Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

15.05.2024\~через систему\~"Електронний\~суд"\~ представник\~ Моторно (транспортного) страхового бюро України звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 17013,64 грн та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 05.06.2020 о 00 год. 46 хв. на автодорозі РЗЗ мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] та автомобіля «Opel», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Opel», державний номерний знак « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.07.2020 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, потерпіла особа пошкодженого автомобіля «Opel», державний номерний знак « [NUMBER] », [PERSON] 07.08.2020 повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про ДТП та в подальшому звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди. Згідно до звіту автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Opel», державний номерний знак « [NUMBER] », склала: 17 316 грн 77 коп. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламенту виплату відшкодування у розмірі 14 430 грн 64 коп., що підтверджується платіжним дорученням №2542708 від 02.10.2020. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 2583 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №2544703 від 18.11.2020. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав: 17013 грн 64 коп. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Так, позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України. На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь МТСБУ завдані збитки в порядку регресу у розмірі 17013 грн 64 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн. Ухвалою суду від 15.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Моторно (транспортного) страхового бюро України. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. У судове засідання, призначене на 05.06.2024 відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином за місцем його реєстрації, що підтверджується трекінгом відправлення з офіційного сайту «УКРПОШТА». Відправлення вручено особисто відповідачу 24.05.2024. Про причини неявки він не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв. В судове засідання, призначене на 20.06.2024 [PERSON] також не з`явився, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлявся судом про день, час та місце судового засідання за адресою реєстрації, однак поштовий конверт повернувся на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Окрім того, суд вважає, що факт неотримання відповідачем у справі кореспонденції, яка направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою, суд вважає таким, що зумовлений не об`єктивними причинами, а є наслідком суб`єктивної поведінки відповідача. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2\~ст.247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.07.2020 (справа №147/508/20) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.122-2, ст.122-4, ст.124, ч. 1 ст.\~130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних\~мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн, з позбавленням\~права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с.6,7). Як вбачається з тексту вказаної постанови, 05.06.2020 о 00 год. 46 хв. на автодорозі Р33 водій [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 2108», д.н.з. [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Опель Вектра», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобілі механічно пошкоджено, завдано матеріальних збитків. Чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП - порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказана вище постанова суду є чинною і має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини відповідача у вказаному ДТП, відповідно до вказаної норми ч. 6 ст. 82 ЦПК України, не підлягають повторному доведенню. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України, а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95\~ «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина, судового розгляду". Цивільно-правова відповідальність відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, що підтверджується інформацією з МТСБУ (а.с.24). Встановлено, що транспортний засіб «Опель Вектра», д.н.з. [NUMBER] , (страхувальник [PERSON] ), на час ДТП був застрахований полісом серії АО №2838049 в АТ «СК «Країна» Термін дії полісу з 25.02.2020 по 24.02.2021, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 20 звор.) Як зазначає позивач, потерпіла особа пошкодженого автомобіля «Опель Вектра», д.н.з. « [NUMBER] », [PERSON] 07.08.2020 повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про ДТП та в подальшому власник звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди, згідно ст.\~35\~та п. 41.2 ст.\~41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ (а.с. 8,9). Згідно звіту ФОП [PERSON] №20-112 про оцінку вартості (розміру) збитків від 09.09.2020, заподіяних пошкодженням транспортного засобу автомобілю «Опель Вектра», вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу становить 17 316,77 грн. (включаючи ПДВ), або 14 430,64 грн (без ПДВ) (а.с.11-20). Детальний опис пошкоджень транспортного засобу та вартості ремонтних робіт викладено у дефектній відомості огляду колісного транспортного засобу. 02.10.2020 МТСБУ здійснило виплату коштів в сумі 14 430,64 грн на рахунок [PERSON] згідно наказу №3.1/1196 від 01.10.2020, за завдану ТЗ «Опель Вектра» шкоду (а.с. 20, 21). Також, 18.11.2020 МТСБУ на рахунок ФОП [PERSON] перерахувало 2583 грн в якості оплати послуг аваркома (експерта) по справі №69763 (а.с.22). Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 17\~013,64 грн. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с.23). Однак в добровільному порядку [PERSON] не відшкодував МТСБУ понесені витрати. Згідно\~ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до\~ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1\~ст. 1187 ЦК України \~передбачено, що діяльність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~ст.27 Закону України «Про страхування»\~та\~ст.993 ЦК України\~до страхувальника, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно\~ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1191 ЦК України\~передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч.3\~ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. На підставі п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.41.1\~ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно п.38.2.1\~ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1\~статті 13 цього Закону. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат. Враховуючи те, що вина відповідача у вчиненні ДТП та спричиненні матеріальної шкоди встановлена постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.07.2020, позивачем було здійснено відшкодування шкоди за відповідача власнику автомобіля «Опель Вектра», д.н.з. « [NUMBER] », відповідно до наведених вимог\~ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування. Вказані обставини є підтвердженими суду належними та допустимими доказами, та не спростовані доводами та доказами сторони відповідача.\~ Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно з вимогами\~ст. 141 ЦПК України.\~ Враховуючи викладене,

Outcome: approved