Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] та дві земельні ділянки за вказаною адресою, що належали її спадкодавцю. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що після смерті її матері, вона як спадкоємець за законом звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаних трьох об`єктів нерухомого майна; однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність відповідної реєстрації права власності померлої на дане спадкове майно (а.с. 129 133). Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо вимог позову та просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що спадкодавець позивачк за життя не набула права власності на усі три вказані об`єкти нерухомого майна. Ухвалою суду від 17 травня 2024 року за підсумками підготовчого судового засідання відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачки про залучення до участі у справі в якості третьої особи Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 150). Вислухавши вступне слово позивачки і представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.07.2020 року (а.с. 8). З матеріалів спадкової справи № 176/2021 до майна померлої [PERSON] вбачається, що спадкоємцем померлої за законом є її дочка позивач у даній справі [PERSON] (а.с. 156 177). Позивачка звернулися до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлого спадкодавця. Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. від 12.12.2023 року вих. № 4275/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за вказаною адресою, оскльки спадкоємцем не подано документів необхідних для вчинення такої нотаріальної дії (а.с. 177). Норми статті 3 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обов`язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачено,\~що обов`язковій\~державній реєстрації\~підлягають речові\~права та\~обтяження на\~нерухоме майно,\~розміщене на\~території України,\~що належить\~фізичним та\~юридичним особам,\~державі в\~особі органів,\~уповноважених управляти\~державним майном,\~іноземцям та\~особам без\~громадянства,\~іноземним юридичним\~особам,\~міжнародним організаціям,\~іноземним державам,\~а також\~територіальним громадам\~в особі\~органів місцевого\~самоврядування,\~а саме: право власності на нерухоме майно та земельні ділянки. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічного паспорту та інвентаризаційної справи на спадковий житловий будинок, його було побудовано у 1996 році, а інші господарські будівлі у 1996 і 1998 роках (а.с. 13 18, 24 30). Вказана обставина також підтверджується відомостями технічної документації за змістом якої матері позивачки було надано дозвіл на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 19 22). Тобто, на момент виникнення у спадкодавця позивачки прав на спірне нерухоме майно 1996 1998 роки, діяв Цивільний кодекс Української РСР від\~16.12.1922\~року, положення якого не передбачали обов`язкової реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому, суд враховує обставини зміни адміністративно-територіального поділу районів у Київській області за Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів», внаслідок чого станом на дату постановлення цього рішення суду село Лосятин розташоване в адміністративних межах Гребінківської селищної територіальної громади Білоцерківського району Київської області. Отже, суд приходить до висновку, що права спадкодавця позивачки на нерухоме майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Вирішуючи позовні вимоги в частині стосовно двох земельних ділянок, суд враховує наступне. Норма статті 125 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною станом на дату смерті спадкодавця передбачала, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому,\~у пункті\~10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як вбачається із доданої до позову копії правовстановлюючого документу, рішенням № 50 від 04 червня 2008 року Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, матері позивачки [PERSON] було передано із земель запасу безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,55 гектарів з яких: - 0,2500 гектрарів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - 0,3000 гектрарів для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48). Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, \~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із пунктом «б» частини першої статті 81 ЗК України (в редакції, що діяла станом на дату смерті спадкодавця),\~однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки була безоплатна передача із земель державної і комунальної власності. Отже, за відповідним рішенням органу місцевого самоврядування відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України спадкодавець позивачки безоплатно набула право власності на земельну ділянку площею 0,55 гектарів з яких: - 0,2500 гектрарів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - 0,3000 гектрарів для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] . Крім того, зазначена обставина також в повному обсязі підтверджується документами технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки (згідно рішення Лосятинської сільської ради) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, громадянці [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 40 64, 69). Зокрема, із вказаних документів технічної документації вбачається, що було встановлено на місцевості та погоджено межі земельної ділянки, а також, вказаним двом земельним ділянкам було присвоєно кадастрові номери та (а.с. 63, 64). Натомість, матір позивачки не встигла закінчити процес оформлення вказаних земельних ділянок на своє і`я та отримати відповідні державні акти. Відповідно до\~статті 1216\~ЦК України\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із частиною п`ятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що спадкодавець позивачки за життя не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті. Отже, та обставина, що спадкодавець позивачки за життя не встиг оформити право власності на вказаний житловий будинок і дві земельні ділянки належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за його спадкоємцем права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті її матері. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивачки щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved