Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

31 грудня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із позовом до відповідача про розірвання шлюбу сторін та поділ спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року позовні вимоги роз`єднано, виділено у самостійне провадження позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування таких позовних вимог з урахуванням їх подальшого уточнення позивач послався на те, що сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі було набуто у спільну сумісну власність наступне майно: квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , а також автомобіль «Toyota Yaris» д.н.з. [NUMBER] . Бажаючи поділити таке майно, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати за ним та відповідачем право власності по частини на кожну із вказаних трьох квартир, а також стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості вказаного автомобіля, який залишити за відповідачем. Судові витрат позивач просив покласти на відповідача. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2024 року зустрічну позовну заяву повернуто заявнику. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в частині поділу трьох квартир заперечувала, посилаючись на те, що такі квартири є її особистим майном. Вимог про стягнення грошової компенсації за автомобіль визнала частково, лише на суму, яку визначено висновком експерта, складеним на замовлення сторони відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в частині поділу між сторонами трьох квартир заперечувала повністю, а вимоги про стягнення грошової компенсації просила задовольнити з огляду на зміст висновку експерта про встановлення вартості автомобіля. Представником подано суду відзив, в якому вона послалась на те, що квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю відповідача, оскільки бал приватизована відповідачем в період часу, коли СК України не визнавав приватизоване майно спільною сумісною власністю подружжя. Щодо двох інших квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , то представник відповідача також стверджувала, що такі квартири є особистою. Приватною власністю відповідача, оскільки набути нею на підставі договору інвестування, з яким відповідач передала у власність забудовника приватизовану нею, а отже її особисте нерухоме майно, земельну ділянку, замість якої отримала від забудовника дві вказані квартири, тобто набула їх у особисту приватну власність. Також представник відповідача заперечувала проти стягнення судових витрат, зазначаючи, що відповідач не порушувала прав та інтересів позивача, попередній розмір судових витрат є явно завищеним та необґрунтованим. У своїх письмових поясненнях представник позивача послався на квартира [ADDRESS] є відомчою, надавалась позивач як співробітнику для забезпечення житлом його та його родини, норма ст.57 СК України на момент приватизації зазначеної квартири не визначала приватизоване майно як особисту власність, а тому представник вважає означену квартиру спільним сумісним майном сторін. Щодо двох інших квартир, то вказані квартири були отримані сторонами як подружжям за договором інвестування в обмін на домоволодіння [ADDRESS] , який був спільною сумісною власністю сторін. За договором інвестування в обмін на квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] передавалось саме домоволодіння, а земельна ділянка, яка до того ж була приватизована відповідачем через рік після укладення згаданого договору інвестування. У своїх додаткових письмових поясненнях представник відповідача послалась на те, що домоволодіння [ADDRESS] , хоча і належало сторонам на праві спільної сумісної власності, як подружжю, однак мало значний знос та було зруйновано в кінці 2007 року-початку 2008 року при будівництві багатоквартирного будинку, в якому відповідач отримала спірні квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] в обмін саме на приватизовану відповідачем земельну ділянку. Послалась представник відповідача і на те, що позивач не вкладав жодних своїх коштів у будівництво вказаних двох квартир. Той факт, що приватизована земельна ділянка залишається у власності відповідача, за переконанням сторони відповідача, не змінює обставин набуття відповідачем у особисту приватну власність квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] . У відповідь на вказані додаткові пояснення сторони відповідача представником позивача подано власні письмові додаткові пояснення, в яких представник знову відзначив, що квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] набуті сторонами у спільну сумісну власність, як подружжям, оскільки отримані в обмін на домоволодіння, а не земельну ділянку, а квартира [ADDRESS] є відомчою, надавалась для проживання позивачу та його родині, а отже не є особистою власністю відповідача, норма ст.57 ч.4 СК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачала віднесення приватизованого нерухомого майна до особистої власності будь-кого з подружжя. За викладених обсилав,

Outcome: partial