Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» (далі - ТОВ «Укр кредит фінанс») в особі представника Коваленко Я.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.07.2023 між ТОВ «Укр кредит\~фінанс» та [PERSON] було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1242-1733 (Кредитний договір). Кредитний договір підписаний електронним підписом відповідачки, що відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора А9277. Підписанням кредитного договору відповідачка підтвердила, що ознайомлена з усіма правилами надання споживчих кредитів, які складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, а також підтвердила, що повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись цих правил. Позивач вказав, що виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, оскільки надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами у сумі 15000 грн шляхом перерахування коштів на відповідний картковий рахунок відповідачки. Відповідачка [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його використання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 06.02.2024 складає 61417, 80 грн, та яку в добровільному порядку відповідачка повертати відмовляється. А тому, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, а також 2422, 40 грн сплаченого судового збору. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачці протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. 03.06.2024 відповідачка подала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтовує тим, що дійсно, між нею та було укладено кредитний договір 20.07.2023 № 1242-1733, за умовами якого отримала 15000 грн. Будучи добросовісним платником, вона щомісяця вносила кошти для погашення заборгованості, та які внесла в загальній сумі 31 471, 95 грн. Із сумою заборгованості у розмірі 61417, 80 грн не погоджується, вважає її необґрунтованою та непідтвердженою. Так, за обумовленими та погодженими на власний розсуд, ними визначено наступні умови: строк кредитування, на який надається кредит 300 календарних днів (до 14 травня 2024 року); стандартна процентна ставка 3 % за кожен день користування кредитом (застосовується протягом всього строку дії договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою,- знижена/пільгова процентна ставка 2,5 %. Надаючи оцінку розрахунку позивача, такий покликається на неповернення нею в повному обсязі кредиту та невиконання взятих на себе грошових зобов`язань. Як убачається із розрахунку позивача загальний розмір грошових вимог до неї станом на 04.02.2024 становить 61417, 80 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом 13740 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 47677, 80 грн. У розрахунку позивача відображено також заборгованість у розмірі 31471, 95 грн. У п.6.7 Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) передбачено черговість погашення вимог за договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язань за договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2)у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору. \~ \~ \~ \~Поряд з тим зазначила, що за положеннями ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» в договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Споживач має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит,у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом та вартість усіх послуг, пов`язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом (ст.16 Закону України «Про споживче кредитування»). У силу приписів ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц). Беручи до уваги споживчий характер правовідносин між сторонами, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з фінансовою установою фактично не є рівними. Саме так виснував Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22. Проаналізувавши договір про відкриття кредитної лінії та Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), суд установив, що такі не містять визначення поняття «прострочена до повернення сума кредиту», що безумовно впливає на порядок та черговість погашення суми кредиту, а також не містить саме порядку повернення кредиту, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення (не процентів), що є імперативною нормою ст.19 Закону України «Про споживче кредитування». Визначення строку кредитування беззаперечно не підміняє наведених понять. Підсумовуючи наведене вище у своїй сукупності, зважаючи на відсутність однозначних та чітких положень договору, що за таких умов у рахунок сплати коштів позичальником погашається сума кредиту та проценти за користування кредитом. Натомість розрахунок позивача свідчить, що ним же жодних із внесених нею коштів не зараховано у погашення суми кредиту, Встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, у розмірі 2-3%, що в результаті становить 37 880,00 гривень, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу. Нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом 81340 грн не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є вона як споживач, тим самим порушує її права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для неї та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Відповіді на відзив позивачем не подано. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.07.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), - який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», був укладений кредитний договір №1242-1733, що разом з правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) - складає єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови і з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування», договір був укладений письмово - у виді електронного документа, створеного згідно з вимогами, що визначені ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Між сторонами також було погоджено графік платежів. Згідно ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А9277 для підписання кредитного договору №1242-1733 від 20.07.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами, та інших супутніх документів. Згідно з п. 2.2. Договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Відповідно до п. 4.1. Договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту становить 15000,00 грн. Базовий період користування кредитом складає 14 календарних днів з дня надання кредиту (п. 4.8 Договору). Строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику, 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 14.05.2024. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами свої зобов`язань за договором (п. 4.12 Договору). Відповідно до п. 4.10 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процента ставка 3% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом усього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування кредитом та зниженою та/або пільговою ставкою). Згідно з п. 4.13. Договору реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 1139965,00%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 150 000,00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом 162 000,00 грн (п. 4.14 Договору). Також, 20.07.2023 [PERSON] , шляхом накладення електронного підпису, підписала паспорт споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит». Умовами пунктів 3, 4 Паспорту споживчого кредиту передбачено, що тип кредиту кредитна лінія; сума/розмір кредитного ліміту 15000,00 грн.; строк кредитування 300 календарних днів; базовий період сплати відсотків (визначається Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника) 14 календарних днів. Стандартна ставка 1095% (3% в день); пільгова ставка 912,5 % (2,5% в день); знижена ставка 912,5% (2,5% в день). Тип процентної ставки фіксована; реальна річна процентна ставка 1139965,00% відсотків річних (реальна річна процентна ставка, відсотків річних розрахована за умови, що Базовий період сплати відсотків складає 14 днів, а відсоткова ставка за кредитом - 3,00% в день (Стандартна ставка)). З довідки про перерахування суми кредиту № 1242-1733 від 20.07.2023 вбачається, що 20.07.2023 відповідачка [PERSON] отримала від ТОВ «Укр Кредит\~Фінанс» шляхом здійснення переказу на платіжну карту № [NUMBER] кошти у сумі 15000,00 грн (платіж № 2341805273). Також, листом АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується успішне перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит\~Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019. З наданих суду доказів і відомостей вбачається, що кредитодавець довів, таким чином виконання взятих на себе зобов`язань в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору, а відповідач, стверджується у позові, - кредитні кошти використав, однак не виконав умов договору з повернення боргу - наданих коштів і відсотків. За таких обставин, правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, та спеціальними нормами гл.71 ЦК України та ЗУ «Про електронну комерцію». Так, відповідно до ст.3 ЗУ "Про електрону комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується у порядку, що передбачений Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими законодавчими актама. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписаний у порядку, що визначений ст.12 цього Закону, - вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, як то визначено ст.12 цього Закону, - є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, - відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, що визначений ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, - про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, - який підписаний у порядку, що передбачений ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, - що підписується у цьому ж порядку; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, - якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ "Про електронну комерцію"). Відповідно до ч.5 ст.11 ЗУ "Про електронну комерцію", - пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, - шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі - шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, - не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. А, відповідно до ст.12 цього ж Закону, - якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, - моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронний цифровий підпис", - за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; або, - використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, чи аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, - яка має містити зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом - одноразовим ідентифікатором - є відомості в електронній формі у виді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або лише цифр чи лише літер, - яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у виді пароля, іноді - в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон чи іншим способом. Під час оформлення замовлення зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) зазначається особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена у постанові ВС від 09.09.2020 (спр. №732/670/19). Згідно абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін - вважається таким, що укладений у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати за кредитним договором грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). А, відповідно до ст.1050 ЦК України, в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, - позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, - разом зі сплатою відсотків. Таким чином, представником позивача - ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - надано суду належні і допустимі докази укладення з відповідачкою [PERSON] кредитного договору №1242-1733 від 20.07.2023 і отримання позичальником кредитних коштів в розмірі 15000 грн та досягнення згоди сторонами стосовно усіх істотних умов кредитного договору в належній формі (ст. 638 ЦК України). Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості відповідачки [PERSON] перед позивачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за кредитним договором №1242-1733 від 20.07.2023 - вона становить 61417, 80 грн, - яка складається з заборгованості за кредитом 13740 грн, та заборгованості за нарахованими відсотками 47677, 80 грн. Ст.625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлені договором строки, одностороння відмова від зобов`язань та зміна умов договору не допускається. А, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 202 ЦК України, - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. А, положеннями ч.1 ст.634 ЦК України регламентовано, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, - накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. А, в силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Враховуючи вищевказані встановлені судом обставини та надані суду докази, що були досліджені в ході розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір між відповідачкою та позивачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» був фактично укладений та виконаний кредитодавцем в частині надання позичальнику в обумовеному розмірі коштів, а позичальником - не виконані зобов`язання щодо повернення, отриманих в борг коштів, а тому - наявності в позичальника боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги. Так, з кредитного договору вбачається, що він підписаний електронним підписом Позичальника, який відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону з зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних і РНОКПП; а, крім того, за умовами договору - його невід`ємною частиною є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору кредитної лінії за допомогою електронних засобів, - що була розміщена на сайтах Товариства. Отже, з цього можна вбачається висновок про те, що відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. ЗУ «Про\~споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. А, відповідно до ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, - про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) в разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо усупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Крім того, ст.21\~ЗУ «Про\~споживче кредитування» встановлено особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, згідно якої споживач, що порушив своє зобов`язання про повернення кредиту та відсотків за ним, - має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Проте, законодавцем визначені чіткі особливості щодо розміру відповідальності споживача, - яка визначена у п. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», а саме: у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), яка нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, - не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, - в розмірі 2,5-3 %, - що становить 47677, 80 грн., - є несправедливим у розумінні ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить встановленим обмеженням ст.21\~ЗУ «Про\~споживче кредитування» та порушує принцип розумності і добросовісності, - що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, - адже встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України та становить більш, ніж 15 % простроченого платежу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 15801 грн (13740 грн заборгованість за кредитом + 2061 грн - сума відсотків, яка не перевищує 15 % від суми простроченого платежу), а тому - вимоги позову підлягають частковому задоволенню, при цьому судом також враховано, що відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за кредитом, сплачено в користь позивача 31471, 95 грн, з яких позивачем 1260 грн було зараховано до тіла кредиту, решта на сплату процентів за користування кредитом. Позовні вимоги задоволені частково: 15801 грн х 100 % : 61417, 8 грн = 26 %, тому з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 629, 83 грн сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог. На підставі ст.ст. 11, 202, 205, 207, 512, 514, 525-530, 610, 612, 625-629, 634, 638, 639, 1048, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст.ст.3,11\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» та

Outcome: approved