Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Корой І.Д. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Великомихайлівського відділу державної виконавчої служби у Роздільнняському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення від сплати аліментів та заборгованості за аліментами, в якому просить припинити з 01 березня 2022 року стягнення з нього на користь відповідачки [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) платника, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, здійснюване на підставі судового наказу Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 травня 2019 року у справі № 517/241/19. Також просить звільнити його перед вказаною відповідачкою [PERSON] від сплати заборгованості зі сплати аліментів, які підлягали стягненню на підставі зазначеного судового наказу, сформованої за період з 01 березня 2022 року по 16 травня 2024 року в сумі 71 209,07 грн.. В обгрунтування позову вказує на те, що відповідачка [PERSON] разом з дитиною з початком військової агресії Росії проти України в кінці лютого 2022 року звернулися до позивача, щоб він забрав дитину до себе і вона проживала разом з ним, і з вказаного по теперішній час дитина постійно проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на його утриманні. Зазначає, що у вказаний період з кінця лютого 2022 року по теперішній час відповідачка [PERSON] іноді провідує дитину за місцем проживання позивача, а з часу досягнення дитиною 10.06.2023 року віку 14 року вона висловила матері своє усвідомлене та незмінне бажання постійно проживати разом з позивачем. Зазначає, що виконавче провадження за вказаним судовим наказом здійснюється відповідачем Великомихайлівським відділом державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), яким 16.05.2024 року складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно з яким встановлено, що розмір заборгованості по аліментах позивача станом на 16.05.2024 року становить 111 208,33 грн., з яких за період з 01 березня 2022 року по 16 травня 2024 року нараховано до сплати аліментів на загальну суму 71209,07 грн.. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити повністю, а з урахуванням заяви відповідачки [PERSON] про визнання позову просять вирішити справу за результатами підготовчого провадження (а.с. 32). Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву, в якій справу просить розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення (а.с. 33). Представник відповідача Великомихайлівського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. Задоволення чи відмову в задоволенні вимог позовної заяви залишають на вирішення суду (а.с. 31). Відповідно до ч. 3 ст. 200 та ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу випадку визнання позову відповідачем та у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється та рішення ухвалюється за результатами підготовчого провадження. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дійшов наступного. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За частиною другою, третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2019 року у справі № 517/242/19, яке набрало законної сили 18 листопада 2019 року, був розірваний шлюб між позивачем і відповідачкою [PERSON] (у шлюбі з позивачем [PERSON] ) з присвоєнням дружині прізвища [PERSON] , який був зареєстрований 09.06.2009 року актовим записом 07 Затишанською селищною радою Фрунзівського району Одеської області (а.с. 12-13). Згідно свідоцтва про народження, виданого на підставі актового запису за № 21 складеного 12 червня 2009 року Затишанською селищною радою Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] (далі - дитина) народилась [INFO] , а її батьками вказане зазначене вище подружжя (а.с. 11). Відповідно до судового наказу виданого Фрунзівським районним судом Одеської області 07 травня 2019 року у справі № 517/241/19, необхідно стягувати з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) платника, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.04.2019 року (а.с. 4-5). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної територіальної громади, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, Великомихайлівський і Захарівський райони. Згідно інформації станом 23.05.2024 року з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, відповідачка [PERSON] 17 лютого 2021 року подала вказаний судовий наказ для примусового виконання до Великомихайлівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), правонаступником якого є відповідач у справі Великомихайлівський відділ державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), (далі - відділ ДВС) (а.с. 7-8). Постановою від 22 лютого 2021 року відділом ДВС було відкрите виконавче провадження ВП № 64554132 з примусового виконання вказаного судового наказу (а.с. 6). Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним вказаним відділом ДВС 16.05.2024 року, встановлено, що розмір заборгованості по аліментах позивача за вказаним судовим наказом станом на 16.05.2024 року становить 111 208,33 грн. (а.с. 9-10). У розрахунку зазначено, що оскільки позивач не працює, то аліменти нараховуються виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що визначається Головним управлінням статистики в Одеській області. Зокрема, з березня 2022 року по квітень 2024 року при середній заробітній платі працівника для даної місцевості у 10742 грн. 1/4 частини від цієї суми становить - 2685,50 грн., з 1 по 16 травня 2024 року за неповний місяць - 1386,07 грн., а всього за період з 01 березня 2022 року по 16 травня 2024 року нараховано до сплати аліментів на загальну суму 71209,07 грн. (2685,50 грн. х 26 місяців + 1386,07 грн.). У довідках Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 20.05.2024 року зазначено про наступне: за № 160, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу його сім`ї входить донька [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні батька (а.с. 14); за № 162, що донька позивача [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає разом з ним з лютого/березня 2022 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Цивільним кодексом України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна (ч. 3 ст. 29); фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29). Частиною 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Так, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно із нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Ст.179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. Водночас обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного вбачається, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст. 92 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Судом встановлено, що дитина [PERSON] не проживає з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком [PERSON] . Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено судом неповнолітня [PERSON] проживає з батьком - позивачем у справі та перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Окрім цього варто зазначити, позицію відповідача у справі, а саме те, що вона не висловлювала заперечень, щодо задоволення позовних вимог. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини. Згідно із ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Висновки щодо застосування зазначених вище норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21 за позовом про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів з матері: нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина; зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, які викладені у позовній заяві, дослідженні судом та визнаються відповідачкою [PERSON] , а також на підставі зазначених вище норм матеріального і процесуального права, висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права - суд приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позову виходячи з наступних обставин. Позивач та відповідачка [PERSON] , як батьки дитини [PERSON] , [INFO] , з 01.03.2022 року за взаємною згодою визначили місце проживання дитини разом з батьком, а з часу досягнення дитиною віку 14 років вона також обрала собі місце проживання з батьком і фактично з ним проживає і знаходиться на його утриманні з 01.03.2022 року по теперішній час. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю - відповідачкою [PERSON] , суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина, а зміна фактичних обставин після видачі судового наказу про стягнення аліментів, а саме підтверджений документально факт проживання дитини з батьком - позивачем, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні наведених вище законодавчих норм є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів та його звільнення від подальшої сплати аліментів за судовим наказом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Outcome: approved