Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визначити порядок користування житловим будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] та усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом її вселення до домоволодіння. Вказує, що за позивачем визнано право власності на частину домоволодіння, а іншим власником частини є відповідач по справі [PERSON] . Сторони не дійшли згоди щодо порядку користування домоволодінням в добровільному порядку тому позивач звертається до суду із зазначеним позовом. \~\~В минулих судових засіданнях представник позивача адвокат Голубніченко В.О. та позивач підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, надавши пояснення відповідно до позову. Додатково зазначили, що позивач та відповідач не дійшли згоди щодо порядку користування будинком, намагалися вирішити питання щодо сплати частки за нерухоме майно та набуття права власності на ціле домоволодіння одним з співласників, але згоди з цього питання не дійшли. Позивач має намір користуватися своєю часткою майна разом зі своєю родиною - чоловік та неповнолітня дитина, відповідач також проживає у будинку з родиною - дружина та неповнолітня дитина. На даний час позивач з родиною мають місце проживання в іншій нерухомості. В дане судове засідання представник позивача адвокат Голубніченко В.О. надав заяву про розгляд справи без його участі та учпсті позивача, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з?явилися, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, заяв не надавали. Подавали до суду відзив, в якому проти позову заперечували, просили відмовити. В минулих судових засіданнях заперечувалм проти задоволення позовних вимог, пославшись на незгоду з рішеннями суду щодо набуття прававласноті позивачем на спірне домоволодіння. Щодо свого варіанту порядку користування домоволодінням пояснень не надали, пославшись на неможливість спільного проживання родинами позивача та відповідача. Зазначили, що не дійшли згоди щодо розміру сплати за частку спірного майна, яке ними віришувалося до подання позову до суду та під час перебування справи в пролвадження суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову [PERSON] та педставник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського районуу судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, заяв не подавали. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового провадження, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року визнано за [PERSON] , право власності на 1/2 частину домоволодіння з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (колишня назва та номер - [ADDRESS] ), житловий будинок, А-2, житловою площею 142,1 кв.м., загальною площею 255,00 кв.м., літ.Б-гараж, літ.В-сарай, споруди №1-9,1, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 1257868612101, що в свою чергу розташовані на земельній ділянці площею 0.1 ra, кадастровий номер:1221486200:01:013:0231, а також витребувано з незаконного володіння [PERSON] , на користь [PERSON] нерухоме майно, домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (колишня назва та номер - [ADDRESS] ), житловий будинок, А-2, житловою площею 142,1 кв.м., загальною площею 255,00 кв.м., літ.Б-гараж, літ.В-сарай, споруди №1-9,І, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 1257868612101, що в свою чергу розташовані на земельній ділянці площею 0.1 га, кадастровий номер: 1221486200:01:013:0231 (а.с. 8-14). На підставі зазначеної постанови суду за позивачем було зареєстровано право власності на 1/2 частину домоволодіння з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.22 № 308240773 (а.с.22-23), інша частина - 1/2 належить на праві власноті відповідачу по справі. 14 червня 2023 року Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду було винесено постанову по касаційній скарзі [PERSON] на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09.08.2022 по цивільній справі №204/816/18/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договорів недійсними, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння якою в задоволенні касаційної скарзі було відмовлено та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09.08.2022 залишено без змін. В матеріалах справи міститься технічний паспорт на нерухоме майно, виготовлений 28.03.2024 з якого вбачається, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (колишня назва та номер - [ADDRESS] ) складається з житлового будинку А-2, який в свою чергу має наступні приміщення: перший поверх: 1.???коридор - площею 29,2 кв.м.; 2.???кухня - площею 23,3 кв. м.; 3.???житлова кімната - площею 39,5 кв. м.; 4.???комора - площею 8,8 кв. м.; 5.???житлова кімната - площею 20,1 кв.м.; 6.???санвузол - площею 9,5 кв.м.; другий поверх: 7.коридор - площею 24,1 кв.м.; 8.???санвузол - площею 4,8 кв.м.; 9.???житлова кімната - площею 23,9 кв. м.; 10.????житлова кімната - площею 25,2 кв.м.; 11.????житлова кімната - площею 18,6 кв.м.; 12.????гардеробна - площею 4,8 кв. м.; 13.????житлова кімната - площею 14,8 кв. м.; І. веренда - площею 6,3 кв.м.; а також\~літ.\~Б-гараж,\~літ.\~В-сарай,\~літ.\~Г-\~вхід в\~погреб,\~літ.Д;Е\~-\~навіси,\~лті.\~Ж-\~теплиця (тимчасова),\~літ.\~И -\~убиральня,\~споруди \~№ 1-12;1. При вирішенні питання щодо порядку користування суд бере до уваги технічний паспорт на домоволодіння виготовлений 28.03.2024 в частині вирішення питання користування житловим будинком, враховуючи, що кількість кімнат, інших приміщень в будинку та їх цільове призначення не змінилися, а змінилася не в значному розмірі площа кімнат, порівняно з технічним паспортом, який виоготовлено 13.10.2016, що було надано позивачем при зверненні з позовом до суду. При цьому, питання порядоку користування господарськими будівлями та спорудами, суд може вирішити в лише в межах позовних вимог, що заявлені позивачем, а саме: літ.\~Б-гараж,\~літ.\~В-сарай,\~споруди №\~1-9,I. Згідно ч.2 ст. 318, ч. 3 ст. 319 ЦК України всі суб`єкти права власності є рівними перед законом, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. \~ \~ \~ \~Статтею 358 ЦК України викладено порядок здійснення права спільної часткової власності: право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. \~ \~ \~ \~Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. \~ \~ \~ \~Оскільки частки співвласників у спірному домоволодінні є ідеальними, то кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на домоволодіння в цілому, а не на певну її частину, і з визначенням порядку користування сторонами спірним майном, право спільної часткової власності не припиняється, а тому визначений судом порядок користування домоволодінням через неможливість сторонами добровільно його узгодити не є порушенням права власності будь-кого із співвласників у разі встановлення користування ним кімнатою, меншою за площею, ніж ідеально припадає на нього. \~ \~ \~ \~З урахуванням того, що сторони не дійшли добровільного порядку у користуванні домоволодінням і є спір, суд вважає відсутнім такий порядок, що добровільно і фактично склався між ними і, визначаючи порядок користування домоволодінням, виходить із такого користування спірним майно кожної із сторін, який є максимально наближений до ідеальних часток у власності сторін, а також, виходячи із засад розумності і справедливості, враховуючи, що відповідач взагалі не зазначив можливого варіанту порядку користування домоволодінням. Оскільки частки позивача та відповідача є рівними і складають по 1/2 частки, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, оскільки той порядок встановлення права користування спірним домоволодінням, що запропонований позивачем найбільш наближений до ідеальних часток. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Щодо позовних вимог про вселення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі\~статтею 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд враховує позицію відповідача щодо позовних вимог, а саме його заперечення в задоволенні позову, надані суду докази, зокрема зкукозапис (а.с.28) звернення позивача до органів поліції. Проаналізувавши вимоги діючого законодавства, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що сторони є співвласниками житлового будинку, право власності є непорушним, позивач має право проживати в спірному помешканні на рівні з іншим співвласником, має право на користування даним помешканням та вільного безперешкодного доступу до спірного будинку. Враховуючи вищенаведені положення закону та встановивши, що права позивача на користування його частиною спірного будинку порушені відповідачем, суд вважає\~необхідним задовольнити також позовні вимоги в цій частині та вселити позивача до спірного житлового будинку. Враховуючи вищевикладене суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. \~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved