Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, щомісячно, в розмірі 1416,50 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття, на рахунок, який буде відкрито на їх ім`я в Державному ощадному банку України. В обґрунтування позову вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні представник позивача даний позов підтримала та просила задовільнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Пояснила, що на обліку у службі у справах дітей перебувають двоє дітей відповідачки, яка живе окремо від дітей, діти проживали лише з батьком, який загинув. Після чого діти продовжили проживати з дідусем та бабусею по батьковій лінії. Матір проживає у тому ж селі, що і діти, але більше трьох років ними не цікавиться, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Дітей утримують дідусь з бабусею, які можуть їх мінімально забезпечувати, тому їм допомагають благодійники. Пенсію по втраті годувальника не оформлювали. Державну соціальну допомогу по інвалідності доньки отримує відповідач, але витрачає її на свої особисті потреби. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлена належним чином за зареєстрованим та фактичним місцями проживання (перебування), про що свідчить отримання судових повісток (а.с. 57, 60), однак в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, поважності неявки не убачається. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення відповідача участі в розгляді справи. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). Батько дітей [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). За актом обстеження житлово-побутових умов проживання № 8 від 28.02.2023 за адресою: [ADDRESS] , за фактичним місцем проживання дітей, які проживають з бабусею - [PERSON] та дідусем - [PERSON] , встановлено, що будинок має газове опалення, в будинку охайно, проживають на пенсійні кошти, діти забезпечені продуктами харчування, одягом, мають окремі ліжка, письмові столи, шафу для одягу, окремі комоди, шкільне приладдя, прилади для занять онлайн, діти гарно ставляться до дідуся та бабусі, які контролюють їх навчання у школі. Матір до дітей не приїжджає, не телефонує, вихованням не займається (а.с. 11). За актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 06.07.2023 за адресою: [ADDRESS] , за фактичним місцем проживання дітей, які проживають з бабусею - [PERSON] та дідусем - [PERSON] , встановлено, що умови проживання задовільні, у будинку є електропостачання, газопостачання, водопостачання, водовідведення, газове опалення, у наявності всі побутові прибори, є приготована їжа, достатній запас продуктів харчування, у приміщенні чисто, прибрано, постільна білизна у належному стані. Сукупний дохід сім`ї становить 8000 грн. [PERSON] має окрему кімнату, в якій облаштовані місця для відпочинку та навчання, комод для зберігання речей, комп`ютерне крісло. [PERSON] проживає в одній кімнаті з дідусем та бабусею, має окреме місце для відпочинку. Діти забезпечені одягом та взуттям відповідно до віку та пори року, засобами гігієни, мають мобільні телефони, мають охайний зовнішній вигляд. Зі слів бабусі і дідуся стосунки між ними та онуками добрі, діти проживають з ними, а матір дітьми не опікується, не допомагає в їхньому утриманні та вихованні, зловживає спиртними напоями (а.с. 13). За актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 06.07.2023 за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання відповідача [PERSON] , встановлено, що умови проживання задовільні, у будинку є електропостачання, газопостачання, воду беруть з колодязю, у наявності необхідні меблі, у приміщенні чисто, прибрано. Зі слів матері її діти проживають з дідусем та бабусею. Відповідач проживає зі співмешканцем [PERSON] , з яким стосунки задовільні, сукупний дохід становить 2000 грн. На момент обстеження [PERSON] разом зі співмешканцем та його знайомими вживали алкогольні напої, перебували у стані алкогольного сп`яніння. З відповідачем було проведено профілактичну бесіду щодо ведення здорового способу життя, попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Також їй була вручена повістка про виклик на засідання комісії з питань захисту прав дітей на 12.07.2023 (а.с. 12). З вищевказаних актів вбачається, що діти проживають у належних умовах з дідусем та бабусею, а матір проживає окремо за іншою адресою. Згідно з відповіддю Вербівського старостинського округу від 04.07.2023 [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а саме з дітьми не проживає, про стан здоров`я та самопочуття не піклується, не бере участі в їхньому вихованні, утриманні та розвитку, також зловживає спиртними напоями (а.с. 15). В своїй відповіді від 04.07.2023 директор Вербівського ліцею Балаклійської міської ради Харківської області повідомила, що [PERSON] притаманні небажання і нездатність забезпечити належну опіку та догляд за своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Восени 2021 року вона взагалі залишила їх з батьком і перестала спілкуватися з ними. Після цього діти переїхали на проживання до дідуся і бабусі, почали постійно відвідувати ліцей, навчання без поважних причин не пропускали, діти завжди були охайно вдягнені, нагодовані, забезпечені шкільним приладдям. Після смерті батька діти продовжили жити з бабусею та дідусем, мати, яка з`являлася в селі, дітьми не цікавилась та не допомагала їм, її можна було побачити у нетверезому стані. У 20022/2023 навчальному році діти навчались дистанційно, були забезпечені інтернетом. Зібраною інформацією встановлено, що [PERSON] зараз не виконує своїх батьківських обов`язків та не забезпечує достатній рівень фізичного, емоційного та соціального розвитку своїх дітей, не проявляє інтересу до навчання дітей, їхньої безпеки, не цікавиться їх розвитком, не забезпечує належним харчуванням, одягом, шкільними речами та медичним обслуговуванням (а.с. 16). З відповіді відділу призначення державних соціальних допомог, соціальної підтримки пільгових категорій громадян та осіб з інвалідністю № 1 Управління соціального захисту населення Ізюмської РВА Харківської області від 04.07.2023 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні, де на період з 04.04.2019 по 31.10.2030 їй призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на доньку - [PERSON] , [INFO] , в сумі 2100 грн (а.с. 17). Відповідно до відповіді КНП «БЦПМСД» БМР ХО від 06.07.2023 [PERSON] має декларацію з сімейним лікарем [PERSON] . На «Д» обліку з приводу соматичних та соціально-небезпечних хвороб не перебуває. Привитий згідно віку. За медичною допомогою за останні 12 місяців до цього закладу не звертався. За медичною допомогою зверталися з сезонними вірусними захворюваннями, на прийом до сімейного лікаря приходили з батьком [PERSON] або з бабусею [PERSON] . [PERSON] має декларацію з сімейним лікарем [PERSON] , перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря та лікаря офтальмолога з народження, має інвалідність дитини до 18 років, з вадами слуху. Привита згідно віку. За медичною допомогою зверталися з сезонними вірусними захворюваннями, на прийом до сімейного лікаря приходили з батьком [PERSON] або з бабусею [PERSON] . [PERSON] має декларацію з сімейним лікарем [PERSON] . На «Д» обліку з приводу соматичних та соціально-небезпечних хвороб не перебуває. За медичною допомогою за останні 12 місяців до цього закладу не зверталася (а.с. 18). Згідно листа ювенальної превенції сектору превенції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області станом на 10.07.2023 [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, навчання та забезпечення належних умов проживання неповнолітніх дітей та за вчинення домашнього насильства в сім`ї - не притягалась, її 09.06.2023 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 19). 23.04.2021 за зверненням [PERSON] службою у справах дітей БМР Харківської області його було повідомлено, що з матір`ю дітей проведено бесіду щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків, неприпустимості зловживання алкогольними напоями та використання державної соціальної допомоги на дітей не за цільовим призначенням. Рекомендовано приділяти більше уваги вихованню дітей, їхньому фізичному, інтелектуальному і психологічному розвитку, в тому числі організовувати відвідування дітьми занять зі шкільним психологом. [PERSON] проінформовано, що відповідно до ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьками батьківських обов`язків передбачена адміністративна відповідальність, а згідно ст. 164 СК України ухилення від їх виконання є підставою для позбавлення батьківських прав (а.с. 20). За висновком Балаклійської МВА Ізюмського району Харківської області від 20.07.2023 визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, зловживає спиртними напоями, не бере участі у вихованні, утриманні та розвитку дітей, не піклується про їхнє здоров`я, не виявляє інтересу до внутрішнього світу малолітніх, не створює сприятливих умов для проживання та розвитку дітей, державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю використовує на власні потреби. Позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам малолітніх дітей. На засідання комісії з питань захисту дітей не з`явилася, причини неявки не повідомила (а.с. 21-23). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка являється невісткою відповідача, пояснила, що відповідач покинула своїх дітей ще наприкінці 2020 року. Діти жили з батьком, дідусем та бабусею. На час окупації села відповідач виїхала, а діти залишилися жити з батьком. Відповідач проживає окремо, дітьми не цікавиться, батьківських обов`язків не виконує. Дівчинка хворіє, має поганий слух та зір. Хлопчик знаходився у лікарні, мати його не відвідувала. Тобто відповідач про дітей зовсім не турбується і майже не спілкується, зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя, ганьбить їх. Дітей утримують дідусь та бабуся, тітка з дядьком також допомагають утримувати дітей. При цьому матір зовсім не займається вихованням дітей та їх утриманням, навчанням дітей не цікавиться, на дочку отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, яку використовує на себе. Вчора син відповідача їздив до неї повідомити про судове засідання, однак вона відмовилась приходити. Зазначила, що дівчинка потребує додаткових занять, оскільки відстала від навчання через стан здоров`я, однак мати оплатою та організацією таких занять не займається. З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що батько дітей [PERSON] , який виховував двох неповнолітніх дітей та опікувався бабусею інвалідом, загинув [INFO] . Мати дітей [PERSON] належним чином не виконувала свої материнські обов`язки протягом двох років, вона зловживала та зловживає спиртними напоями, тікала з дому, не приходила ночувати, дітей залишала самих вдома, не готувала їм їжу, не прала речі, діти шукали її по селу, плакали, просили, щоб вона йшла додому, з дітьми вела себе грубо, дуже кричала на них, била, діти були злякані, не давала змоги їм навчатися онлайн, бо забирала телефони і гучно слухала музику. Через деякий час, десь в серпні 2020 року, зовсім покинула дітей, матір та чоловіка. У [PERSON] ІІІ група інвалідності, при цьому матір забрала дитячу пенсію та витрачає її на свої потреби, не цікавиться долею дітей, дівчинці потрібне лікування, протезування, у неї дуже погіршився зір. Коли почалася війна, [PERSON] не прийшла до дітей, а сама виїхала до Полтавської області зі своїм коханцем. Коли, після смерті батька дітей, повернулася в село, то до дітей навіть не прийшла, участі в життя дітей не бере, наразі діти проживають з бабусею, дідусем та з нею, де і просить залишити їх проживати надалі (а.с. 14). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка являється двоюрідною сестрою бабусі дітей [PERSON] , пояснила, що відповідач покинула дітей 4 роки тому, діти жили з батьком, який потім загинув [INFO] . Після чого діти залишилися проживати з дідусем та бабусею. Матір дітей веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем. Картка для отримання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на дочку знаходиться у відповідача, ці гроші вона витрачає на себе, дітьми не цікавиться, не відвідує, не спілкується, не займається їх навчанням, вихованням, утриманням та підготовкою до дорослого життя. Цим займається їх бабуся з дідусем, а також їхній дядько з тіткою. Дівчинка потребує платних додаткових навчальних занять, оскільки через стан здоров`я відстала від програми. Матір участі в їх оплаті та організації не приймає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є знайомою відповідача, пояснила, що відповідач покинула двох дітей на лежачу матір та чоловіка, який турбувався про дітей та лежачу тещу. Діти жили з батьком до його загибелі у лютому 2023 року. Відповідач зловживає алкоголем, дітей не утримує, діти проживають у бабусі з дідусем, які ними опікуються. Відповідач не займається вихованням, утриманням, навчанням та підготовкою дітей до дорослого життя. Зазначила, що відповідач її брату казала, що забрала б до себе дочку заради отримання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що батьками дітей є відповідач і її брат. Відповідач сім`ю покинула приблизно 5 років тому, діти проживали з батьком, а після його загибелі у 2023 році - у бабусі з дідусем, які займаються їх утриманням, лікуванням. Відповідач не цікавиться дітьми, не займається їх вихованням, утриманням, навчанням, лікуванням, підготовкою до дорослого життя. Вказала, що бабуся дітей зверталась до волонтерів, щоб вони допомогли отримати слуховий апарат дівчинці, яка є інвалідом по слуху. Відповідач не забезпечує дітей, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, призначену її доньці, отримує та витрачає на себе. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, приблизно 6 років тому відповідач покинула сім`ю, діти проживали з батьком до його загибелі, а потім з дідусем та бабусею. Відповідач про своїх дітей зовсім не турбується, не приходить до них, не займається їх вихованням, утриманням, навчанням, лікуванням, підготовкою до дорослого життя. Цим займаються бабуся з дідусем, дядько та тітка дітей. Матір дітей вживає алкоголь (свідок бачила її у стані алкогольного сп`яніння), веде аморальний спосіб життя, дітьми не цікавиться, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, призначену її доньці, отримує давно та витрачає її на себе, дитині вона не дістається. Відповідно до положень ст. 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст. 3 Конвенції, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічної позиції притримується і судова практика. Зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, для того, щоб здійснити забезпечення найкращих інтересів дитини, потрібно, для початку, виявити ці інтереси. Одним з основних способів визначення інтересів дитини (яка досягла віку і такого рівня розвитку, який дозволяє їй сформулювати й висловити власні погляди) є визначення думки самої дитини щодо ситуації, що склалась. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. На виконання вимоги ст. 171 СК України щодо врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя, та врахування її найкращих інтересів, судом за згодою та в присутності представника позивача була заслухана думка дітей. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вже 4 роки матір ними не цікавиться, покинула їх з батьком, з яким були в окупації, а коли батько загинув, то почали проживати з бабусею та дідусем. Матір не приходила і не телефонувала їм, з того часу взагалі не відвідує їх, не приймає ніякої участі у їхньому житті, нічим не допомагає, не займається їх вихованням, утриманням, навчанням, лікуванням, підготовкою до дорослого життя. Цим займаються бабуся з дідусем, а також дядько з тіткою. Зазначив, що іноді бачить матір в селі, вона буває п'яна. Вчора приїздив до неї, повідомив про сьогоднішнє судове засідання, на що вона відповіла, що до суду не прийде. Вказав, що до матері повернутися не хоче, не хоче жити з нею, бо йому краще з бабусею та дідусем. Підтвердив, що соціальну допомогу на сестру отримує матір. Не заперечував проти позбавлення відповідача батьківських прав. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що матір не живе з ними вже 3-4 роки, хоча проживає з ними в одному селі. Дівчинка живе з бабусею та дідусем, тіткою, дядьком та братом [PERSON]. Матір не займається їхнім вихованням, утриманням, навчанням, лікуванням, підготовкою до дорослого життя. Цим займаються бабуся з дідусем, а також дядько з тіткою. Матір ними не цікавиться, до них взагалі не приходить, не відвідує їх. Зазначила, що їй призначена державна соціальна допомога, але її отримує матір та витрачає на себе. Картка, оформлена на одержувача соціальної допомоги, знаходиться у матері, яка їм нічого не купує, іноді зустріне її в магазині, тоді матір може купити їй морозиво, а брату нічого. До лікарів її водить тітка. Зараз вона відвідує додаткові заняття, які оплачує бабуся з тіткою. Також їй надали слуховий апарат, цим займалася тітка. Виявила бажання жити з бабусею, з матір'ю жити не хоче, не проти позбавлення матері батьківських прав. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 152 СК України закріплено право дитини на належне батьківське виховання. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності , встановленої законом. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки батьків, які свідомо нехтують здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дано роз'яснення про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тому, виходячи із змісту зазначених вище вимог закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). З матеріалів справи та пояснень свідків, наданих в судовому засіданні, вбачається, що відповідач покинула дітей вже майже 4 роки тому та почала проживати окремо, але в одному селі з дітьми, малолітні діти проживали з батьком до його загибелі у лютому 2023 року, а потім почали проживати з бабусею та дідусем, а також з тіткою та дядьком у належних умовах, які фактично взяли на себе повну опіку над дітьми. Відповідач з часу, коли пішла від дітей, з ними не спілкується, не відвідує їх, не забезпечувала дітей належним доглядом, вихованням та харчуванням, утриманням, навчанням та підготовкою дітей до дорослого життя, не піклувалась про їх духовний, фізичний розвиток. Умови проживання відповідача дозволяють їй забрати до себе дітей та належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, але до теперішнього часу вона так цього і не зробила і навіть не намагалася, тобто взагалі не виявляє бажання до виховання дітей, піклування про них. Більш того, коли село було окуповано, вона залишила дітей в окупації, а сама виїхала з села в більш безпечне місце. Відповідач ніде не працює, хоча має для цього всі можливості, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, навіть притягалась до адміністративної відповідальності за розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або появу у громадських місцях у п`яному вигляді. Крім того, отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, призначену її доньці, яку витрачає лише на власні потреби. Водночас, стан здоров`я дітей, особливо доньки відповідача, є незадовільним. [PERSON] має інвалідність дитини до 18 років, має поганий слух та зір, але відповідач її не лікує, не допомагає у цьому матеріально, лікуванням дитини займаються бабуся з дідусем, а також дядько та тітка дітей. Коли син хворів та перебував у лікарні, відповідач навіть не відвідувала його, не цікавилась його здоров`ям. До того ж, діти потребують додаткових занять та лікування, для чого потрібні кошти, яких відповідач не надає своїм дітям. Будучі попередженою про необхідність належного виконання своїх батьківських обов`язків та змінити своє ставлення до виховання дітей, відповідач ніяких дій, спрямованих на цю зміну не вчинила, ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не змінила. Все це свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Більш того, відповідач про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, знаючи, що її хочуть позбавити батьківських прав, в судове засідання не з'явилась, як і на засідання комісії з питань захисту прав дитини, тим самим виявивши байдужість до результатів розгляду справи щодо позбавлення її батьківських прав та долі дітей, фактично погодившись із позовними вимогами. В судовому засіданні була з`ясована думка малолітніх дітей, які пояснили, що матір не спілкується з ними, не займається їхнім вихованням, утриманням, навчанням, лікуванням, підготовкою до дорослого життя, цим займаються бабуся з дідусем, з якими вони проживають після загибелі батька. Виявили бажання жити з бабусею та дідусем, з матір'ю жити не хочуть, не заперечували проти позбавлення її батьківських прав. Прийшовши до переконання про те, що відповідач тривалий час не приділяє уваги, не бере участі у вихованні дітей, у їх духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують належним харчуванням, одягом, медичним доглядом, лікуванням, як складову виховання. [PERSON] не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не вживаючи заходів до їх проживання з нею, особливо після загибелі батька, не цікавиться їх долею, не звертаючись до органів опіки та піклування за сприянням у здійсненні своїх батьківських прав і виконанні батьківських обов`язків, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських відповідає інтересам дітей. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проте у цій справі суд на підставі наявних у матеріалах справи доказів дійшов висновку, що позивач довів, що відповідач нехтує потребами своїх дітей, порушує їх права на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов'язків. Відповідач не спростувала, що свідомо нехтує обов'язками матері щодо дітей. Факт неявки до суду та не заперечення нею позбавлення її батьківських прав свідчить про відсутність інтересу до дітей та реальне небажання змінити свою поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте у цій справі з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, які вказують на нехтування матір'ю своїми батьківськими обов'язками, обґрунтованим є позбавлення її батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни ставлення до своїх обов'язків, щодо виховання дітей. Разом з тим, згідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язок є особистим, а не солідарним. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У той же час відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на день звернення з вказаною позовною заявою, прожитковий мінімум на дитину віком з 6 до 18 років - 2833 гривень, 50% від якого становить 1416,50. Доказів добровільного виконання відповідачами обов`язку утримувати дітей нею не надано і з матеріалів справи цього не убачається. Не надано доказів наявності у відповідача інвалідності, її непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання нею обов`язку утримувати дітей, у т.ч. у визначеному мінімальному розмірі. Враховуючи інтереси дітей, їх потреби, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у визначеному позивачем розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved