Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

[PERSON] 21.05.2018 року звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовною заявою в якій, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог /т. 1 а.с. 153-155/, просить поділити житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в натурі між власниками наступним чином: 1. співвласнику 5/9 ідеальної частки [PERSON] виділити і надати у власність наступні об`єкти: приміщення житлової кімнати, під літ. 1-5 площею 12,9 кв.м; приміщення житлової кімнати, під літ. 2-3 площею 12,2 кв.м.; приміщення кухні, під літ. 2-1 площею 10,8 кв.м; приміщення ванни, під літ: 2-2 площею 2,3 кв.м: тамбур, площею 5,0 кв.м позначений літерою (І); комірку, площею 2,5 кв.м, позначена цифрою (ІІ); сарай під літ. Г, сарай під літ. В, частина огорожі № 1 і № 4, огорожа № 8, ворота № 9, хвіртка № 10 згідно Технічного паспорту ЛОДКБТІ та ЕО від 09.02.2006 року та висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року; 2. співвласнику [PERSON] , якій належать 2/9 ідеальної частки, виділити і надати у власність наступні об`єкти: житлова кімната, під літ. 1-6, площею 11,8 кв.м; житлова кімната, під літ. 1-7, площею 15,5 кв.м; житлова кімната, під літ. 1-8, площею 9,5 кв.м; сходову клітку, під літ. 1-9, площею 6,6 кв.м; тамбур, площею 9,6 кв.м позначений літерою (V), коридор. площею 8,9 кв.м позначений цифрою (1-1): виділити і надати в користування приміщення горища, що знаходяться на мезоніні над житловими кімнатами (1-2), (1-3), (1-4), (1-5) та балкон згідно Технічного паспорту ЛОДКБТІ та ЕО від 09.02.2006 року та висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року; частина огорожі № 1 і № 4, хвіртка № 2, огорожа № 5, хвіртка № 6 згідно Технічного паспорту ЛОДКБТІ та ЕО від 09.02.2006 року та висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року; 3. співвласнику [PERSON] , якому належать 2/9 ідеальної частки, виділити і надати у власність наступні об`єкти: приміщення кухні, під літ. 1-2, площею 12,6 кв.м (13,5 кв.м, - площа приміщення із врахуванням площі під пічками); приміщення житлової кімнати, під літ. 1-3, площею 20,8 кв.м; приміщення житлової кімнати, під літ. 1-4 площею 17,2 кв.м; гараж під літ. Б., ворота № 3, огорожа № 7 згідно Технічного паспорту ЛОДКБТІ та ЕО від 09.02.2006 року та висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року. 4. встановити між сторонами наступний порядок користування земельною ділянкою, згідно схеми розподілу земельної ділянки (додаток 2 висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року): в користування [PERSON] переходить земельна ділянка загальною площею 0,035706 га (357,06 кв.м), що відповідає синьому кольору на схемі розподілу земельної ділянки (додаток 2 висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року); в користування [PERSON] переходить земельна ділянка загальною площею 0,012405 га, (107,23 кв.м), що відповідає жовтому кольору на схемі розподілу земельної ділянки (додаток 2 висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року); в користування [PERSON] переходить земельна ділянка загальною площею 0,012405 га, (107,23 кв.м), що відповідає зеленому кольору на схемі розподілу земельної ділянки (додаток 2 висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року); в спільне користування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] переходить земельна ділянка загальною площею 0,009384 га, (93,84 кв.м), що відповідає блакитному кольору на схемі розподілу земельної ділянки (додаток 2 висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року); в спільне користування [PERSON] та [PERSON] переходить земельна ділянка загальною площею 0,003365 га, (33,65 кв.м), що відповідає рожевому кольору на схемі розподілу земельної ділянки (додаток 2 висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року); на частину земельної ділянки [PERSON] надати право сервітуту [PERSON] , що відповідає червоному кольору на схемі розподілу земельної ділянки (додаток 2 висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року); на частину земельної ділянки [PERSON] надати право сервітуту [PERSON] , що відповідає червоному кольору на схемі розподілу земельної ділянки (додаток 2 висновку експерта № 1293/1294 від 28.04.2021 року). \~ \~ \~ \~Позовні вимоги мотивує тим, що вона та [PERSON] , а також [PERSON] є спадкоємцями за законом [PERSON] , що відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] помер [INFO] . Спадкову масу становлять будинок (2/3 ідеальних частин), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будинок успадкований ними, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом: № 2-1127 від 28.11.2008 року, що видане [PERSON] ; № 1-1169 від 20.07.2012 року, що видане їй; № 1-192 від 20.04.2011 року, що видане [PERSON] . Окрім цього, [PERSON] на підставі договору дарування від 05.03.1988 року зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 10.03.1988 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , належить 1/3 частини будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, її частка власності складає 2/9 житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами. Частка власності [PERSON] теж складає 2/9 житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами. Співвласником іншої частини будинку, що становить 5/9 будинку та господарських споруд є [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом є 2/3 житлового будинку [ADDRESS] , зокрема шлакобетонний будинок, позначений на плані під літерою - А-1. До прибудови та надбудови будинку будинок складається з шести житлових кімнат та двох кухонь; загальною площею 178, 2 кв. м. Загальна площа будинку з врахуванням площі підвалу - 20,0 кв.м (1/8.2 кв.м та II/11.8 кв.м) становить 230,7 кв.м (без підвалу - 178, 2 кв.м). Між ними, як співвласниками цього майна вникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна. Так, відповідачем [PERSON] у 2013 році подавався позов (справа № 462/1641/13-ц) про виділ частки із майна, що є в спільній частковій власності в натурі та визначення порядку користування землею. Після тривалого розгляду цієї справи та перегляду в апеляційній інстанції, справу було скеровано на новий розгляд до суду першої інстанції, де ухвалою від 01.03.2018 року залишено позовну заяву без розгляду, оскільки [PERSON] та його представник кілька разів не з`являлись без повідомлення про причини такої неявки. У цій справі проводились дві судові будівельно-технічні експертизи. Метою проведення другої (повторної) судової будівельно-технічної експертизи було, зокрема, визначення можливих варіантів реального поділу будинку [ADDRESS] між співвласниками з врахуванням їх ідеальних часток будинковолодіння. Сторони зупинились на варіанті № 1 запропонованому експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (висновок експертизи № 5120/5121). З метою безперешкодного володіння, користування, та розпорядження нерухомим майном, що перебуває у спільній частковій власності та може бути поділено в натурі, враховуючи неодноразові спроби укладення угоди про поділ майна, однак не досягнення згоди позивач звернулась із даним позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.06.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2018 року задоволено клопотання представника відповідача здійснено перехід від спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~24.07.2018 року на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в якому останній зазначає, що частково визнає позовні вимоги, зокрема не заперечує щодо виділення йому у приватну власність житлових приміщень під літерами 1-4 та 1-5 загальною площею 30,1 кв.м, а також з метою захисту права в спільній частковій власності просить додатково виділити йому житлове приміщення під літерою 1-7 площею 15,5 кв.м. Також зазначає, що не заперечує щодо компенсації йому у грошовій формі вартості 9,5 кв.м житлової площі, позовні вимоги щодо передачі у власність господарських споруд та в користування приміщень горищ ним не заперечуються, так як і не заперечує щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою. \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила. \~ \~ \~ \~Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи узгодженими з останнім у попередньому судовому засіданні. На адресу суду в черговий раз надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, такі клопотання неодноразово скеровувались ним на адресу суду, однак жодних підтверджуючих документів про поважність причин відкладення суду не надавалось. Про наслідки неявки було повідомлено в попередніх засіданнях. Про мирне врегулювання спору в позасудовому порядку, як зазначав представник позивача, заяв не надходило. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що не заперечує щодо поділу, однак не погоджується із варіантом поділу житлового будинку в натурі у спосіб зазначений позивачем. Мирно врегулювати спір, зокрема у нотаріуса, сторонам не вдалося. Просить відмовити в позові. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] через уповноваженого представника за довіреністю Хамурди М. З., подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Львівської міської ради заперечив щодо задоволення позовних вимог, оскільки при проведенні експертизи експертом враховано самочинне будівництво та більша площа земельної ділянки, об`єктом розгляду може бути земельна ділянка розміром 600 метрів квадратних та площа будинку 178,2 метрів квадратних, однак у висновку експерта зазначена більша площа. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, узгодженими у попередньому судовому засіданні. Подала клопотання про відкладення розгляду справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у відсутності учасників, які не з`явилися, на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення учасників справи, покази експерта, дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою [ADDRESS] від 10.12.1987 року власником якого є [PERSON] , площа земельної ділянки індивідуального житлового будинку становить 600 кв.м, площа жилого дому становить 178, 2 кв.м /т. 2 а.с. 131-138/. Відповідно до технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , 2/3 частки та [PERSON] , 1/3 частки від 09.02.2006 року, загальна площа земельної ділянки індивідуального житлового будинку становить 689 кв.м, площа жилого дому становить 230, 7 кв.м. В особливих примітках 27.02.2006 року зазначено, що вибудовано самовільно житлові прибудови, а також, на підставі рішення виконкому Львівської міської ради № 843 від 17.07.1956 року виділено земельну ділянку загальною площею 600 кв.м /т. 1 а.с. 25-31/. Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 351725409 від 25.10.2023 року щодо житлового будинку за адресою [ADDRESS] , загальна площа 230,7 кв.м, житлова площа 116,4 кв.м, площа самочинно збудованого 72,5 кв.м. До прибудови та надбудови житловий будинок складався з шести житлових кімнат площею 90,4 кв.м та двох кухень, загальною площею 178,2 кв.м. [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, згідно договору дарування Р.№ 1627 від 05.03.1988 року, посвідченого Другою львівською державною нотаріальною конторою, належить 1/3 частка власності та згідно свідоцтва про права на спадщину Р. № 2-1127 від 28.11.2008 року, виданого Сьомою львівською державною нотаріальною конторою, належить 2/9 частки власності. [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, згідно свідоцтва про права на спадщину Р. № 2-1124 від 28.11.2008 року, виданого Сьомою львівською державною нотаріальною конторою, належить 2/9 частки власності. [PERSON] , згідно свідоцтва про права на спадщину Р. № 1-192 від 20.04.2012 року виданого Сьомою львівською державною нотаріальною конторою, належить 2/9 частки власності /т. 2 а.с. 139/. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1169 від 20.07.2012 року спадкоємцем майна [PERSON] , 1958 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина на яку видано свідоцтво складається з 2/9 частин житлового будинку [ADDRESS] /т. 1 а.с. 23/. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 316, 317 ЦК України). Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачами права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ майна, що є у їх спільній частковій власності. У відповідності до положень ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу, і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Одночасно, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту, що ґрунтується на положеннях ст.15, 16 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 28.07.2021 року у справі № 310/7011/17 зроблено висновок, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Верховний Суд в постанові від 01.07.2019 року у справі № 404/10673/14-ц висловив позицію, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. На відміну від виділу, у разі поділу майна (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх учасників (наведене узгоджується з правовою позицією, яка відображена у постановах Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі № 501/2148/17 та від 26.05.2021 року у справі № 205/6134/15-ц). Враховуючи те, що після поділу спільного нерухомого майна відповідно до ст. 367 ЦК України право спільної часткової власності припиняється для всіх учасників, то при такому поділі кожному з співвласників, має бути виділено окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Особа продовжує бути власником майна, але вже не в ідеальній долі (частці) на праві спільної часткової власності, а конкретної речі на праві особистої приватної власності. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України). Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 186 ЦК України). Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню (ст. 187 ЦК України). Якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором (ст. 188 ЦК України). У п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Отож, при поділі житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, поділу також підлягають усі господарські будівлі і споруди, що входять до складу такого будинковолодіння, оскільки такі не можуть бути відокремлені (окремими об`єктами права власності) та утворюють з будинком єдине ціле. Також суд бере до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво об`єкта нерухомого майна є самочинним за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Враховуючи те, що за змістом ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України). У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Крім того порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55. Згідно п.п. 1.2, 2.2, 2.4 цієї Інструкції, поділ об`єкта нерухомого майна на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 глави 2 цієї Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Як вказав Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 року № 336/7085/14-ц, за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Зазначена правова позиція висловлена і у ряді інших постанов Верховного Суду, зокрема від 21.10.2019 року № 487/6723/15-ц, від 15.11.2021 року № 279/790/18. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України викладеними у постановах від 04.12.2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30.09.2015 року у справі № 6-286цс15, з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.03.2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20) у частині тлумачення норми частини першої статті 376, частини другої статті 376 ЦК України про те, що не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно зі статтями 364, 367 ЦК України - самочинно збудовані (конструйовані, переплановані) об`єкти. Як вбачається із наведеного в склад будинковолодіння по [ADDRESS] , входять самовільно побудовані: житлова прибудова та житлова надбудова після чого будинок складається з восьми житлових кімнат житловою площею 116, 4 кв.м та трьох кухень, загальною площею 230,7 кв.м. Відповідно до висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 1293/1294 від 28.04.2021 року розділити об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток співвласників та відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно можливо, про що зазначено у дослідницькій частині. Варіант поділу будинку [ADDRESS] між співвласниками з урахуванням їх ідеальних часток будинковолодіння зазначено у дослідницькій частині та додатках до висновку. Варіант встановлення порядку користування приміщеннями горища в будинку [ADDRESS] між співвласниками з урахуванням їх ідеальних часток будинковолодіння та технічних особливостей цих приміщень зазначено у дослідницькій частині та додатках до висновку. Варіант порядку користування земельною ділянкою у відповідності до часток співвласників [PERSON] 2/9, [PERSON] 5/9, [PERSON] 2/9 зазначено у дослідницькій частині та додатках до висновку /т. 1 а.с. 127-141/. Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що при проведені експертизи брав за основу витяг, де зазначено, що площа земельної ділянки становить 694 метри квадратних, визначити де саме із цієї площі розміщено 600 метрів квадратних не можливо, оскільки немає вимірів та меж такої площі. Також зазначив, що при наданні висновку ним було враховано самочинне будівництво. Відповідно суд не може брати до уваги висновок експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 1293/1294 від 28.04.2021 року. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутній належний висновок експерта щодо технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити об`єкт нерухомого майна відповідно до ідеальних часток співвласників, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , можливості поділу господарських споруд між співвласниками з урахуванням їх ідеальних часток будинковолодіння та щодо порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток співвласників, а також відсутні будь які інші належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження можливості такого поділу відповідно до вимог чинного законодавства, суд позбавлений можливості встановити, що поділ житлового будинку та господарських будівель і споруд та встановлений порядок користування земельною ділянкою є технічно можливий та не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів сторін чи третіх осіб та відповідно здійснити такий поділ. Відтак, встановивши, що спірний будинок містить самочинно переплановані приміщення, суд дійшов висновку, що його поділ між співвласниками є неможливим. Поділ може бути здійснено лише щодо нерухомого майна набутого у встановленому законом порядку, право на яке визнане державою шляхом проведення відповідної реєстрації такого речового права. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то

Outcome: dismissed