Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування заяви зазначила, що згідно з договором купівлі-продажу від 05.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бочком В.А. зареєстрований в реєстрі №338, заявник купила квартиру [ADDRESS] та складається з 1 (однієї) кімнати площею 14,7 кв.м., загальною площею 27,9 кв.м. У вказаному договорі купівлі-продажу від 05.04.2002 року допущена помилка у написанні прізвища, а саме замість правильного « [PERSON] » записано « [PERSON] », що перешкоджає заявнику замовити та виготовити технічний паспорт на домоволодіння та зареєструвати право власності у Центрі надання адміністративних послуг. Просить встановити факт належності їй даного договору купівлі-продажу від 05.04.2002 року, так як встановлення даного факту надасть можливість заявнику вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Заявник в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги заявника законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.1980 року заявник (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », яке зазначено на російській мові, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.6). 05.04.2002 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бочком В.А. посвідчено договір купівлі-продажу зареєстрований в реєстрі №338, стороною в якому, а саме покупцем, була громадянка Російської Федерації, [PERSON] , 1959 року народження, яка купила квартиру [ADDRESS] та складається з 1 (однієї) кімнати житловою площею 14,7 кв.м., загальною площею 27,9 кв.м. (а.с.9). 03.05.2002 року заявнику видано Посвідку на проживання серія ДН номер 11896, де його прізвище записано як « [PERSON] » (а.с.4). Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, помилка допущена при укладенні договору купівлі-продажу, не дозволяє заявнику розпоряджатись своїм майном та оформити належним чином свої права. Усунути помилку іншим способом, окрім як встановлення у судовому порядку факту належності вказаного документу заявнику, неможливо. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу особі. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Про обґрунтованість вимог заявника свідчать тотожність запису прізвища, імені, по-батькові, в документах, котрі стосуються особи заявника, а саме в посвідці на проживання, картці платника податків, свідоцтві про одруження, в яких запис прізвища, імені та по-батькові заявника співпадає з записами у правовстановлюючому документі, з приводу встановлення факту належності якого він звернувся до суду, за винятком неправильного запису прізвища, яку заявник обґрунтовує помилкою органу, який видавав цей правовстановлюючий документ, що дає зробити висновок про належність цього документу одній і тій же особі. Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 05.04.2002 року на квартиру [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бочком Вадимом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі №338, покупцем в якому вказана [PERSON] , в дійсності належить [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved