Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

26 лютого 2024 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла вказана позовна заява адвоката Моісеєнко Оксани Олексіївни, яка діє в інтересах [PERSON] , у якій просить: встановити факт родинних відносин матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , визначити йому додатковий строк в три місяці, достатній для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є сином [PERSON] . На теперішній час заявник має намір оформити спадщину після смерті матері, але у зв`язку з тим, що маються розбіжності в написанні імені матері в його свідоцтві про народженні та у її паспорті, заповіті, тому факт родинних відносин з матір`ю не має можливості підтвердити документально. У зв`язку із військовими діями та тим, що територія Донецької селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області (у т.ч. с. П`ятигірське - місце відкриття спадщини) з 24.02.2022 знаходиться у зоні проведення бойових дій, з початком повномасштабної війни в лютому 2022 року український уряд змінив строки прийняття спадщини від дня смерті спадкодавця строк подачі заяви на відкриття спадкової справи збільшили від 6 до 10 місяців, ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану», п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Водночас відповідні зміни щодо строків прийняття спадщини не були внесені до Цивільного Кодексу України, а відтак норми постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 не змінюють та не зупиняють визначених ст. 1270 ЦК України строків для прийняття спадщини. Тому позивач помилково вважав, що не пропустив строк прийняття спадщини. Крім того, після смерті матері позивач тривалий час погано себе почував, хворів, лікувався, після загострення хронічної хвороби цукрового діабету ІІ типу з ускладненням у вигляді діабетичної ангіонейропатії нижніх кінцівок, що ускладнювало його фізичне пересування. Лише 16.02.2024 він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але йому було відмовлено через пропуск строку для прийняття спадщини. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд встановити факт родинних відносин та визначити позивачу додатковий строк тривалістю три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Ухвалою від 29.02.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, витребувано у приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевої Р.М. належним чином завірену копію спадкової справи № 24/2024 від 16.02.2024. 18.03.2024 на запит суду надійшла від приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевої Р.М. завірена копія спадкової справи № 24/2024 від 16.02.2024. Ухвалою суду від 26.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Моісеєнко О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовільнити. Представник відповідача Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Третя особа до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяв або клопотань від неї не надходило. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення повністю. Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.7 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] у с. П`ятигірське Балаклійського району Харківської області, що підтверджується копією його паспорта, серії [NUMBER] , та копією свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , згідно з яким батьками заявника є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 23). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 08.04.2005 секретарем виконавчого комітету П`ятигірської сільської ради Балаклійського району Харківської області Титаренко Н.О., яким на випадок своєї смерті заповіла своєму синові [PERSON] квартиру, яка розташована в [ADDRESS] , онукові [PERSON] земельний пай (а.с. 12). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с. 24). 16.02.2024 позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевої Р.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 13). Постановою приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевої Р.М. від 16.02.2024 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки останній в установлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини (а.с.25). Згідно довідки виконавчого комітету Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області від 16.10.2023, [PERSON] поховав за свій рахунок матір [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 14). Як вбачається з довідки старости П`ятигірського старостинського округу Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області від 21.02.2024, останній підтвердив родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] , як сина та матері (а.с. 20). 12.02.2024 [PERSON] склав заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевоо Р.М., про те, що спадщину після смерті бабусі [PERSON] в установлені законом строки не приймав, за продовженням цього строку до суду звертатися не буде і претензій до того, щоб Свідоцтво про право на спадщину було видане іншим спадкоємцям не має (а.с. 22). Як вбачається з виписки з медичної карти амбулаторного хворого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Донецької селищної ради Харківської області від 13.02.2024, [PERSON] з 05.02.2024 по 13.02.2024 перебував на денному стаціонарному лікуванні з діагнозом діабетична ангіонейропатія нижніх кінцівок. Через вказані вище розбіжності в написанні імені матері заявника, в свідоцтві про народження зазначено « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть « [PERSON] », останній не може оформити в установленому законом порядку спадщину після смерті матері. Внести відповідні зміни до вказаних вище документів на цей час немає можливості. Таким чином, встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як сина та матері, має для заявника юридичне значення\~для оформлення спадщини. Сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, підтверджено факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній по 28.06.2022, було установлено, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Водночас відповідні зміни щодо строків прийняття спадщини не були внесені до ЦК України, а відтак норми постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 не змінюють та не зупиняють визначених ст. 1270 ЦК України строків для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, які визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У даному випадку, мати позивача померла [INFO] , у зв`язку з чим позивач мав звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строк до 13.02.2024. Як встановлено судом, [PERSON] 16.02.2024 звернувся до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевої Р.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вважав, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» він мав ще 4 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Суд вважає, що відмова у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини позбавить позивача прав на майно, та призведе до передачі цього майна громаді міста як відумерлої спадщини. При оцінці встановлених обставин, суд враховує не тільки умови застосування правил ч. 3 ст. 1272 ЦК України, але і загальні засади цивільного судочинства та європейські принципи, зокрема, принцип верховенства права з його складовими. Так, запроваджене ст. 8 Конституції України та ст. 10 ЦПК України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності». Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 60, та рішення від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги. Отже, у цій справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове нерухоме майно з передачею відумерлої спадщини у власність територіальної громади. Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не у повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. Невиправдана фактична конфіскація майна державою суперечить ідеології справедливості. Таким чином, суд вважає, що надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини відповідає загальним положенням спадкового права, конституційному принципу верховенства права та положенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Проаналізувавши встановлені обставини справи, враховуючи незначний пропуск позивачем визначеного ст. 1270 ЦК України строку для подання заяви про прийняття спадщини, беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства, а саме: справедливість, добросовісність та розумність, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

Outcome: approved