Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Король В.Р. звернувся до суду з позовною заявою в інтересах позивача, в якій просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), який зареєстрований 27.10.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, актовий запис № 632. В обґрунтування позову зазначено, що спільне проживання у сторін не склалося у зв`язку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між сторонами фактично припинені на протязі тривалого часу до подання позовної заяви. Сторони проживають окремо один від одного та повністю припинили шлюбні відносини, а тому подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе. Розлад між сторонами носить стійкий характер, відновлення подружнього життя неможливе, а тому позивач наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 29.04.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника позивача - адвоката Король В.Р. засобами електронного зв`язку до суду надійшла заява в якій він просить проводити розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява в якій вона просить проводити розгляд справи без її участі. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечувала та зазначила, що шлюбно-сімейні відносини з позивачем припинені з січня 2024 року. В своїй заяві відповідач заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача витрат на правову допомогу. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи по суті. Сторони перебувають в шлюбі з 27.10.1995 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, актовий запис № 632. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Судом на підставі наданих суду матеріалів, з`ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, час припинення між ними шлюбних відносин, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім`ї є неможливим, суперечить інтересам кожного з подружжя, враховуючи небажання та неспроможність подружжя відновити сімейні відносити, а також відсутність наявних перешкод, передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд з огляду на наведене, приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та вважає за можливе та необхідне позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою ст. 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, оскільки фактично шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені на протязі тривалого. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Враховуючи, що подальше сімейне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, то відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України прохання позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. За\~ст.137 ЦПК України\~\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. В позовній заяві представник позивача - адвокат Король В.Р. просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11000,00 грн. Дослідивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, суд вважає, що судові витрати в\~частині стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача витрат\~на професійну\~правничу допомогу не підлягають задоволенню виходячи з наступного. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. З позовної заяви вбачається, що вона подана представником позивача через систему «Електронний суд». Провадження по цивільній справі відкрито в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Суд звертає увагу на те, що представник позивача не приймав безпосередню участь в судовому засіданні та вказана цивільна справа не є складною. За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених статтями 137 та 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних робіт, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно п.8 ч.2 ст.141\~ЦПК України\~\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з позовною заявою та до вирішення позову по суті, суду не надано жодних доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу. Жодних заяв до вирішення справи по суті в частині понесених позивачем витрат на правову допомогу до справи не додано. Таким чином, суд приходить до висновку, що до позовної заяви не додано документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення вказаних витрат з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи,\~що позовні\~вимоги визнані\~відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved