Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до Акціонерного Товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів. В обгрунтування позову покликаються на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 16.01.2008р. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та « Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови, якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору і в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. 16.01.2008 відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, п.3.3 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 22.05.2023 р. має заборгованість - 50097,13 грн., з яких : заборгованість за тілом кредиту -42615,00 грн., 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 7482,13 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. В судовому засіданні представник позивача-відповідача - адвокат Адаменко Т.С. заявлені позовні вимоги підтримала у межах доводів позовної заяви і просила суд позов задовольнити. Зустрічну позовну заяву [PERSON] не визнала та заперечила проти її задоволення з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Свою правову позицію обґрунтували тим, що операції зі зняття коштів з картки позивача стали можливими лише в результаті розголошення позивачем персональних даних, відповідальність за які несе саме позичальник. Факт розголошення особистих даних підтвердила позивач, оскільки, як встановлено матеріалами службової перевірки: "у телефонній розмові з оператором клієнтської підтримки, [PERSON] підтвердила, що дійсно вона робила платіж на сторонньому сервісі і при цьому під час реєстрації на даному сайті нею були введені конфіденційні дані по її картковому рахунку, термін дії картки та СVV-код". У Приватбанку існує доволі надійна систему захисту рахунків Клієнтів Банку і без розголошення персональних даних неможливо отримати доступ до рахунку. Позивачем не надано жодних доказів того, що спірні списання коштів з карток відбулись поза волевиявленням позивача та що такі банківські операції на той момент не відповідали його внутрішній волі. Натомість, обставини справи свідчать про те, що оспорювані фінансові операції відбулися з ручним веденням конфіденційної інформації, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не несе відповідальності за зазначені операції, про які він був повідомлений вже після їх здійснення.Покликання позивача на те, що ці операції здійснені невідомою особою у шахрайський спосіб, не є достатніми та належними доказами. Так, на підтвердження позовних вимог позивач посилається на витяг з ЄДРДР про вчинення кримінального правопорушення стосовно неї. Проте сама лише наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Представник відповідачки-позивачки адвокат Мамай І.Є. у судовому засіданні позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не визнала і просила суд у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. Підтримала зустрічний позов [PERSON] з підстав, що викладені у зустрічному позові та просила задовольнити врахувавши пояснення викладені у відповіді на відзив. Зустрічну позовну заяву обґрунтували тим, що [PERSON] користується послугами Приватбанку з 2008 року. З 22.02.2022 року по картці виник борг, який станом на 29.04.2022 року становив 6369,79 грн. Ця сума була погашена наступними платежами:23.06.22 р - 3060,25 грн.,21.07.22-500 грн.,26.07.22 р,-1535, 68 грн.,04.08.22р. - 307, 44 грн.22.09.22-1535, 68 грн. Загалом виплачено 6939, 05 грн. 29 квітня 2022 року стався злочин, коли з картки позивача було шахраями перераховано: одним платежем 25740,00 грн. та списано комісію в сумі 990 грн. о 13.57 годин та другим платежем в сумі 16811,60 грн. та списано комісію в сумі 646, 6 грн. о 13 год. 59 хв. Разом 44187, 60 грн. 29 квітня 2022 року [PERSON] перебувала в Німеччині. Останній платіж здійснено в євро, тоді як шахраї зняли кошти в гривнях. З руху коштів по рахунку видно такий запис - «переказ зі своєї картки», тоді як з 2008 року починаючи, якщо переказ з картки відбувався, то тільки через додаток Приват 24. В даному випадку переказ коштів відбувся зі стороннього сервісу і погодження операції в додаток Приват 24 не надходило. Приватбанк відразу надіслав повідомлення про зафіксовані підозрілі операції, що могли виявитися шахрайськими, та заблокував карту лише після другої операції. Листом від 19.07.2022 року № 20.1.0.0.0/7-220719/17261 на звернення [PERSON] з проханням зупинити нарахування відсотків та провести службове розслідування за фактом незаконного списання коштів, Приватбанк листом повідомив, що 29.04.2022 року за її рахунком був здійснений переказ коштів. При здійсненні переказу було коректно введені номер картки, термін дії та СVV2 код. Після чого транзакція була підтверджена 3Dsecure, який надсилався на її фінансовий телефон. Банком зазначено, що чинним законодавством не надано повноважень Банку здійснювати повернення проведенного переказу. Тому банк не може повернути переказані кошти. В подальшому банк почав списання коштів в рахунок погашення боргу з пенсійної картки відповідачки, яка також зареєстрована у Приватбанк. Після шахрайського списання коштів 29 квітня 2022 року [PERSON] звернулася до Департаменту кіберполіції Національної поліції України з онлайн зверненням від 26.05.2022 року та письмовою заявою від 27.05.2022 року. В подальшому це звернення було скеровано до поліції Рівненської області, де було 28.06.22 року внесено запис до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відкрито кримінальне провадження № 12022181010001116 від 28.06.2022 року. Ухвалою суду від 07.09.2023 року прийнято позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження, призначений розгляд справи з викликом сторін. Ухвалою суду від 12.12.2023 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості , зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного Товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів. Замінено судове засідання у справі підготовчим засіданням та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.01.2024 постановлено здійснити судове провадження у режимі відео конференції. Ухвалою суду від 02.04.2024 р. закрите підготовче засідання, призначений судовий розгляд з викликом учасників справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 16.01.2008р. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та « Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови, якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору і в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. 16.01.2008 відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, п.3.3 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". Згідно розрахунку позивача станом на 22.05.2023 р. [PERSON] має заборгованість - 50097,13 грн., з яких : заборгованість за тілом кредиту -42615,00 грн., 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 7482,13 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Також встановлено, що з 22.02.2022 року по картці [PERSON] виник борг, який станом на 29.04.2022 року становив 6369,79 грн. Ця сума була погашена наступними платежами:23.06.22 р - 3060,25 грн.,21.07.22-500 грн.,26.07.22 р,-1535, 68 грн.,04.08.22р. - 307, 44 грн.22.09.22-1535, 68 грн. Загалом виплачено 6939, 05 грн. 29 квітня 2022 року з картки позивача було перераховано: одним платежем 25740,00 грн. та списано комісію в сумі 990 грн. о 13.57 годин та другим платежем в сумі 16811,60 грн. та списано комісію в сумі 646, 6 грн. о 13 год. 59 хв. Разом 44187, 60 грн. Судом встановлено, що 29 квітня 2022 року [PERSON] перебувала в Німеччині. Останній платіж здійснено в євро, тоді як кошти зняті в гривнях. Приватбанк надіслав повідомлення такого змісту: «Шановна Віра Львівно! Нещодавно за Вашою карткою 5*75 було зафіксовано підозрілі операції, що могли виявитися шахрайськими. На жаль, ми не змогли зв`язатися з Вами за номерами телефонів, які Ви залишили в банку, щоб прояснити ситуацію. Тому з метою безпеки Вашу картку тимчасово заблоковано». Прийшли від Приватбанку також наступні повідомлення: «Дані вашої картки стали відомі шахраям. Будь-ласка отримайте нову картку в будь-якому відділенні», «ваші картки заблоковані, були спроби списання коштів 3-ми особами». В телефонному режимі про шахрайські дії Приватбанк повідомив клієнта через декілька днів, вказавши, що переказ коштів здійснено через пристрій Honor. Листом від 19.07.2022 року № 20.1.0.0.0/7-220719/17261 на звернення [PERSON] з проханням зупинити нарахування відсотків та провести службове розслідування за фактом незаконного списання коштів, Приватбанк листом повідомив, що 29.04.2022 року за її рахунком був здійснений переказ коштів. При здійсненні переказу було коректно введені номер картки, термін дії та СVV2 код. Після чого транзакція була підтверджена 3Dsecure, який надсилався на її фінансовий телефон. Банком зазначено, що чинним законодавством не надано повноважень Банку здійснювати повернення проведенного переказу. Тому банк не може повернути переказані кошти. В подальшому банк почав списання коштів в рахунок погашення боргу з пенсійної картки відповідачки, яка також зареєстрована у Приватбанк. Після списання коштів 29 квітня 2022 року [PERSON] звернулася до Департаменту кіберполіції Національної поліції України з онлайн зверненням від 26.05.2022 року та письмовою заявою від 27.05.2022 року. В подальшому це звернення було скеровано до поліції Рівненської області, де було 28.06.22 року внесено запис до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відкрито кримінальне провадження № 12022181010001116 від 28.06.2022 року. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.4 ст.185 КК України. Від [PERSON] надійшла письмова заява про те, що невідома особа, маючи умисел на таємне викрадення майна з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, вчинила крадіжку грошових коштів в сумі 42551 грн. з банківської картки Приватбанк № [NUMBER] належній [PERSON] , чим завдала потерпілій майнової шкоди». На даний час проводяться слідчі дії, про які відомо Приватбанку. [PERSON] визнана по даній справі потерпілою. Проведеними заходами встановлено, що грошові кошти з рахунку знімала невідома особа за допомогою електронного порталу «ЕМА».Відповідно до ч.4.1,3 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитедавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, -а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.Згідно ч.1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка^ клієнта на підставі його розпорядження.Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові. їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-ІІІ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705. в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів і пункт 6 розділу VI Положення № 705). Пунктами 7. 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18) вказану правову позицію підтримав. Відповідно до п. 10 Положення №705 Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян" .Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.Згідно з частинами другою третьою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Частинами першою, четвертою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Відповідно положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням положень пункту 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківською карткою вона не користувалася , як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання (перерахування) грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши підозрілі дії з [PERSON] повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.Таким чином, суд дійшов висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджене постановою Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком позивача, які ним не замовлялися та не оформлялися, що завдало йому істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку він має погашати, та нарахування плати у великому розмірі за кредитні кошти, які ним не отримувались, а сама послуга не замовлялась, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 651 ЦК України.Оскільки, судом встановлено, що позивач, як користувач картки, будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ КБ «ПриватБанк» письмово чи в електронному вигляді з використанням електронної системи «Приват24» не вчиняла, також не вчиняла дій що могли призвести до втрати/передання картки та інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Навпаки, відразу після виявлення незаконної трансакції [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» для зупинення операцій та блокування банківської картки, а також із заявою до правоохоронних органів, враховуючи вказане, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимов в повному обсязі.При цьому при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді. Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9 792,00 грн. Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не урахували порушення відповідачем Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що: «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що [PERSON] ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці № [NUMBER] на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки [PERSON] № [NUMBER] , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] , не є підставою для відмови у задоволенні позову». Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до задоволення не підлягає у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, та задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК підлягають до стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] понесені судові витрати в сумі 2147,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved