Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Стислий виклад позиції первісного позивача: [PERSON] звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Білозірської сільської ради про визначення місця проживання дитини та скасування рішення виконавчого комітету Білозірської сільської ради №59 від 29.03.2023 року. Позовні вимоги мотивувала тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2017 року по 28.02.2023 року. Від даного шлюбу подружжя має дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] та позивач деякий час проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Дану квартиру позивач та відповідач придбавали спільно під час перебування у шлюбі. Оскільки відповідач відмовлявся здійснити розподіл спільної квартири, позивач вирішила переїхати з сином до м. Черкаси та розпочала пошуки житла. Відповідач знав про плани позивача і був не проти того, що малолітня дитина буде проживати з матір`ю, при цьому буде бачити батька, коли той побажає. Переїхавши в орендовану квартиру [ADDRESS] , позивач створила максимально комфортні умови для проживання дитини та оформила сина в ясла-садок комбінованого типу [ADDRESS] . Незважаючи на домовленість з приводу місця проживання дитини, 21.03.2023 року відповідач звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Білозірської сільської ради із заявою про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком. 22.03.2023 року служба у справах дітей виконавчого комітету Білозірської сільської ради прийняла висновок про доцільність залишення місця проживання дитини з батьком. 28.03.2023 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Білозірської сільської ради, на якому одним із питань було «Визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ». На даному засіданні незважаючи на пояснення позивача, комісія вирішила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 29.03.2023 року виконавчий комітет Білозірської сільської ради прийняв рішення №59 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », яким залишив малолітнього [PERSON] проживати з батьком [PERSON] у [ADDRESS] . Позивач повідомила відповідача про намір оскаржувати дане рішення до суду, після чого відповідач погодився, щоб син і надалі проживав з нею у м. Черкаси. У звязку з цим позивач не порушувала питання щодо визначення місця проживання сина, оскільки він фактично проживав з нею, про що вона дійшла спільної згоди з відповідачем. У вересні 2023 року відповідач дізнався, що позивач уклала новий шлюб та вирішив забрати сина, щоб останній проживав з ним. Позивач зазначає, що малолітній син потребує постійного перебування біля матері через свій вік, більш тривалий час проживає з нею, дитина дуже привязана до позивача і відчуває себе у безпеці. Позивач не має шкідливих звичок, організувала сину комфортні умови для життя та забезпечує усім необхідним. Отже, визначення місця проживання сина з батьком, тобто вилучення маленької дитини у позивача стане великим стресом та може спричинити значну психоемоційну травму, яка матиме негативні наслідки для розвитку дитини в майбутньому. Також позивач вважає, що рішення виконавчого комітету Білозірської сільської ради є протиправним, оскільки прийняте на основі пояснень відповідача та характеристики з його місця роботи, що не є достатніми доказами. Також при підготовці та прийняття даного рішення, комісія не провела «обстеження» психоемоційного стану дитини. Позивач просила суд визнати дії виконавчого комітету Білозірської сільської ради протиправними та скасувати рішення №59 від 29.03.2023 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] »; визначити місце проживання сина - [PERSON] , [INFO] з матірю - [PERSON] за місцем її проживання; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. Стислий виклад відзиву: 21.11.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та зазначив, що попередній розмір судових витрат становить 12000 грн. У відзиві викладені ті ж самі обставини, що і у зустрічній позовній заяві [PERSON] . Стислий виклад зустрічної позовної заяви: 21.11.2023 року [PERSON] звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Білозірської сільської ради про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з [PERSON] у [ADDRESS] та відібрання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконавчого комітету Білозірської сільської ради №59 від 29.03.2023 року визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з [PERSON] у [ADDRESS] . Всупереч рішенню органу опіки та піклування [PERSON] самочинно, без згоди [PERSON] змінила місце проживання дитини і вивезла сина в м. Черкаси. Отже, вона має негайно повернути дитину за визначеним місцем проживання. Хоча спір з приводу визначення місця проживання дитини вирішений органом опіки та піклування, зустрічний позивач для уникнення в подальшому непорозумінь, ставить вимогу по визначення місця проживання дитини з ним. [PERSON] зазначає, що працює головним бухгалтером у КП «Ірдинське», яке включено до обєктів критичної інфраструктури. Працівники таких підприємств підлягають бронюванню. Дохід [PERSON] є вищим за дохід [PERSON] . За місцем проживання та роботи [PERSON] характеризується виключно позитивно. Не перебуває на обліку в нарколога або психіатра. Син забезпечений всім необхідним, йому створені належні умови для проживання. Стислий виклад відзиву на зустрічну позовну заяву: 26.12.2023 року від зустрічного відповідача - [PERSON] надійшов відзив про відмову у задоволенні зустрічного позову. [PERSON] зазначає про те, що вона не оскаржувала рішення виконавчого комітету Білозірської сільської ради №59 від 29.03.2023 року в десятиденний строк, оскільки вирішила звернутись до суду з відповідним позовом, після чого [PERSON] погодився, щоб син проживав разом з [PERSON] у м. Черкаси. Незважаючи на те, що сторони дійшли по факту спільної згоди з приводу визначення місця проживання дитини, [PERSON] у вересні 2023 року, дізнавшись про те, що [PERSON] уклала новий шлюб, вирішив забрати сина. Більше того, однією з причин порушення домовленостей стало те, що [PERSON] вирішив ухилитись від мобілізації, забравши сина, чим поставив інтереси дитини нижче за свої. Зустрічний позивач вказує на те, що 16.08.2023 року вона уклала шлюб із [PERSON] . Останній є військовослужбовцем, отримує стабільну заробітну плату та повністю забезпечує її та сина [PERSON] , у звязку з чим вона має можливість не працювати і увесь час присвячувати дитині. Спілкуванню [PERSON] з дитиною [PERSON] не перешкоджала, але вважає, що син психологічно не готовий проживати разом з батьком, заважаючи на його маленький вік та оскільки вихованням сина займалася здебільшого вона одна. Пояснення сторін: [PERSON] та її представник Сененко К.В. в судовому засіданні підтримали свої вимоги, з підстав викладених у позові, проти зустрічного позову заперечили. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову [PERSON] , підтримали свої вимоги викладені в зустрічному позові з підстав викладених у ньому. Представник виконкому Білозірської сільської ради Стоянов О.М. просивсуд відмовити первісному позивачу у задоволенні позову в частині скасування рішення виконавчого комітету Білозірської сільської ради №59 від 29.03.2023 року, а щодо визначення місця проживання - просив прийняти рішення, яке буде найкраще для дитини. Представник служби у справах дітей виконкому Білозірської сільської ради - Тимошніченко Д.М. просила захистити права дитини. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11.10.2023 року первісну позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 19.10.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Білозірської сільської ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Білозірської сільської ради про визначення місця проживання дитини та скасування рішення виконавчого комітету Білозірської сільської ради №59 від 29.03.2023 року. Залучено службу у справах дітей виконавчого комітету Білозірської сільської ради до участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. 21.11.2023 року від первісного відповідача надійшло клопотання про заслуховування думки дитини в присутності дитячого психолога та без присутності батьків. 06.12.2023 року від представника первісного позивача - адвоката Сененко К.В. надійшло клопотання про залучення в якості співвідповідача - виконавчого комітету Білозірської сільської ради. 07.12.2023 року від представника Білозірської сільської ради - Стоянова О.М. надійшло клопотання про розгляд справи за позовом [PERSON] за відсутності представника виконавчого комітету Білозірської сільської ради. 07.12.2023 року від представника Білозірської сільської ради - Стоянова О.М. надійшло заперечення з приводу позовної заяви [PERSON] . Представник просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в частині скасування рішення виконавчого комітету Білозірської сільської ради №59 від 29.03.2023 року, а питання щодо визначення місця проживання дитини вирішити відповідно до чинного законодавства та з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Заперечення мотивовано тим, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. Враховуючи, що викладене рішення виконавчого комітету Білозірської сільської ради № 59 від 29.03.2023 року є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування, тобто є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію фактом його виконання, тому не може бути скасований чи змінений після його виконання. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 07.12.2023 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Білозірської сільської ради про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини, прийнято до спільного розгляду із первісним позовом. Клопотання представника первісного позивача [PERSON] - адвоката Сененко К.В. про залучення виконавчого комітету Білозірської сільської ради до участі в розгляді справи в якості співвідповідача - задоволено. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача виконавчий комітет Білозірської сільської ради. Залучено до участі у справі Службу у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради та Черкаську міську раду як орган опіки та піклування. Витребувано від Черкаської міської ради як органу опіки та піклування письмовий висновок щодо розв`язання спору. 08.01.2024 року від начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Білозірської сільської ради - Таряник Д.М. надійшло клопотання про розгляд справи, призначений на 09.01.2024 року, без участі представника служби. Рішення просила прийняти на розсуд суду. 08.01.2024 року від представника органу опіки та піклування м. Черкаси - Зубалій Н.А. надійшла заява про перенесення розгляду справи, призначений на 22.12.2024 року, у звязку з підготовкою висновку органом опіки та піклування м. Черкаси. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 08.02.2024 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті. Клопотання представника первісного відповідача про проведення опитування малолітньої дитини - задоволено частково. Доручено начальнику служби у справах дітей Черкаської міської ради залучити психолога з метою проведення бесіди з малолітнім [PERSON] , [INFO] , в комфортних для дитини умовах. Завданням психолога є - встановлення дійсного психоемоційного стану дитини; встановлення емоційного звязку дитини з батьками; зясування думки дитини щодо бажання проживати з одним із батьків. Встановлені судом обставини: Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження останнього від 03.08.2018 року, Серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] , [INFO] змінила прізвище внаслідок державної реєстрації шлюбу на « [PERSON] », що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 16.08.2023 року, Серії [NUMBER] . З 02.08.2023 року [PERSON] зарахований в дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу №89 «Віночок» Черкаської міської ради та відвідує його по теперішній час. Приводить і забирає дитину мама. Дана обставина підтверджується довідкою №01-16/47 від 31.08.2023 з дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №89 «Віночок» Черкаської міської ради. Згідно акту обстеження умов проживання №450 від 05.09.2023 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Черкаської міської ради, в квартирі [ADDRESS] створені належні умови для проживання і перебування малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . З останнього запису у трудовій книжці виданої на імя [PERSON] , серії [NUMBER] , вбачається, що остання звільнена з роботи 31.05.2023 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 29.10.2020 року [PERSON] набув у приватну власність квартиру у [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири /Відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26.01.2023 року по справі №707/3069/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.09.2017 року - розірвано, отже сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2017 року по день набрання судовим рішенням законної сили/. Відповідно до акту обстеження факту не проживання від 11.03.2023 року, складеного депутатом сільської ради Католіченко Іриною Олегівною в присутності сусідів-свідків: [PERSON] , мешканця [ADDRESS] та [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , якими виявлено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та їх син [PERSON] , [INFO] зареєстровані по [ADDRESS] . Комісією встановлено, що [INFO] , в суботу, в 22:00 мати [PERSON] була відсутня біля дитини, місце знаходження їм невідомо. З актом ознайомлений [PERSON] . Суд не приймає даний доказ як допустимий, оскільки має сумніви з приводу того, що депутат Білозірської сільської ради Католіченко І.О. та сусіди сімї [PERSON] о 22:00 годині вечора приймали участь у фіксуванні факту відсутності матері вдома. Більш того, мають бути законні підстави для проведення такого обстеження та втручання у приватне життя [PERSON] . Негайна потреба виходу комісії у пізній час та перед комендантською годиною в акті не зазначена. Також комісією прийнято до уваги тільки відсутність матері в житлі і на даній обставині «поставлено наголос», хоча чинне законодавство не передбачає обовязку матері постійно перебувати поряд з дитиною, якщо остання не залишилась без батьківського нагляду, та перебуває у цей час з батьком. Крім того, комісією не перевірено обставини з яких матір могла залишити житло, до прикладу: через звернення до лікарні або відлучанням у справах, про що попередньо повідомила батька дитини. Згідно акту обстеження умов проживання малолітнього по [ADDRESS] , затвердженого начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Білозірської сільської ради 21.03.2023 року, по вищевказаній адресі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Батьки розлучені, однак проживають разом. Мати залишає дитину на декілька днів з батьком. Батько не знає де матір, коли вона приїде. Доречно визначити місце проживання дитини з батьком. Даний акт складений та підписаний виключно начальником служби - Лютою Н.О . Суд оцінює даний доказ критично і вважає його недопустим та недостовірним, оскільки обстеження умов проживання здійснюється у складі комісії і такі дії начальника служби свідчать про грубе порушення законодавства. Крім того, теза про «доречно визначити місце проживання дитини з батьком» є некоректною і вказує на певну упередженість начальника служби, коли питання про визначення місця проживання дитини не вирішується актом обстеження умов проживання, а сама теза має суб`єктивний характер і може призвести до певного впливу на комісію під час прийняття певного рішення. Крім того, начальником служби не узгоджено проведення обстеження умов проживання дитини з обома батьками і не підтверджено належними доказами факт залишення матір`ю дитини з батьком на декілька днів. Тобто акт складений виключно зі слів батька, без присутності матері. В додатку №9 до Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 про «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» міститься зразок акту обстеження умов проживання, в якому серед іншого зазначається мета проведеного обстеження, вказуються члени комісії. Тобто, саме обстеження проводиться у складі комісії, а не одноособово. Суд звертає увагу на те, що з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 28.03.2023 року вбачається, що засідання комісії відбувалося за участю секретаря - Лютої Н.О. Згідно протоколу засідання комісії №04, яка розглядала питання щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , були заслухані обидва батьки дитини. Комісією прийнято рішення визначити місце проживання малолітнього з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 22.03.2023 року начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Білозірської сільської ради - Наталією Лютою складено висновок щодо доцільності залишення місця проживання дитини з батьком. Рекомендовано батькам, заради дитини, дійти згоди щодо місця проживання дитини. Даний висновок обгрунтовано тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, проте подружжя деякий час проживало разом по [ADDRESS] . Матір періодично не проживала з родиною. Малолітній [PERSON] проживає разом з [PERSON] за вищевказаною адресою. Власником квартири є - [PERSON] . Згідно акту обстеження факту не проживання від 11.03.2023 року, сільським депутатом Білозірської сільської ради Католіченко І.О. виявлено та сусідами-свідками підтверджено відсутність [PERSON] біля дитини о 22:00. Місце знаходження її невідомо. Згідно акту обстеження умов проживання, зробленим службою у справах дітей від 21.03.2023 року, мати періодично залишає дитину з батьком. Зі слів [PERSON] , він не знає де мати дитини і коли вона повернеться. А тому, доречно визначити місце проживання дитини з батьком. Також висновок служби у справах дітей містить посилання на позитивну характеристику [PERSON] з місця роботи. З приводу матері дитини зазначено наступне: «Матір [PERSON] не планує жити та працювати в Ірдині , а планує переїхати до м. Черкаси: знайти житло та працевлаштуватися». Суд не приймає даний доказ, оскільки він є неповним та доволі суб`єктивним з огляду на те, що висновок містить інформацію, яка характеризує виключно батька дитини і то доволі обмежено. Характеристика з місця роботи характеризує людину як працівника і для розгляду питання щодо визначення місця проживання дитини може бути прийнята як доказ того, що людина працевлаштована, і має дохід. Посилання на документи, які б могли характеризувати [PERSON] як батька, у висновку служби у справах дітей відсутні. З приводу акту обстеження умов проживання від 21.03.2023 року та акту обстеження факту не проживання від 11.03.2023 року, суд висловлювався раніше. Отже, враховуючи вище викладене, служба у справах дітей в особі начальника - Лютої Наталії у своєму висновку від 22.03.2023 року висвітлює всі обставини на користь батька дитини, не зважаючи на те, що докази є недостатніми, недопустимими і позитивно характеризують лише батька дитини та дискредитують матір без будь-яких підстав та доведених фактів. Суд зауважує, що службою у справах дітей не встановлено жодної обставини з приводу виконання батьківських обовязків матірю - [PERSON] . Більш того службою у справах дітей взагалі не враховано думку дитини з приводу визначення місця проживання з одним з батьків та не отримано висновку психолога щодо психоемоційного звязку дитини з кожним із батьків. Зважаючи на всі ці обставини, висновок служби у справах дітей є упередженим і прийнятим на користь [PERSON] без будь-яких правових підстав та належного обґрунтування. Рішенням виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 29.03.2023 року №59, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд оцінює видані [PERSON] характеристики з місця проживання (видана виконавчим комітетом Білозірської сільської ради 15.03.2023 року №393) та з місця роботи (видана КП «Ірдинське» від 16.03.2023 року №106) як такі, що характеризують особу, яка виконує соціальну роль. Соціальну роль визначають вид діяльності, професія людини та належність її до певної спільноти. Проте, дані докази не характеризують [PERSON] як батька малолітнього сина [PERSON] . Щодо характеристики виданої 11.09.2023 року КП «Ірдинське» за вихідним номером 23 стосовно [PERSON] , який працює на даному підприємстві на посаді бухгалтера, в якій окрім ділових якостей працівника зазначено про те, що [PERSON] є хорошим батьком для свого малолітнього сина, який завжди знаходить час для спілкування з ним та допомагає у розвитку; не має шкідливих звичок, вміє поєднувати роботу та особисте життя, демонструючи відповідальність не тільки перед підприємством, а й перед своєю родиною, суд констатує, що директор КП «Ірдинське» - [PERSON] , яка склала дану характеристику, вийшла за межі своїх повноважень у відносинах роботодавця та робітника, і не може надавати характеристику підлеглому що стосується сфери його приватного життя та виконання батьківських обов`язків. Суд ще раз звертає увагу на те, що особа може виконувати різні ролі, як то: батька, працівника, сина, чоловіка, товариша, тощо, а тому і характеризувати дані ролі може те оточення, в якому він їх проявляє. З довідки КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер» від 31.07.2023 року вбачається, що [PERSON] , мешканець [ADDRESS] , не звертався за медичною наркологічною допомогою до даного закладу. Довідка не є свідоцтвом наявності або відсутності наркологічного захворювання. Зважаючи на те, що довідка надана з медичного закладу не за місцем проживання особи, враховуючи, що остання не підтверджує наявність або відсутність у особи наркологічного захворювання, остання не є доказом, що свідчить на користь або проти [PERSON] . Згідно довідки з КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» від 31.08.2023 року, [PERSON] до лікаря-психіатра з допомогою не звертався. Відповідно до довідки-характеристики стосовно [PERSON] , складеної старостою смт. Ірдинь 11.09.2023 року за №506, останній позитивно характеризується за місцем проживання. Тезу щодо того, що « [PERSON] добре справляється зі своїми батьківським обов`язками, активно займається вихованням сина, стежить за побутовими умовами» суд не приймає до уваги, оскільки побутові умови можливо встановити безпосередньо під час огляду житла, а от зв`язок дитини з батьком - на підставі інтерв`ю психолога або соціального працівника, а тому надавати характеристику [PERSON] як батьку дитини староста села без вчинення попередній дій, не може. З акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] по [ADDRESS] , затвердженого начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Білозірської сільської ради - Таряник Д.М. 20.11.2023 року вбачається, що комісія виключно у складі начальника служби встановила наступне: у квартирі створено комфортні умови проживання з сучасним ремонтом та необхідними меблями. У помешканні дотримуються санітарно-гігієнічних норм. Для дитини облаштовано окрему кімнату з відповідними меблями. За даною адресою проживають: [PERSON] та [PERSON] . Зі слів [PERSON] вони з сином мають близькі теплі стосунки, дитина виявляє прив`язаність та прихильність. Зі слів [PERSON] вони мають традицію готувати разом сніданки. Суд не приймає даний акт як належний та допустимий доказ, оскільки він зроблений не у складі комісії. Висновки про прив`язаність дитини до батька зроблені зі слів батька, без проведення бесіди з дитиною. Зважаючи на те, що станом на момент проведення обстеження малолітньому [PERSON] , [INFO] виповнилось 5 років, представник служби у справах дітей міг в ході бесіди зясувати у дитині її ставлення до обох батьків, тим самим би діяв виключно в інтересах дитини. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , складеного 06.09.2023 року комісією, що складається з: депутата сільської ради Католіченко І.О. та свідків [PERSON] , [PERSON] , виявлено, що [PERSON] має квартиру [ADDRESS] , який зареєстрований разом з сином [PERSON] . Квартира двокімнатна. В квартирі зроблений ремонт, облаштована окрема дитяча кімната. 23.01.2024 року органом опіки та піклування м. Черкаси складено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Даний висновок приймався з урахуванням обставин та доказів викладених та наданих обома батьками малолітнього [PERSON] , проте без належного мотивування прийнятого рішення на користь матері. Малолітнього [PERSON] не заслуховувала, зважаючи на вік дитини. Приймаючи до уваги відсутність достатнього мотивування висновку та незясування думки дитини, суд вважає даний висновок неповним. Згідно висновку практичного психолога від 27.05.2024 року, фізичний розвиток [PERSON] відповідає віковим нормам. Емоційний стан [PERSON] позитивний. Дитина щиро радіє, чітко висловлює свої бажання. Спостерігається спокійний емоційний фон сприйняття оточуючих подій. [PERSON] має позитивне ставлення до власного сімейного оточення. Значимими людьми для дитини є мамо, тато, бабуся. Ставлення до матері позитивне. [PERSON] любить маму та поважає. У дитини поряд з нею сформоване відчуття безпеки. Ставлення до батька позитивне. [PERSON] любить та поважає батька. Хлопець сумує за татом, коли того немає поряд. [PERSON] як від матері, так і від батька відчуває емоційну надійність, має теплі стосунки з ними. [PERSON] вміє будувати зв`язок з кожним із батьків окремо. Для підтримки розвитку дитини потрібно створювати надійні відносини з обома батьками. Це стане важливим чинником для формування розуміння дитиною безпеки і захищеності. Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. ч.3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. ч. 1, ч. 2, ч. 6, ч. 8 ст.7 СК України визначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно ч.1 ст.160 СК України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 9 Конвенції - дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.03.2024 року по справі № 753/17344/19 зазначає: «…Верховний Суд зауважує, що суд може оцінювати думку малолітньої дитини з урахуванням її віку не лише безпосередньо в судовому засіданні, але і через професійне посередництво, зокрема шляхом її опитування у присутності експерта психолога, який має відповідну кваліфікацію та може проводити бесіди з дитиною і правильно передати та інтерпретувати її слова, з фіксацією його результатів для суду у вигляді висновків експерта. У постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц, провадження № 61-23861св18, від 06 вересня 2018 року у справі № 644/9094/16-ц, провадження № 61-9745св18, від 04 квітня 2018 року у справі № 756/2109/16-ц, провадження № 61-5487св18, від 21 березня 2018 року у справі № 308/422/17-ц, провадження № 61-974св18, від 28 лютого 2018 року у справі № 465/1455/16-ц, провадження № 61-1164св17, від 27 червня 2018 року у справі № 662/1006/16-ц, провадження № 61-19289св18, від 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц, провадження № 61-23861св18, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, провадження № 61-44680св18,у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18 (на які посилається заявник), сформульовано висновки, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Верховний Суд зауважує, що практика гендерної нерівності батьків не підтримується міжнародними правовими інституціями, зокрема і ЄСПЛ, та актуальною практикою Верховного Суду, тому таке посилання судів у справі, що переглядається, є безпідставним». Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 16.02.2024 року по справі № 465/6496/19 зазначає: « Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4). Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений. Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина. З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною. Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо». У рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, частин 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги первісного та зустрічного позивачів підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батьки дитини розлучені з 2023 року, однак певний час після розлучення проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Згодом, [PERSON] переїхала до м. Черкаси, де орендувала квартиру і забрала проживати з собою малолітнього [PERSON] , якого влаштувала в дитячий садочок за новим місцем проживання. Під час прийняття [PERSON] рішення щодо окремого проживання з колишнім чоловіком [PERSON] та пошуком нового житла, між сторонами виникли суперечки щодо визначення місця проживання дитини. Дану суперечку [PERSON] вирішив врегулювати шляхом звернення до служби у справах дітей, яка прийняла рішення про доцільність проживання дитини з батьком. Рішенням виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 29.03.2023 року №59, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після ухвалення даного рішення малолітній [PERSON] фактично залишився проживати разом з матір`ю у [ADDRESS] . При цьому, матір не перешкоджала синові бачитися з батьком. Через деякий час конфлікт між колишнім подружжям з приводу визначення місця проживання дитини загострився. І через те, що батько дитини наполягав на виконанні матір`ю рішення органу місцевого самоврядування про залишення дитини проживати разом з ним, остання звернулася до суду за захистом свого права, шляхом скасування рішення органу місцевого самоврядування та про визначення місця проживання дитини за адресою матері. Батько дитини звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просив відібрати дитину від матері та додатково визначити місце проживання дитини разом з ним. Суд констатує наявність особистісного конфлікту між батьками дитини, який призводить до неможливості визначити місце проживання дитини з одним із батьків за згодою сторін. Натомість, суд зважає на факт того, що обидва батьки характеризуються позитивно і мають надійний тип прив`язаності з дитиною, що формує у неї відчуття безпеки поряд з кожним із батьків. В такому середовищі дитина відчуває себе захищеною, важливою, впевненою в тому, що головні для неї люди будуть поруч і завжди відгукнуться на її потреби. Мати малолітньої дитини - [PERSON] наразі є непрацюючою. Винаймає житло у місті Черкаси. Нещодавно одружилась і перебуває на утриманні свого чоловіка, який фінансово забезпечує її разом з сином. Більш того, в судовому засіданні візуально встановлено, що остання є вагітною, а тому певний час не можливо розглядати питання про її працевлаштування. Батько дитини - [PERSON] є працюючим і позитивно характеризується за місцем роботи. Останній проживає у смт. Ірдинь, Черкаського району, Черкаської області, де має власне житло. Обидва батьки створили прийнятні умови для проживання малолітньої дитини. Обидва є значними людьми в житті дитини і мають з нею тісний психоемоційний зв`язок. Наразі малолітньому [PERSON] , [INFO] , виповнилось 5 років та 10 місяців і з вересня 2024 року він може іти до школи. Поява в житті дитини нової соціальної ролі - ролі учня, зміна соціального оточення, необхідність дотримання нового режиму потребує від дитини активізації адаптаційних можливостей, і в цей час необхідна підтримка обох батьків. Зважаючи на те, що матір дитини наразі не працює і має більше вільного часу для догляду за дитиною, вона зможе без відриву від роботи водити сина до школи та забирати, займатися з ним уроками та відвідувати гуртки. Завдяки такій увазі дитина зможе швидко пройти адаптацію. Проте, зважаючи на те, що малолітній [PERSON] потребує і уваги батька та сумує за ним, коли його немає поряд, важливо зберігти емоційний зв`язок між батьком та сином і надати можливість проводити їм спільний час у дні, коли дитина не буде перебувати на навчанні. Таке рішення не вплине на роботу батька, яка повязана з діяльністю на обєкті критичної інфраструктури, і створить оптимальні умови для підтримання звязку між батьком та дитиною. Отже, враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що кожен з батьків бажає, щоб дитина проживала з ним, а дитина виявляє бажання проживати з обома батьками, враховуючи наявну у кожного з батьків можливість опікуватись дитиною та відсутність доказів невиконання матірю чи батьком своїх батьківських обовязків, є необхідність у застосуванні моделі спільної фізичної опіки батьків щодо дитини з почерговим проживанням з кожним із батьків, яка сприятиме співпраці батьків та забезпечить належне виховання та задоволення потреб дитини. Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на виховання дитини обома батьками у взаємодії. Зважаючи на таку форму участі батьків у вихованні дитини, інші вимоги первісного та зустрічного позовів не підлягають до задоволення. Окремо щодо вимоги [PERSON] про скасування рішення виконавчого комітету Білозірської сільської ради №59 від 29.03.2023 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] », то остання в поєднанні з вимогою про визначення місця проживання дитини є неефективною у відновленні порушеного права, так як саме по собі рішення суду щодо визначення місця проживання дитини де-факто анулює рішення органу місцевого самоврядування, яке було прийнято на етапі досудового врегулювання спору. Де-юре, вимога про скасування рішення виконавчого комітету Білозірської сільської ради №59 від 29.03.2023 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] » є безпідставною, оскільки дане рішення є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію фактом його виконання. Судові витрати: Суд вирішує питання про судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України. Враховуючи часткове задоволення вимог первісного та зустрічного позивачів, судові витрати необхідно залишити за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: partial