Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] подали позов до Виноградівської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори Діброва Людмила Миколаївна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Заявлений позов мотивовано тим, що [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до вищевказаного свідоцтва, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . 07.02.2002р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області у справі №2-104/09 від 23.04.2009 р. В результаті укладання вищевказаного шлюбу, [PERSON] змінила призвіще на « [PERSON] ». 20.02.1973р. народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до вищевказаного свідоцтва, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . 24.07.1993 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . В результаті укладання вищевказаного шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] . Ще за життя [PERSON] набув право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу № 0/121548, якому зазначений рік побудови 1970 рік та свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] від 17 лютого 1998 року. Спадкодавець побудував даний будинок в 1970 році та до дня смерті утримував його, про те за реєстрацією права власності на нього звернувся лише в 1998 році. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на усе належне йому майно, зокрема і на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . З метою прийняття спадщини, позивачі, у встановлені законодавством строки, звернулися до Уманської державної нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини, та видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок. 06.12.2021р. державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори Діброва Л.M. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину є те, що згідно відомостей, які зберігаються в Уманській районній державній нотаріальній конторі, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведена спадкова справа під №569 за 1995р. Проте, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на будинок після смерті їх батька [PERSON] , померлого [INFO] , який знаходиться в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця [PERSON] . Згідно інвентаризаційної справи № 0/121548 від 02.06.2021 року, виконаної інженером [PERSON] , збудований будинок 1970 року побудови складається з загальної площі 78,4 кв.м., житлової площі 32,8 кв.м. Зважаючи на вищевикладене, позивачі позбавлені можливості успадкувати належне їх батьку майно, а саме, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки правовстановлюючі документи на вищевказане майно були видані після смерті спадкодавця. Відтак, [PERSON] та [PERSON] Вимушені звертатися до суду за захистом свого права. Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Представник відповідача - Виноградівської міської ради Берегівського району, Закарпатської області, на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР в ред. 1963 року та ЦК України (2003 р.). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.10.1974р. народилася позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до вищевказаного свідоцтва, батьками [PERSON] Є [PERSON] , та [PERSON] (а.с.9). 07.02.2002 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області у справі №2-104/09 від 23.04.2009р. В результаті укладання вищевказаного шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.19-20). [INFO] народилася позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до вищевказаного свідоцтва, батьками [PERSON] Є [PERSON] , та [PERSON] (а.с.8). 24.07.1993 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . В результаті укладання вищевказаного шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.10). [INFO] помер [PERSON] про що 29.04.1995 року складено відповідний актовий запис № 3. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно 28.05.2020 року серія [NUMBER] (а.с.16). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заповідального розпорядження спадкодавець не залишив. У силу положень ст.ст. 524, 525, 529, 548, 549, ч.І п.1, ч.2 ЦК Української РСР (1963 року), чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги були його діти - позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців котрі прийняли спадщину немає. [PERSON] одруженим не був так як із колишньою дружиною, матір`ю позивачів розлущився ще задовго до своєї смерті, що стверджується копією свідоцтва про одруження матері позивачів [PERSON] серії [NUMBER] . Станом на момент смерті спадкодавець проживав один за адресою [ADDRESS] , про що свідчить довідка Манківської селищної ради Черкаської області № 02-09/2452 від 19.06.2024 року. Ще за життя, [PERSON] набув право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу № 0/121548, якому зазначений рік побудови 1970 рік та свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок № 42 від 17 лютого 1998 року. Відповідно до ст.524 ЦК України 1963р спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549). Згідно ст.553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. З метою прийняття спадщини, позивачі, 27.04.1995 року звернулися до Уманської державної нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини, та видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок. 06.12.2021р. державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори Діброва Л.М. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину є те, що згідно відомостей, які зберігаються в Уманській районній державній нотаріальній конторі, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведена спадкова справа під №569 за 1995р. Проте, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на будинок після смерті їх батька [PERSON] , померлого [INFO] , який знаходиться в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с.17-18). Згідно інвентаризаційної справи № 0/121548 від 02.06.2021 року, виконаної інженером [PERSON] , збудований будинок 1970 року побудови складається з загальної площі 78,4 кв.м. , житлової площі 32,8 кв.м. (а.с.21). У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Відповідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 ЗУ від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 1 липня 2004 року N 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Крім того, у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судами повинні оцінюватись у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved