Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , загальною площею 45,50 кв. м., житловою площею 22,30 кв. м., допоміжною площею 23,20 кв.м., а також господарські споруди: господарський будинок (Б), ганок (61), убиральня (В), погріб (Г), ворота з хвірткою №1, колодязь №2, вигрібна яма №3. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона в квітні 2005 року, придбала житловий будинок [ADDRESS] у [PERSON] , сплативши йому обумовлену між ними суму. Після чого, [PERSON] віддав їй всі документи на будинок, та виїхав з нього. [PERSON] є чоловіком її сестри. З того часу позивачка користується житловим будинком безперешкодно, але не зареєструвала права власності на нього, що підтверджується повідомленням КП КОР «Київське обласне БТІ» №5Ц-2705/1 від 28.11.2023, в якому зазначається, що станом до 01.01.2013, згідно відомостей що містяться в реєстрових книгах, державна реєстрація права власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] не проводилася. За договором купівлі-продажу будинку від 09.12.1989, власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Актом обстеження житлово-побутових умов від 24 квітня 2024 року підтверджується той факт, що [PERSON] , з квітня 2005 року відкрито та безперешкодно користується житловим будинком, здійснює поточні ремонти та доглядає за прибудинковою територією. Оскільки на сьогоднішній день немає правовстановлюючого документу на її ім`я на даний будинок, позивачка змушена була звернутись до суду із даним позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Посилаючись на положення ст.ст. 328 ч. 1, 344 ЦК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та без участі позивачки, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачкою, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи суд вбачає, що позивачка [PERSON] з квітня 2005 року по теперішній час фактично продовжує володіти і користуватися житловим будинком [ADDRESS] , загальною площею 45,50 кв. м., житловою площею 22,30 кв. м., допоміжною площею 23,20 кв.м., а також господарські споруди: господарський будинок (Б), ганок (61), убиральня (В), погріб (Г), ворота з хвірткою №1, колодязь №2, вигрібна яма №3. Згідно копії договору купівлі продажу будинку від 09 грудня 1989 року посвідченого секретарем виконавчого комітету Мисайлівської сільської ради народних депутатів Богуславського району Київської області Бабич Г.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 53, вбачається, що [PERSON] 09 грудня 1989 року придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 8). У квітні 2005 року [PERSON] придбала у [PERSON] зазначений житловий будинок [ADDRESS] . Грошові кошти були передані продавцю відразу, та позивачкою отримано правовстановлюючі документи на будинок. В 2005 році [PERSON] виїхав з житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» №БЦ-2705/1 від 28.11.2023, право власності на житловий будинок [ADDRESS] - не зареєстровано (а.с. 22). Житловий будинок [ADDRESS] має такі технічні характеристики: будинок 1920 року забудови, загальною площею загальною площею 45,50 кв. м., житловою площею 22,30 кв. м., допоміжною площею 23,20 кв.м., а також господарські споруди: господарський будинок (Б), ганок (61), убиральня (В), погріб (Г), ворота з хвірткою №1, колодязь №2, вигрібна яма №3, оціночна вартість яких становить 131 847 (сто тридцять одну тисячу вісімсот сорок сім) гривень 00 коп. (а.с. 25-23). Починаючи із 2005 року та станом натепер позивачка відкрито й безперешкодно користується усім будинком, обробляє прибудинкову територію біля нього, вчасно сплачує комунальні платежі та залишається єдиним добросовісним володільцем і користувачем вказаного житлового будинку, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 24.04.2024, складеного депутатом Богуславської міської ради в присутності сусідів, та є підставою для визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок та не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (а.с.9). Задовольняючи вимоги позивачки, суд керується наступними положеннями чинного законодавства, які регулюють виниклі правовідносини. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено,\~ що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,\~ на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачка надала суду достатні та допустимі докази, якими підтверджується факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном на протязі більше 18 років, отже визнання права власності за позивачкою на житловий будинок [ADDRESS] , не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 669 гривень 25 коп. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved