Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Заявники в порядку\~ст. 109 СК України\~звернулись до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу. Посилались нате, що 18 серпня 2015 року між ними був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1349. Під час шлюбу у них народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилаються на те, що наприкінці 2023 року припинили шлюбні відносини, спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя, окрім того, подальше спільне проживання та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Між ними відсутній спір з приводу розподілу спільного майна. Окрім того, за їхньою спільною згодою їхні діти [PERSON] , та [PERSON] проживатимуть та будуть знаходитись на утриманні батька [PERSON] , оскільки матір дітей створює нову сім`ю та має намір виїхати за кордон. Вказував, що отримує стабільний та високий дохід від багаторічної страхової діяльності, його доходів вистачає, щоб забезпечувати дітям достатній рівень життя, навчання та розвитку, діти повністю перебувають на його утриманні, самостійному вихованні та забезпеченні. Встановлення факту має для [PERSON] важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокий батько» і дасть можливість останньому оформити документи щодо соціальної допомоги на дитину, змінити місце проживання дитини без документального оформлення згоди матері, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. У зв`язку з наведеним, просили розірвати шлюб між ними, встановити факт що [PERSON] самостійно виховує та утримує малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України\~\~у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 294 ЦПК\~справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. В судове засідання заявники не з`явились, від них до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили заяву задовольнити. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом фактично встановлено, що 18 серпня 2015 року між ними був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1349. (а.с.7) Під час шлюбу у них народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.12,13). Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, між заявниками досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їх спільних дітей, а саме [PERSON] та [PERSON] будуть перебувати на самостійному вихованні та утриманні батька, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору між батьками визначення місця проживання дітей, здійснення батьківських прав та виховання дітей(а. с. 14). Окрім того, відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 24.05.2024 року [PERSON] не заперечує проти того, щоб діти проживали разом із батьком, який буде їх самостійно утримувати та виховувати. (а.с. 15). Згідно ч. 2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Заявники звернулись до суду з заявою про розірвання шлюбу 27.05.2024 року та на час розгляду справи із заявами про відкликання заяви в порядку ч. 4\~ст. 109 СК України, дружина та чоловік до суду не звертались. За таких обставин, судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дітей, то суд вважає за можливе зазначити з ким залишаться проживати діти після розірвання шлюбу. Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2\~ст. 315ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7СК\~України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених КонституцієюУкраїни, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини необхідно для захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦПК України\~у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 24.05.2024 року, [PERSON] та [PERSON] залишаться проживати з батьком, який буде їх самостійно виховувати та утримувати Відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини самостійного виховання, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає, що заявниками доведений факт, що [PERSON] , самостійно виховує та утримує малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved