Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення частки у спільному майні подружжя та поділ будинку. Посилається на те, що з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб 02.11.1999 року. За час спільного проживання мають спільно нажите майно до якого відносить ся житловий будинок з надвірними побудовами в [ADDRESS] . Даний будинок побудований на земельній ділянці площею 0,10 га., яка належить відповідачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 648184 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Даний будинок є недобудований та не введений в експлуатацію, тобто повністю побудований цокольний поверх, ви тягнуті стіни першого поверху, зроблено перекриття та дах будинку. Посилаючись на ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України позивач просить суд визнати незавершений будівництвом будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, здійснити поділ майна та визнати за нею право власності на ? частину в житловому будинку з надвірними побудовами.\~\~ Представник позивача адвокат Гринюк Г.В., діюча на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги, подала заяву про розгляд справи без її участі та за відсутності позивача. Позов підтримує, просить задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, відзив та клопотань щодо відкладення розгляду справи не надавав. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 1999 року, укладеного у Забрідській сільській раді Хустського району Закарпатської області. Рішенням 12 сесії 6 скликання від 17 січня 2012 року Забрідської сільської ради Хустського району Закарпатської області [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,1000 га в межах згідно плану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПК № 648184. З метою будівництва розроблено технічний паспорт на забудову житлового будинку. Таким чином, за час перебування у шлюбі подружжям спільно набуто майно - земельну ділянку площею 0,1000 га., кадастровий номер 2125383001:01:002:0347, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] ; збудований у шлюбі, але неприйнятий у експлуатацію об`єкт незавершеного будівництва одноповерховий житловий будинок літ. «А» загальною площею 174,4 кв.м, житловою площею 35,5 кв.м.. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 вказаної норми передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Оскільки спірний будинок не прийнятий в експлуатацію і не здійснена державна реєстрація права власності на будинок, то він не може бути об`єктом права власності. Проте, відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч.1ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Крім того, за змістом ч.1ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу норм закону кожному із подружжя належить по 1/2 (одній другій) частині незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими спорудами. Жодних обставин, які би перешкоджали визнати будинок спільною сумісною власністю, не існує. Факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Оскільки будинок та господарські споруди будувалися за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя. Виходячи зі змісту частин першої і другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. 3ст. 331 ЦК України). Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19). Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-56цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Даний незавершений будівництвом житловий будинок відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Outcome: partial