Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 03.06.2020р. Індичанський уклав з АТ «Ідея Банк» кредитний договір №Z54.20880.006752541 та отримав кредит у сумі 39999 грн. строком на 24 місяці. Зазначає, що на підставі договорів факторингупозивач набув права вимоги, зокрема, щодо боргу Індичанського. Оскільки Індичанський не належним чином виконував умови щодо повернення кредиту, просить суд стягнути з нього заборгованість 54890,70 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 12.02.2024р. у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач відзиву проти позову не надав, поштове повідомлення надсилалося за йому за зареєстрованим місцем проживання, вручено йому належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.06.2020р. Індичанський уклав з АТ «Ідея Банк» Договір кредиту та страхування №Z54.20880.006752541, за яким, зокрема,та отримав кредит у сумі 39999 грн. під 15,5 відсотків на рік строком на 24 місяці (а.с.5). 7.07.2023 АТ «Ідея Банк» за Договором факторингу №07072023 відступило позивачу права вимоги, зокрема, щодо боргу Смольнікова. В порушення вимог кредитного договору відповідач не виконує взяті зобов`язання щодо повернення кредитних коштів у передбачені строки. Згідно з розрахунками, заборгованість відповідача становить 54890,70 грн., яка складається заборгованості за кредитом 19174,19 грн., процентами 5307,17 грн. Вказана заборгованість підтверджується відповідними розрахунками. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.81ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.549 ЦК України та умов договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, позичальник зобов`язаний сплатити неустойку. Враховуючи, що відповідач не виконує зобов`язань за договором кредиту, заборгованість не погашено, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість у сумі 24481,36 грн. Крім цього позивач просив стягнути з відповідача комісію у розмірі 30409,34 грн. Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає таке. Так, урішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд Українивказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно зіст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 Верховний Суд визначив, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. З урахуванням правової позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, викладених обставин, а також того, що умовами Договору №Z54.20880.006752541 (а.с.5) стягнення комісії не передачено, суд доходить висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 30409,34 грн. є необґрунтованою, а тому у її стягненні з відповідача слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити\~\~позивачу судовий збір в розмірі, пропорційно до задоволених позовних вимог, 1197,06 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved