Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що на підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2018 року із відповідача в її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 972 грн. до досягнення дитиною повноліття. З часу присудження аліментів змінився вік дитини та збільшились її потреби, що зумовило додаткові витрати на її утримання, зокрема на навчання, харчування, розвиток тощо. Крім того, зазначила, що у дитини діагностовано аутоімунний тиреоідит, гіпертрофічна форма, дифузний нетоксичний зоб ІІ ст., у зв"язку із чим їй призначено лікування. Також і її стан здоров"я також погіршився. Так, під час обстеження та лікування у неї виявлено захворювання печінки, підшлункової залози та ін. Зазначила, що їй важко самій забезпечити відповідні умови для повноцінного навчання, фізичного та духовного розвитку дитини. В той же час відповідач продовжує працювати, постійно отримує заробітну плату, яка є значно більшою від розміру аліментів, встановлених судовим рішенням. За таких обставин відповідно до ст.192 СК України позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини до 3800 грн. щомісячно. 01 травня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 14 травня 2024 року та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 13 травня 2024 року представником позивача подано до суду клопотання про долучення доказів, а саме: письмових документів про заробітну плату відповідача та додаткові виплати, які він одержував у Регіональній філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця". Представником позивача 14 травня 2024 року подано до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. 14 травня 2024 року судове засідання відкладене на 29 травня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача. Аналогічно 29 травня 2024 року відкладено розгляд справи на 27 червня 2024 року у зв"язку із неявкою відповідача. Відповідач був належним чином повідомлений про судові засідання, однак до суду не з"явився, заяви про розгляд справи без його участі не подав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із таких підстав. Суд установив, що сторони є батьками дитини [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] . 22 жовтня 2018 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області ухвалено рішення, відповідно до якого із відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 972 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Частина 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни розміру присуджених аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору розміру присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. При цьому, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, ст.182,183 СК України). Щодо підстав для зміни розміру аліментів суд зазначає таке. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Так, аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін визначені ще у 2018 році, а станом на даний час такий розмір становить 1598 грн на дитину щомісячно. При цьому з часом потреби дитини змінились, дитина підросла та для свого інтелектуального та соціального розвитку, а також для забезпечення належних умов проживання та навчання потребує більших витрат, ніж на момент постановлення судового рішення від 22 жовтня 2018 року. Крім того, неповнолітня дитина хворіє. Зокрема, у неї діагностовано аутоімунний тиреоідит, гіпертрофічна форма, дифузний нетоксичний зоб ІІ ст., у зв"язку із чим вона лікується та потребує додаткових коштів. Наведене підтверджується медичними документами, долученими позивачем до справи (протоколами ультразвукового обстеження щитоподібної залози від 27 липня 2023 року, від 28 грудня 2023 року, консультаційним висновком лікаря ТзОВ "Медичний центр "Віасан" № 138 від 28 грудня 2023 року). Також після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів погіршився стан здоров"я позивача. Так, під час обстеження та лікування у КНП Чернівецької міської ради "Центральна міська клінічна лікарня" у період з 08 серпня 2023 року по 23 серпня 2023 року у неї виявлено захворювання печінки (інший неуточнений цироз печінки, інший хронічний панкреатит, інші форми хронічної ішемічної хвороби серця). Також у період з 03 листопада по 17 листопада 2023 року позивач лікувалась у КНП "Тернопільська обласна психоневролоічна лікарня" Тернопільської обласної ради (повний діагноз: інтоксикаційна полінейропатія сенсорна форма). Відповідач працює з 26 березня 2021 року в Регіональній філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", з 20 червня 2023 року по даний час - на посаді водія автотранспортних засобів (ванатжного автомобіля, 1 група, вантажопідйомність від 3 до 5 т) ремонтно механічної майстерні виробничого підрозділу Служби електропстачання "Помічнянська дистанція електропостачання" регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця". Відповідно до довідки про доходи від 03 травня 2024 року № 3 заробітна плата [PERSON] з січня 2022 року по червень 2023 року становить 256 346,53 грн. За останніх 11 місяців дохід відповідача становить 130 534,98 грн. (довідка виробничого підрозділу Служби електропстачання "Помічнянська дистанція електропостачання" регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" від 01 травня 2024 року № 13). Такі обставини дають підстави прийти до висновку, що з моменту винесення рішення суду від 22 жовтня 2018 року матеріальне становище відповідача покращилось, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів. Щодо розміру аліментів, які необхідно стягувати, суд зазначає таке. Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині позивач зазначила, що необхідно стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3800 грн., оскільки розмір заробітної плати відповідача вказує на те, що такі аліменти ним можуть бути сплачені. Разом із тим, як випливає із рішення суду від 22 жовтня 2018 року у відповідача є ще двоє інших неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які він також зобов"язаний утримувати. З урахуванням викладеного суд вважає, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про те, що судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1211 грн., слід стягнути відповідача в користь держави, оскільки позивач, на користь якої ухвалено рішення відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судових витрат при зверненні до суду із цим позовом.

Outcome: partial