Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

07 березня 2024 року в провадження Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, подана представником позивача - адвокатом Кушнеренком Є.Ю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 19 липня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м.Луганська від 08 жовтня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин, дитина залишилася проживати з нею. З відповідача за рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова №750/1303/15-ц стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), до її повноліття. Дитина проживає разом із нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач залишився проживати в м.Луганську, тобто на тимчасово окупованій території України, а вона з дитиною виїхала з м.Луганська у 2014 році і проживає в м.Чернігові, до теперішнього часу. Відповідач не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням дитини, не підтримує з нею зв`язок, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, жодного разу не відвідував дитину, жодним чином не займається її вихованням, не приймає участі в її житті, тобто він самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо дитини. Вона створила всі необхідні умови для життя та розвитку доньки. 23 грудня 2014 року вона уклала шлюб з [PERSON] , від даного шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Її дитина - [PERSON] вважає її нового чоловіка своїм батьком, який піклується про неї, утримує, забезпечує всім необхідним. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини: [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовільнити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи був належним чином повідомлений за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи в його відсутність, не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просить ухвалити рішення в інтересах дитини. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому 19 липня 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського обласного управління юстиції за актовим записом №264, шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м.Луганська №2-1796/2012 від 08 жовтня 2012 року їх шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу прізвище дружини змінене на дошлюбне - [PERSON] . Від даного шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 18 грудня 2008 року. Копією заочного рішення Деснянського районного суду міста Чернігова №750/1303/15-ц від 06 квітня 2015 року підтверджується, що з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дитини - [PERSON] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини. Позивач разом з дитиною, є ВПО, проживають в м.Чернігові, відповідач зареєстрований та проживає на тимчасово окупованій території України - в м.Луганську. 23 грудня 2014 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 23 грудня 2014 року. Від даного шлюбу у позивача народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 02 квітня 2016 року. Позивач та її нинішній чоловік - [PERSON] , є військовослужбовцями, отримали службове приміщення в м.Чернігові, що підтверджується копією ордеру №108 серії СЛ від 18 серпня 2023 року. Дитина сторін - [PERSON] , навчається в Чернігівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №33, позитивно характеризується. ЇЇ мати - [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню дитини, бере участь в роботі батьківського комітету, підтримує постійний зв`язок з класним керівником, що підтверджується характеристикою від 01 грудня 2023 року. Згідно інформації КНП "Сімейна поліклініка" про стан здоров`я [PERSON] , про здоров`я дитини піклується її матір - [PERSON] , з якою дитина приходить на профілактичні огляди та консультації лікаря. Батько дитини про її стан здоров`я не цікавиться, на прийоми з дитиною не приходив. Інформацією Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області підтверджується, що відповідач [PERSON] 17 січня 2020 року перетнув державний кордон України в напрямку "виїзд" в пункті перетину "Гоптівка", місцезнаходження його не встановлене. Висновком органу опіки та піклування - Управління (Служби) у справах дітей Чернігівської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №356 від 11 червня 2024 року підтверджується, що під час візиту за місцем проживання родини позивача в м.Чернігові встановлено, що для дитини облаштовані необхідні умови для виховання та розвитку, під час спілкування з дитиною встановлено, що усвідомлюючи ставлення батька до неї, вона підтримує бажанн матері позбавити батька батьківських прав, адже він останні роки їй не телефонує, не цікавиться життям, не допомагає фінансово. Факти, що свідчать про те, що відповідач зовсім не турбується про дитину були наведені лише однією стороною - позивачем. Зважаючи на те, що матір`ю дитини не вживалися превентивні заходи впливу відносно батька, позбавлення батьківських прав є передчасним. Окрім того, батько дитини в силу об`єктивних причин (проживання окремо від дочки) не має можливості належно утримувати та виховувати її. Місцеперебування відповідача не встановлене, відсутня інформація про те, чи живий він, тому, вважають за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідача. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаний норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд зважає на те, що висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер і не є обов`язковим при ухваленні рішення судом. Аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини стягнуті судовим рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2015 року, тому це питання вирішення повторно не потребує. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки - [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню, оскільки суду доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Тобто, суду доведено, що відповідач самоусунувся від обов`язку щодо утримання та виховання своєї дочки. Сторони не проживають разом з 2012 року, тобто ще до окупації м.Луганська, де вони проживали на той час, доказів того, що відповідач з моменту розірвання шлюбу з позивачем, піклувався про дитину, не надано, натомість, суду доведено, що відповідач не цікавиться життям та здоров`ям своєї дитини більше 10 років. На даний час дитина проживає з матір`ю, вітчимом та братом, вважає вітчима своїм батьком, який створює для неї всі необхідні умови для життя та розвитку, піклується про неї, утримує її, разом з матір`ю дитини. Суд враховує вік дитини, її думку та усвідомлене ставлення до вирішення вказаного питання, що стосується її інтересів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач сплатила судовий збір по справі в розмірі 1 083,60 гривень, її позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь судовий збір по справі. Розмір та вид витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, суду не доведено.

Outcome: approved