Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

03 квітня 2024 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 грудня 2021 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у формі розписки, строком на три місяці. Відповідно до вказаної розписки він виконав замість [PERSON] грошове зобов`язання, а саме сплатив замість неї третій особі 60\~000,00 грн, а [PERSON] зобов`язалася повернути йому ці кошти протягом 3 (трьох) місяців. В обумовлений договором термін відповідач [PERSON] не повернула йому грошові кошти, на прохання повернути кошти у добровільному порядку не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики у сумі 60\~000,00 грн, а також сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 17 травня 2024 року. Ухвалою від 17 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 червня 2024 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, у якому позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити (а.с.\~22, 34). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином засобами поштового зв`язку (а.с.\~30), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.\~31). Поштове відправлення, направлене за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулося з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.\~30). Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст.\~280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 25\~грудня 2021 року відповідач [PERSON] написала розписку наступного змісту: «Я, [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Варвинським РВ УМВС України в Чернігівській області 02\~вересня 1999 року, адреса: Варва, вул. Зарічна, 21, зобов`язуюсь в термін 3 місяці виплатити борг за комунальні послуги, який виник до 01\~квітня 2021 року, в сумі 60\~000 тисяч гривень, [PERSON] , який сплатив його за мене власнику квартири [PERSON] » (а.с.\~3). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд зважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18\~вересня 2013 року у справі №6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23\~грудня 2021 року у справі №\~501/1243/20 та від 26\~квітня 2022 року у справі №\~753/1349/20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16\~січня 2019 року в справі №\~464/3790/16-ц вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги; оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок неодноразово висловлювався і Верховним Судом у постановах від 10\~грудня 2018 року у справі №\~319/1669/16, від 08\~липня 2019 року у справі №\~524/4946/16, від 12\~вересня 2019 року у справі №\~604/1038/16. Факт написання та підписання розписки від 25\~грудня 2021 року відповідачем [PERSON] не оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 1\~211,20 грн (а.с.\~11, 13), який відповідно до ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України покладається на відповідача.

Outcome: approved