Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] \~звернулась в\~Київський районний\~суд м.\~Полтави з\~позовом до Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони про зняття арешту посилаючись на те, що [INFO] помер її дід [PERSON] , якому належала частина квартири [ADDRESS] . [PERSON] за час життя склав заповіт та заповідав зазначене нерухоме майно позивачу. У ході оформлення спадкових прав, позивач дізналась, що на нерухоме майно накладено обтяження: арешт, номер запису обтяження 1761928 , дата та час державної реєстрації 15.03.2005 року, підстава обтяження : лист2312 , 14.12.2001 року, від Військової прокуратури Полтавського гарнізону. У послідуючому встановлено, що кримінальну справу відносно [PERSON] за ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України направлено до суду. Всі інші документи відповідно до норм діючого на той час законодавства знищені. Проведеною перевіркою встановлено, що будь-які виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на виконанні у відділі ДВС не перебували та не перебувають. Згідно повідомлення відповідача, зазначений арешт накладений під час дії КПК України 1960 року, його скасування після припинення кримінальної справи ні діючим на той час, ні чинним КПК України не передбачено, а тому вона звернулась до суду з даним позовом та просить скасувати арешт на 1/ 2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення не надходило. Матеріали справи містять відзив щодо невизнання позовних вимог. У відзиві зазначив, що питання скасування арешту майна, накладеного до набрання чинності новим КПК, необхідно розглядати за правилами КПК України 1960 року, відповідно до яких суд має повноваження скасувати арешт відповідно до ст. 324 КПК України при постановленні вироку. Проте оскільки арешт майна належного позивачу накладено органом досудового слідства під час процесу досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, розгляд справи має відбуватися в порядку цивільного судочинства. Обвинувальний висновок відносно [PERSON] направлено до суду , а тому відповідач не є суб`єктом відповідальності у зазначеній справі. У задоволенні позову просив відмовити. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що відповідно до договору міни від 03 квітня 2001 року, який посвідчений Першою полтавською державною нотаріальною конторою, квартира [ADDRESS] ( стара адреса Полтава-4, буд. 81) належить на праві власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 24 червня 2003 року [PERSON] засуджений за ст. 87 КК України до позбавлення права займати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарчих та розпорядчо-організаційних функцій на 2 роки; за ст. 358 ч.1 КК України до 510 гривень штрафу на користь держави; за ст.. 358 ч.3 КК України до 340 гривень штрафу на користь держави; за ст.. 364 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарчих та розпорядчо-організаційних функцій на 1 рік; за ст. 366 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарчих та розпорядчо-організаційних функцій на 1 рік 6 місяців. \~ \~ \~ \~В силу ст.. 70 КК України кінцево визначити міру покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій на 2 роки. \~ \~ \~ \~В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Укртелеком» 230 гривень 71 коп., ГЖЕД -8\~363 гривні 59 коп.. Будинкоуправління № 2 Полтавської КЕЧ району 658 гривень 73 коп., [INFO] 2633 грн. \~ \~ \~ \~Як убачається з матеріалів справи, а саме повідомлення Військової прокуратури Полтавського гарнізону № 2313 від 14.12.2001 року , що адресоване Першій полтавській держнотконторі встановлено, що 10 грудня 2001 року постановою помічника військового прокурора Полтавського гарнізону під час розслідування кримінальної справи стосовно [PERSON] , накладено арешт на квартири [ADDRESS] , яка на підставі договору міни, засвідченою 1-ю Полтавською держнотконторою 03.04.2001 року, належить [PERSON] . У зв`язку з викладеним у відповідності з вимогами ст. 66 КПК України припинити виконання будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням [PERSON] вказаного майна. Вироком не вирішено питання щодо скасування арешту. 25 травня 2011 року [PERSON] склав заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Луговою Л.П., яким заповідав повністю належну йому частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ( стара адреса [ADDRESS] ) , внучці [PERSON] . 25 квітня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Судом установлено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] , [INFO] на виконанні у Київському ВДВС у місті Полтаві Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції не перебували та не перебувають. \~ \~ \~ \~Позивач зверталась з завою до відповідача про зняття арешту з зазначеного нерухомого майна, проте відповідно до відповіді № 46-495 вих.24 від 02.02.2024 року їй відмовлено. Частиною першою статті 15 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Аналогічну норму закріплено в частині першій статті 19 ЦПК України. Відповідно до частини першоїстатті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина другастатті 174 КПК України 2012 року). Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України 2012 року). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Проте, арешт на частини спірної квартири накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення [PERSON] на підставі положень КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після постановлення вироку , істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності (шляхом приняття спадщини та подальшої реєстрації права власності) позивача шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права. [PERSON] пред`являє позов у зв`язку з необґрунтованим обмеженням її права на прийняття спадщини (в подальшому набуття права власності) рішенням слідчого. Кримінальна справа з обвинувальним вироком вже закрита. Відтак відсутні підстави накладення оспорюваного арешту. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року (провадження № 14-496цс18). Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року (провадження № 14-105цс19). Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved