Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Під час розгляду цивільної справи судом позивач за первісним позовом [PERSON] через свого представника - адвоката Качана Р.Ю. відмовився від частини позовних вимог, а саме вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , та просив суд розглядати його вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом зазначив, що він з [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказав, що з середини жовтня 2022 року [PERSON] покинула спільне місце мешкання сім`ї за адресою: [ADDRESS] , виїхала у невідомому напрямку та перестала виконувати свої батьківські обов`язки щодо участі в утриманні дитини, у догляді та вихованні дитини. Перед своїм виїздом, відповідач повідомила позивача, що дитина їй не потрібна і більше вона повертатися до дитини не має наміру. У зв`язку з цим позивач звернувся до ВП №3 МРУП ГУНП в Миколаївській області із заявою про залишення відповідачем своєї дитини та з проханням притягнути її до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Також, позивач звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва та отримав судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, який наразі перебуває на виконанні Корабельному відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Вважав, що вказані факти свідчать, що відповідач втратила інтерес до сімейного життя, вихованням та лікуванням дитини не займається, брати участь у матеріальному забезпеченні дитини не планує, ніякої допомоги на утримання дитини відповідач не надавала і не надає. Позивач вважав за необхідне для найкращого захисту прав і інтересів дитини, вирішити у даному позові питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у зустрічній позовній заяві зазначила, що предметом первісного позову є начебто спір щодо проживання дитини спільно з відповідачем (позивачем за первісним позовом), хоча з березня 2023 року, за домовленістю сторін, дитина проживає 3-4 дні тижня разом з відповідачем, іншу частину тижня з позивачем, про що надає суду докази. Вважала первісний позов необґрунтованим, складеним на припущеннях, без належності достатніх та допустимих доказів, таким що має на меті наміри відповідача (позивача за первісним позовом) у судовому порядку позбавити батьківських прав відповідача у майбутньому та визначити місце проживання дитини виключно задля ухилення від мобілізаційних заходів щодо нього та отримання права виїзду за кордон разом з дитиною без згоди матері дитини, як одинокому батьку. До осені 2022 року сторони дійсно проживали однією сім`єю у квартирі матері позивача, разом з матір`ю позивача за адресою: [ADDRESS] , виховували сина - [PERSON] , [INFO] . У жовтні 2022 року з ініціативи відповідача між сторонами сталася сварка. Відповідач вигнав позивача з помешкання, у якому проживала сім`я. Сторони домовилися про проживання дитини разом з відповідачем та його матір`ю (бабусею дитини) тимчасово, поки позивач не налагодить побутові умови, які відповідатимуть належному проживанню малолітньої дитини, адже позивач залишилася на вулиці без засобів для існування. Однак, у зв`язку із негативними стосунками між сторонами, позивач дійсно була не в змозі певний час виконувати повні батьківські обов`язки, так як це призводило до ще більш напружених стосунків між сторонами, що негативно впливало на емоційний та психічний стан дитини. Але позивач [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача [PERSON] в минулому з вимогою забрати сина на постійне проживання разом з нею, вимогою особистого спілкування з сином. Позивач за зустрічним позовом, не проживаючи однією сім`єю разом з відповідачем та спільною дитиною, піклувалася, турбувалася про дитину, цікавилася життям дитини, відправляла посилки з одягом, подарунками. Наразі позивачем за зустрічним позовом [PERSON] забезпечується повне та належне утримання дитини за місцем проживання позивача за зустрічним позовом за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] орендувала квартиру строком на 1 рік з правом продовження договору оренди та створила всі належні умови для проживання та розвитку дитини. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] налагодила життя, побутові умови для себе та дитини. Має постійний дохід, адже є майстром манікюру та здійснює підприємницьку діяльність, що дає змогу створювати графік роботи особисто з урахуванням способу життя та виховання малолітнього сина. Вона є відповідальною матір`ю для свого сина, яка бажає проживати разом з дитиною постійно, брати активну участь у житті свого сина, надавати материнську любов та турботу, займатися повним його вихованням. Будь-яких шкідливих звичок позивач за зустрічним позовом не має, в змозі утримувати дитину самостійно. Дитина, в силу маленького віку, дуже прив`язана до неї, як до матері. Вона постійно займається його розвитком. Позивач за зустрічним позовом не має на меті позбавити відповідача його батьківських прав щодо дитини та/або змінювати кардинально звичне життя дитини, змінювати дитячий садочок, який відвідує син, адже це значно вплине на психічний та емоційний стан дитини через зміну звичного для нього середовища. Також позивач не заперечує від участі у вихованні дитини відповідачем, адже батько дитини безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку дитини і має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, що дитина проживатиме з матір`ю. Також, зазначила, що вона веде сталий, достойний спосіб життя, не вживає спиртні напої, має постійну роботу, на обліку в психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, інших осіб або дітей на утриманні не має, до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Натомість, відповідач за зустрічним позовом не має постійного джерела доходу, проживає у квартирі своєї матері, яка виїхала на постійне місце проживання до Італійської Республіки та фінансово забезпечує свого сина (Відповідача по справі). Відповідач за період судового провадження не намагався шукати роботу задля забезпечення себе та малолітньої дитини бо має на меті виїхати разом з дитиною, у якості одинокого батька, за кордон до своєї матері. Через те, що сторони у добровільному порядку не досягнули згоди щодо визначення місця проживання дитини, останні звернулися в суд з даним позовом. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.02.2023 року було відкрите загальне позовне провадження за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, копії названої ухвали суду направлені сторонам по справі. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позовну заяву. 25.05.2023 р. ухвалою суду була прийнята заява [PERSON] про зміну позовних вимог до [PERSON] та постановлено розглядати справу з урахуванням позовної заяви зі зміною предмету позову. Вказаною ухвалою суду також залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради. 26.10.2023 р. ухвалою суду було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В судове засідання призначене на 16.05.2024 р. сторони не з`явилися. Позивач за первісним позовом (відповідача за зустрічним) [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про важність причин своєї неявки суд не повідомили. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. Від представника відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - адвоката Фігель Л.І. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , вимоги зустрічної позовної заяви підтримала повністю та просила їх задовольнити, у задоволенні первісного позову [PERSON] просила відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей в надала суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Служби, заперечувала проти задоволення первісного позову та просила задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON] у повному обсязі. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 17.11.2022 року, актовий запис № 200. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами по справі, до осені 2022 року сторони проживали однією сім`єю у квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) та виховували спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом), після сварки між сторонами восени 2022 року сторони домовилися про проживання їхньої малолітньої дитини разом з відповідачем та його матір`ю (бабусею дитини) тимчасово, поки позивач не налагодить побутові умови, які відповідатимуть належному проживанню малолітньої дитини, адже остання є сиротою. Незважаючи на те, що позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) [PERSON] деякий час не проживала разом з дитиною за адресою позивача за первісним позовом [PERSON] , остання турбувалася про дитину, цікавилася життям дитини, відправляла посилки з одягом, подарунками, що підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою спілкування між сторонами за допомогою месенджерів, товарним чеком № 5513 від 24.11.2022 року, чеком на оплату іграшок № 955520824 від 15.04.2023 року, інформацією з додатку "Нова пошта" про відправлені позивачем за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) та отримані відповідачем за зустрічним позовом (позивачем за первісним) посилки з одягом та іграшками для дитини. Вказані обставини позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) [PERSON] не спростовані, доказів протилежного суду не надано. Під час розгляду судом встановлено, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) [PERSON] винаймає квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наданою суду копією Договору оренди від 15.04.2023 р. Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 09.06.2023 р., складеного та обстеженого комісією Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, для проживання дитини, [PERSON] , 2018 р.н., за вказаною адресою створені всі належні умови для його розвитку та навчання. Заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , відповідач за первісним позовом [PERSON] , станом на 16.05.2023 р., немає, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, наданого головним державним виконавцем Корабельного відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Паралєвою С. від 16.05.2023 р. за вих. № 18700/20.13-37/4. Крім того, позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним) [PERSON] з 27.09.2023 р. зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець, вид економічної діяльності - надання послуг перукарнями та салонами краси (основний), що підтверджується наявною в матеріалах справи Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Судом також встановлено, що позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) [PERSON] речових прав на рухоме або нерухоме майно не має, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.10.2023 р. № 351263560. Відомості про працевлаштування та /або отриманий дохід відносно позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним) [PERSON] в матеріалах справи відсутні та стороною, під час розгляду справи судом, не надані. Судом також встановлено, що під час судового розгляду органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, за результатами розгляду матеріалів [PERSON] та [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини, зроблений висновок, в якому орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічної позовної заяви, визначивши місце проживання малолітнього [PERSON] , 2018 року народження, з його матір`ю - [PERSON] . З огляду на ухвалене рішення, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] понесені останнього та документально підтверджені судові витрати. Так, під час звернення до суду з зустрічною позовною заявою [PERSON] був сплачений судовий збір в сумі 1 073,60 грн., який підлягає до стягнення з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] . Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19). Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial