018 представник [PERSON] одночасно змінив як предмет позову, так і правові підстави позову, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції розглянув та вирішив первісні позовні вимоги [PERSON] . Постановою Одеського апеляційного суду від 22.02.2022 апеляційну скаргу адвоката Чорного О.В., який діє в інтересах [PERSON] , задоволено частково. Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2021 в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу за період з вересня 2014 по грудень 2017 року в розмірі 69\~200,00 грн та витрат, пов`язані з направленням письмових документів у справі в розмірі 680,40 грн скасовано та в цій частині відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення. В іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін. Також, постановою Одеського апеляційного суду від 22.02.2022 апеляційну скаргу адвоката Чорного О.В. в інтересах [PERSON] залишено без задоволення, а апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2021 про поворот виконання рішення суду змінено, викладено її мотивувальну та резолютивну частини в редакції постанови апеляційного суду. Заяву [PERSON] задоволено, допущено поворот виконання рішень Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 та апеляційного суду Одеської області від 16.11.2016 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору, стягнення збитків. В порядку повороту виконання судових рішень, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 496 122,51 грн. Таким чином, обов`язок відповідача по поверненню зазначених коштів виник з часу набрання постановою суду законної сили, тобто з 22.02.2022. Постановою Верховного Суду від 18.01.2023 касаційні скарги адвоката Чорного О.В., в інтересах [PERSON] , залишено без задоволення, вищевказані постанови Одеського апеляційного суду від 22.02.2022 залишені без змін. 10.05.2022 Суворовським районним судом м. Одеси видані виконавчі листи про стягнення зазначеної заборгованості. 21.06.2022 у зв`язку з невиконанням рішень суду про стягнення судових витрат у розмірі 10\~761,82 грн, витрат на професійну правову допомогу у розмірі 35\~500,00 грн, та про поворот виконання судового рішення про стягнення грошових коштів у розмірі 496 122,51 грн, позивач звернувся до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявами про примусове виконання рішення суду. 22.06.2022 старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито ВП № 69287346 з примусового виконання виконавчого листа №\~523/6003/14-ц, виданого 10.05.2022 Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 496 122,51 грн. Також, 22.06.2022 було відкрито ВП № 69287378 про примусове стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 46 261,82 грн. 05.01.2023 виконавчі провадження №№ 69287346, 69287378 зупиненні, у зв`язку із проходженням [PERSON] військової служби в органах СБ України. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує, що предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 22.02.2022 по 23.10.2023 включно за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основними зобов`язаннями внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу (п. 62, 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, провадження №12-42гс20). Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19), № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження №12-105гс19) та від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо сплати грошових коштів на виконання судових рішень у справі № 523/6003/14-ц у період з 22.02.2022 по 23.10.2023 (дату подачі позову), в зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, суд враховує, що Конституція України та цивільне законодавство закріплюють обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, стаття 18 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»). Так, ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Аналогічні за змістом положення містить ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Позивач здійснив розрахунок заборгованості за період з 22.02.2022 по 23.10.2023, згідно з яким виходячи із загальної суми заборгованості 542\~384,33 грн 3 % річних становить 27 148,94 грн, а розмір інфляційних втрат 144 887,74 грн. Суд, погоджується із наданим розрахунком заборгованості. На підставі вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 720,37 грн.

Outcome: approved