Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача сплачені позивачем кошти за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового будинку у розмірі 40\~015, 77 грн з урахуванням індексу інфляції. Вказує, що позивач є власником частини домоволодіння, а іншим власником частини є відповідач по справі. Відповідач хоча і зареєстрована за іншою адресою, але фактично мешкає у спірному будинку. Сторони не дійшли згоди щодо поділу витрат на житлово-комунальні послуги тому позивач звертається до суду із зазначеним позовом. \~\~В дане судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. В минулому судовому засіданні представник позивача надала пояснення відповідно до позову, просила позовні вимоги задовльнити. Представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. В минулому судовому засіданні відповідач та її представник надали пояснення по справі, просили в задоволенні позову відмовити, пославшись на відзив. Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У частині першій статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частці житлового будинку з господарськими спорудами. Позивач зазначає, що він утримує вищезазначений будинок та сплачує всі комунальні послуги, що відповідач відмовляється робити. Комунальні послуги на утримання будинку за адресою: [ADDRESS] , сплачені позивачем склали: ?В 2021 році на загальну суму - 42 569,41 грн.: за електроенергію - 17 304, 68 грн.; за інтернет - 1 101, 00 грн.; за газопостачання та споживання газу - 22 008, 11 грн.; за водопостачання та каналізацію - 2 155,62 грн. ?В 2022 році на загальну суму - 33 514,43 грн.: за електроенергію - 14 397,56 грн.; за інтернет - 1 603,00 грн.; за газопостачання та споживання газу - 15 423,50 грн.; за водопостачання та каналізацію - 2 090,37 грн; ?В 2023 році (січень): за електроенергію - 1 000,00 грн. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Стаття 360 ЦК України\~передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі (будинку, тощо), як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири (будинку, тощо), який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) такого об`єкту, і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження такого майна, що перебуває в спільній частковій власності. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, провадження № 61-11120св18. В такому випадку, суд приходить до висновку, що використання газопостачання, водопостачання, каналізації та інтернету, а також електричної енергії мали місце лише для потреб відповідного суб`єкта, а не для управління, утримання та збереження такого майна, що перебуває в спільній частковій власності, а не для утримання самого житлового будинку, а тому вони не є витратами в розумінні\~статті 360 ЦК України. Договори щодо надання комунальних послуг також укладені з [PERSON] . З наданих відповідачем доказів, а саме інформацією ГЦОСІ Державної прикордонної служби України від 04.10.2023 вбачається, що відповідачка протягом 2021-2023 років періодами перебувала за кордоном, тоді як позивачем не надано суду розрахунку заборгованості з урахуванням зазначених обставин. В свою чергу, позивач зазначає, що також не проживає у спірному домоволодінні, проте ніяких доказів на підтвердження цього не надає. Суд не бере до уваги докази, які були надані позивачем з відповіддю на відзив, оскільки вони датуються поза спірним періодом. Відповідно до вимог статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2\~ст. 137 ЦПК). При цьому суд зобов`язаний врахувати: -чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; -чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; -поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; -дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141\~ЦПК). На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу представником відповідача адвокатом Присенко О.Г. суду надані наступні документи: -договір про надання правової допомоги № 027-1/23 від 15.09.2023 року; -акт №1, 2 здачі-прийняття робіт від 15.09.2023 та 14.10.2023 року; -квитанціями № 360905, 360938 від 15.09.2023 та 14.10.2023 року. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи та її значення для позивача, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Враховуючи, що позивачем не було подано клопотання в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України, а сам суд не може зменшити розмір правової допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.) На підставі викладеного,

Outcome: approved