Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

В квітні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування вимог вказала, що 29.02.1996 між її батьком [PERSON] з однієї сторони та відповідачами з іншої було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] купив кв. [ADDRESS] . Вказаний договір був зареєстрований Миколаївською універсальною товарно-сировинною біржею за № 198 від 29.02.1996. Всі умови договору сторони виконали, проте договір не був посвідчений нотаріально. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Після його смерті у встановленому законом порядку вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки батько залишив заповіт, згідно якого заповідав їй вищевказану квартиру. Проте при зверненні до нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально. На теперішній час вказаний договір підлягає визнанню дійсним в судовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; витребувано у приватного нотаріуса ММНО Юрлової Т.Г. копію спадкової справи №\~20/2021 , заведену після смерті [PERSON] 14.05.2024 витребувана спадкова справа надійшли на адресу суду. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. 24.06.2024 від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі та про підтримання позовних в повному обсязі, просила позов задовольнити, судові витрати просив віднести на її рахунок. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином. 03.05.2024 від них на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають. Третя особа [PERSON] в судове зсідання не з`явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів і третьої особи, повідомлених про розгляд справи належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 10). Після укладення шлюбів [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 13) 29.02.1996 між батьком позивача [PERSON] як покупцем, та [PERSON] ,\~ [PERSON] як продавцями, був укладений договір № 198 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме кв.\~ [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі за № 198 (а.с.\~15). [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 6). За життя, а саме 09.07.2015, [PERSON] був складений заповіт, посвідчений ПН\~ММНО [PERSON] , відповідно до якого він заповідав належну йому на праві власності кв. [ADDRESS] [PERSON] , а належну йому на праві власності кв. [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 8). Згідно копії спадкової справи № 50/2021, витребуваної на запит суду, позивач [PERSON] у встановленому законом порядку та строки звернулась до приватного нотаріуса ММНО Юрлової Т.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька. В той же час, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.02.2024, виданої ПН ММНО [PERSON] , [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на кв. [ADDRESS] , оскільки подані документи не відповідають вимогам законодавства, відповідно видача свідоцтва про право на спадщину неможлива (а.с. 26). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін цього договору вимог щодо порушення їх прав не заявив. Після укладання договору купівлі-продажу квартири, а саме 20.03.1996, покупцем [PERSON] було зареєстровано право власності в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 17525, яке на час виникнення спірних правовідносин мало повноваження реєстраційного органу (а.с. 25). Відповідно до ч. 1 ст.\~19\~Цивільного процесуального\~кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 01.12.1995, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Приписами ст.\~224\~ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно із ст.\~225\~ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47\~ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої спадкові права щодо отримання спадщини після смерті свого батька, який був покупцем за договором, оскільки даний договір купівлі-продажу гаражу не було посвідчено нотаріально. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири його сторони ухилилися\~від його\~нотаріального посвідчення,\~що на\~теперішній час\~перешкоджає позивачу\~реалізувати свої\~спадкові права\~відносно нерухомого\~майна, договір виконано повністю, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивач не просить відшкодувати йому судові витрати, тому з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК та віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved