Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Керівник Кременецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач мотивує тим, що за громадянкою російської федерації [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,0985 га., кадастровий номер 6123810100:02:002:0160, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS] , яку вона отримала на підставі договору купівлі-продажу. Дану земельну ділянку [PERSON] набула у власність 23.10.2017 року, однак після набуття земельної ділянки у власність, у продовж строку, встановленого ч.4\~ст.81 Земельного кодексу України, відповідачем не відчужено вказану земельні ділянку, тому вона, згідно вимог\~ст.145 Земельного кодексу України, підлягає конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Прокурор в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подала. Представник Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу \~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] , національний паспорт іноземця [NUMBER] , виданий 20.02.2015 року відділом УФМС росії по саратовській області в кіровському районі міста саратова код підрозділу 640-003, громадянка російської федерації, на підставі нотаріально посвідченого договору купівліпродажу від 23.10.2017 року, набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,0985 га., кадастровий номер 6123810100:02:002:0160, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS] . Згідно з договором купівлі-продажу від 23.10.2017 року земельна ділянка з кадастровим номером 6123810100:02:002:0160 продана жителькою м.Ланівці Тернопільської області [PERSON] , якій вона належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ294581 від 23.06.2008 року. На підставі вказаного договору за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на зазначену земельну ділянку (номер запису про право власності: 37704510 від 23.10.2017 року). Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби у Тернопільській області, [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Грибова Лановецького району Тернопільської області. Паспортом громадянина України не документувалась, із заявами щодо оформлення набуття громадянства України до УДМС у Тернопільській області не зверталась. Крім цього,\~те,\~що [PERSON] \~є громадянкою\~російської федерації,\~підтверджується внесеними\~приватним нотаріусом\~Кременецького районного\~нотаріального округу\~Доротюк Русланою\~Романівною даних\~щодо власника\~земельної ділянки\~під час\~посвідчення договору\~купівлі-продажу\~та внесення\~відомостей до\~Реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно,\~а саме\~паспортом громадянина\~російської федерації\~ [NUMBER] ,\~виданим 20.02.2015\~року відділом\~УМВС росії\~по саратовській\~області в\~кіровському районі\~м.\~саратова. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи іноземною громадянкою, набула право власності на вищевказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення у приватну власність, однак упродовж встановленого законом строку її не відчужила та на теперішній час продовжує бути власником цієї землі всупереч вимогам земельного законодавства. Відповідно до\~ст. 1 Земельного кодексу України\~земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм\~ст. 19 Земельного кодексу України\~землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей\~13,\~14 Конституції України\~визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі\~статтею 80 Земельного кодексу України\~визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм\~Земельного кодексу України\~суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. У відповідності до ч.5\~ст.22 ЗК України\~землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до ч.2\~ст. 81 Земельного кодексу України, можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3\~ст. 81 Земельного кодексу України\~іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Згідно з ст.145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Невідчуження іноземцями чи особами без громадянства земельних ділянок сільськогосподарського призначення упродовж останнього року після набуття права власності на них є триваючим правопорушенням, яке характеризується тим, що вказані особи вчиняють бездіяльність, такий стан продовжується тривалий час, протягом якого вони безперервно не виконують покладені на них законом обов`язки. За відсутності факту «добровільного» відчуження іноземним громадянином чи особою без громадянства земельної ділянки сільськогосподарського призначення, вона підлягає примусовому відчуженню. Враховуючи те, що [PERSON] не відчужено набуту земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6123810100:02:002:0160, вона підлягає конфіскації за рішенням суду. У відповідності до п. «в» абз. 1 ст. 143 ЗК України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Крім того, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду в подальшому підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки власник-іноземець мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельні ділянки не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду в справі №513/444/15-ц від 23.01.2018. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обгрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. У відповідності до ч. 4\~ст. 145 ЗК України\~конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України\~передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на вказану земельну ділянку, не відчужила її, а тому її слід конфіскувати у власність держави. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати. Враховуючи вимоги\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача 2684грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved