Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі заповненої відповідачем заявки, між ТОВ «ФК «Авіра Груп» і [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 48146 від 11 вересня 2021 року, який було підписано електронним підписом позичальника AV4235, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3\~000,00 грн, шляхом перерахування через платіжний сервіс «Platon» грошових коштів на її банківську картку, строком кредитування 24 дні до 04 жовтня 2021 року, зі сплатою відсотків у розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. 06 жовтня 2021 року [PERSON] подала заявку на продовження строку дії договору, в зв`язку з чим того ж дня, 06 жовтня 2021 року між відповідачем і ТОВ «ФК «Авіра Груп» було укладено додаткову угоду № 2 про продовження строку дії договору про надання фінансового кредиту № 48146 від 11 вересня 2021 року. За умовами додаткової угоди, сторони погодили продовжити строк дії договору на термін 30 днів до 05 листопада 2021 року. Подаючи заявку на продовження строку дії договору, відповідач фактично визнала наявність існуючих кредитних зобов`язань за договором. За весь час користування кредитними коштами, починаючи з 11 вересня 2021 року станом на день звернення до суду з вказаним позовом, [PERSON] здійснила лише один платіж 06 жовтня 2021 року в розмірі 1\~950,00 грн, які за умовами договору були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитними коштами та продовжено строк дії договору до 05 листопада 2021 року. В зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань по договору, заборгованість відповідача станом на 25 квітня 2024 року становить 14\~250,00 грн, яка складається із: 3\~000,00 грн сума кредиту, 450,00 грн комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, 10\~800,00 грн проценти за користування кредитом. 12 березня 2024 року ТОВ «ФК «Авіра Груп» зверталося до [PERSON] з письмовою вимогою (претензією) про сплату заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 48146, однак вказана вимога залишилася без виконання, а заборгованість сплачена не була. Враховуючи вказані обставини, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 48146 від 11 вересня 2021 року в розмірі 14\~250 гривень і судові витрати. 03 травня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач відзив на позов суду не направила. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» і [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 48146, який було підписано електронним підписом позичальника AV4235, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3\~000,00 грн, шляхом перерахування через платіжний сервіс «Platon» грошових коштів на її банківську картку, строком кредитування 24 дні до 04 жовтня 2021 року, зі сплатою відсотків у розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу; загальна вартість кредиту 5\~250,00 грн (а.с. 36-42, 43-44, 48, 52, 55-65). 06 жовтня 2021 року між відповідачем і ТОВ «ФК «Авіра Груп» було укладено додаткову угоду № 2 про продовження строку дії договору про надання фінансового кредиту № 48146 від 11 вересня 2021 року, за умовами якої сторони погодили продовжити строк дії договору на термін 30 днів до 05 листопада 2021 року, зі сплатою відсотків у межах вказаного строку кредитування у розмірі 2\~250,00 грн (а.с. 45-47). Як стверджує позивач у позовній заяві, за весь час користування кредитними коштами, починаючи з 11 вересня 2021 року станом на день звернення до суду з вказаним позовом, [PERSON] здійснила лише один платіж 06 жовтня 2021 року в розмірі 1\~950,00 грн, які за умовами договору були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитними коштами. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань по договору, заборгованість відповідача станом на 25 квітня 2024 року, згідно розрахунку позивача, становить 14\~250,00 грн, яка складається із: 3\~000,00 грн сума кредиту, 450,00 грн комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, 10\~800,00 грн проценти за користування кредитом. 12 березня 2024 року ТОВ «ФК «Авіра Груп» зверталося до [PERSON] з письмовою вимогою (претензією) про сплату заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 48146 (а.с. 49-50, 51). Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного договору про надання фінансового кредиту № 48146 від 11 вересня 2021 року та додаткової угоди № 2 від 06 жовтня 2021 року до вказаного договору, [PERSON] отримала фінасовий кредит у розмірі 3 000,00 грн, який зобов`язалася повернути в повному обсязі, а також сплатити проценти та комісію у визначений договором і додатковою угодою строк до 05 листопада 2021 року (а.с. 36-44, 45-47). Таким чином, позикодавець відповідно до ст.\~1048\~ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування, який становить 54 дні, тобто до 05 листопада 2021 року. Додатком № 1 до договору про надання фінансових кредиту № 48146 від 11 вересня 2021 року встановлений графік платежів, з якого вбачається, що загальна вартість кредиту становить 5\~250,00 грн, з яких: 3\~000,00 грн сума кредиту, 1\~800,00 грн проценти за користування кредитом, 450,00 грн комісія (а.с. 43-44). За умовами додаткової угоди № 2 до вказаного договору, укладеної між сторонами 06 жовтня 2021 року, сторони погодили продовжити строк дії договору про надання фінансового кредиту № 48146 від 11 вересня 2021 року на 30 днів до 05 листопада 2021 року та визначили суму процентів за користування кредитом, що підлягає до сплати [PERSON] у межах вказаного строку, в розмірі 2\~250,00 грн (а.с. 45-47). Заборгованість відповідача станом на 25 квітня 2024 року, згідно розрахунку позивача, становить 14\~250,00 грн, яка складається із: 3\~000,00 грн сума кредиту, 450,00 грн комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, 10\~800,00 грн проценти за користування кредитом. Досліджений судом розрахунок свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому є безпідставною і задоволенню не підлягає. Як стверджує позивач у позовній заяві, за весь час користування кредитними коштами, починаючи з 11 вересня 2021 року станом на день звернення до суду з вказаним позовом, [PERSON] здійснила лише один платіж 06 жовтня 2021 року в розмірі 1\~950,00 грн, які за умовами договору були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, жодних заперечень щодо цього суду не надала, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Авіра Груп» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 48146 від 11 вересня 2021 року в розмірі 5\~550,00 грн (3\~000,00 грн (сума кредиту) + 1\~800,00 грн (проценти, визначені договором № 48146) + 2\~250,00 грн (проценти, визначені додатковою угодою № 2 від 06 жовтня 2021 року) 1\~950,00 грн (кошти, сплачені [PERSON] у рахунок погашення заборгованості)). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial