Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

28 грудня 2021 року [PERSON] в особі представника адвоката Ями Д.М. звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначила, що 17 жовтня 2000 року придбала у власність житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.07. 2010 року у справі за позовом її сина [PERSON] до неї про стягнення боргу за договором позики, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . В подальшому рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2014 року задоволені позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , яке постановою Запорізького апеляційного суду від 17.12. 2019 року в частині визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , скасовано, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 12.01. 2021 задоволено позов [PERSON] , витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . В порядку виконання цього рішення позивачка звернулася до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. 15.07. 2021 року державним реєстратором позивачці було відмовлено у реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки у Державному реєстрі наявний запис про право власності відповідачки на житловий будинок [ADDRESS] . З метою захисту свого порушеного права на житло позивачка просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора реєстраційних послуг Запорізької міської ради Коротича Максима Миколайовича, індексний № 53708145 від 21.08.2020, згідно з яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 37853325 про реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , загальна площа 494,3 кв.м., житлова площа 87,4 кв.м. (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 2151024123101). У судовому засіданні представник позивачки, адвокат Яма Д.М., позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити. Представник відповідачки адвокат Кравченко О.В., у наданій до суду заяві, просила у позові відмовити повністю, посилаючись на аргументи, викладені у відзиві та на скасування Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2022 постанови Запорізького апеляційного суду від 12 січня 2021 року. Третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради повідомлений судом про день, час та місце розгляду даної цивільної справи належним чином, скористалися правом неприбуття в судове засідання, ніяких клопотань та заяв до суду не надали, тим самим не заперечували про розгляд справи у їхню відсутність. 05 січня 2022 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 01 березня 2022 року. 26 квітня 2023 року суд постановив ухвалу, якою витребував від товариства з обмеженою відповідальністю Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації інвентарну справу на домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] , відклав підготовче засідання на 11 травня 2023 року. 17 липня 2023 року представником позивачки адвокатом Ямою Д.М. було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, яку у підготовчому засіданні 06 жовтня 2023 року представник позивачки просив прийняти до розгляду. 06 жовтня 2023 року суд постановив ухвалу про відмову у прийнятті заяви представника позивача адвоката Ями Д.М. про збільшення позовних вимог від 17.07.2023 та закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09 листопада 2023 року. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд установив таке. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким О.Д., реєстровий №4404, 17 жовтня 2000 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок житловою площею 35,8 кв.м., зазначений в плані літерою А та розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до реєстраційного напису на документі право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 1969551, від 03.04.2013 земельна ділянка 9, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 2310100000:05:001:0063, зареєстрована 20.09.2022 за [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна номер 25488894 від 29.04.2021 житловий будинок, літ. И, загальною площею 494,3 кв.м., житловою 87,4 кв.м., реєстраційний номер 2151024123101зареєстрований на праві власності на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЗП101200812590, виданого 12.08.2020 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області та земельна ділянка 9 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 2310100000:05:001:0063, зареєстрована за [PERSON] . Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без задоволення. Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 12 січня 2021 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року скасовано. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено. Витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] нерухоме майно: житловий будинок літ. Е, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно постанови Верховного Суду від 12 квітня 2022 року постанову Запорізького апеляційного суду від 12 січня 2021 року скасовано. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Відповідно до інвентарної справи на домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок 9 літ. А на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким О.Д., 17 жовтня 2000 року, реєстровий №4404. Згідно з рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №59287787 від 15 липня 2021 встановлено, що [PERSON] належить на праві власності житловий будинок літ. И. В реєстрі речових прав також міститься запис про зареєстроване право власності на житловий будинок літ. Е за цією самою адресою, але за іншим власником. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 332 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2015 за № 1127, що був чинний на час реєстрації права власності на житловий будинок, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, також не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів. Суд погоджується з аргументами відповідачки про те, що позивачка [PERSON] не зазначила, відсутність яких саме документів, визначених наведеними вище нормами законодавства, не давала підстав державному реєстратору вчинити відповідну реєстраційну дію, не навела обґрунтування, яким актам цивільного законодавства суперечить прийняте державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав, що є підставою для визнання його незаконним і скасування. Будь-яких доказів незаконності спірного рішення позивачка також не надала. Суд не приймає до уваги твердження позивачки про те, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації є «засобом зміни титульного найменування об`єкту нерухомого майна», оскільки воно є припущенням, а доказування відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 15 та частині першій статті 16 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За принципом диспозитивності цивільного судочинства право на обрання способу захисту належить позивачеві. Водночас спосіб захисту має бути ефективним, тобто відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. За змістом ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, цивільні права та/або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Наведені приписи дозволяють дійти висновку, що скасування рішення про державну реєстрацію права власності буде ефективним способом захисту лише у разі вирішення питання щодо права власності на спірну нерухомість. Утім, жодної подібної вимоги позивачка не заявляла. Разом з тим, із доданих до позовної заяви документів убачається, що [PERSON] належав житловий будинок літ. А, площею 35,8 кв.м.; будь-яких прав на житловий будинок літ. Е, площею 506,4 кв.м. вона ніколи не мала. З огляду на викладене та враховуючи, що заява позивачки про державну реєстрацію права власності подана на підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 12 січня 2021 року у справі №335/10195/19, яка скасована постановою Верховного Суду від 12 квітня 2022 року, вимога [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора реєстраційних послуг Запорізької міської ради Коротича Максима Миколайовича, індексний № 53708145 від 21.08.2020, згідно з яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 37853325 про реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , загальна площа 494,3 кв.м., житлова площа 87,4 кв.м. (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 2151024123101), задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed