Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Представник позивача адвокат Гайова А.С. звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №4047732 від 03.03.2021 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» у розмірі 27297,47 грн. та стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 03.03.2021р. в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» URL: https://miloan.ua/, [PERSON] було подано Заявку на отримання кредиту № 4047732. ТОВ «МІЛОАН» було направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного Договору № 4047732 від 03.03.2021р. Відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 4047732 від 03.03.2021 р. з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення Відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 7000 грн. 13.09.2021 р. згідно умов Договору відступлення прав вимоги № 07Т, ТОВ «МІЛОАН» було відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 4047732 від 03.03.2021р. на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС». Позивачем на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі №4047732 від 03.03.2021р. р., направлено Повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору № 4047732 від 03.03.2021 р. Ухвалою від 27.03.2024 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до\~ст. 274 ЦПК України\~вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. 12.04.2024 року на адресу суду представником відповідача адвокатом Ємець А.Ю. надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що строк кредиту встановлений 29 днів з 2021-03-03. Дата повернення кредиту: 2021-04-01. Строк користування кредитом скінчився через 29 днів після його видачі, тобто 01.04.2021 року. Вважає, що позивач має право нараховувати відсотки тільки за період користування кредитом та сума відсотків не може перевищувати 3045,00 грн., як це передбачено договором. Також адвокат зазначає, що позивачем не доведено факту відступлення права вимоги за кредитним договором. Відповідач не повідомлялась про заміну кредитора у зобов`язанні, їй не надсилалась вимога про погашення заборгованості. Крім того, у відзиві зазначено, що позивач не довів, на який саме номер телефону надходив одноразовий ідентифікатор, що цей номер телефону належить відповідачу, не вказано як саме виглядав одноразовий ідентифікатор, яким підписувався договір, та яким чином був ідентифікований відповідач, як сторона правочину. Ідентифікація сторони правочину може відбуватися виключно за паспортом або іншим документом, що посвідчує особу. Тобто позивач не довів, що відповідач є стороною правочину, та що саме він, а не інша особа підписала цей договір. Відповідач не отримала підтвердження вчинення електронного правочину квитанції чи товарного чи касового чека відповідно до вимог закону. [PERSON] заперечує отримання грошових коштів за цим кредитним договором. Вимогу про стягнення комісії у розмірі 1500 грн. за видачу кредиту вважає незаконною, оскільки банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь, чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо) Також відповідач заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, які є неспівмірними із складністю даної справи, та не підтверджуються належними доказами. Позивачем не надано фактичного перерахування витрат на правову допомогу, тобто банківської платіжної інструкції. 23.04.2024 року представником позивача [PERSON] надано відповідь на відзив, відповідно до якого просить суд задовольнити вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що кредитний договір укладений в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 4047732 від 03.03.2021 р. з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 7000 грн. Доводи представника Відповідача про те, що у Кредитному договорі відсутній електронний цифровий підпис Відповідача, спростовуються наданою ТОВ «МІЛОАН» хронологією вчинення дій щодо укладення Кредитного договору у формі електронного правочину № 4047732 від 03.03.2021 р., інформацією з інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МІЛОАН» про надсилання відповідачем SMS на номер Відповідача та інформацією з електронного файлу (LogFile застосування коду) щодо підтвердження підписання Позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину. ТОВ «МІЛОАН» є зареєстрованою у належному порядку фінансовою установою, що надає фінансові послуги, зокрема з кредитування, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та свідоцтвом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. ТОВ «МІЛОАН» на підставі платіжного доручення платіжного доручення № 40761666 від 03.03.2021 р. Відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 7000.00 грн. Платіжне доручення № 40761666 від 03.03.2021 р. містить усі необхідні для перерахування коштів реквізити сторін, дату здійснення операції, платіжну систему, чітке призначення платежу. Відповідно до первинного банківського документу, платіжного доручення № 40761666 від 03.03.2021 р., Банком Платника (ТОВ «МІЛОАН») є Приватбанк, код банку 14360570, а Банк Отримувача Фисиної В.С. є: BIN: 516875, Платіжна система : MASTERCARD; Банк: JSC CB PRIVATBANK. 26.04.2024 року представником позивача [PERSON] надано клопотання про долучення доказів. У судове засідання представник позивача, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Ємець А.Ю. не з`явились, про розгляд справи повідомлялись одежним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.03.2021 року [PERSON] на офіційному сайті ТОВ "Мілоан" у мережі інтернет https://miloan.ua/ подала заявку на отримання кредиту № 4047732, сформовану у її власному онлайн-кабінеті на сайті товариства. Цього ж дня, між ТОВ "Мілоан" як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договір про споживчий кредит № 4047732, за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк в 29 днів (термін повернення кредиту - до 01.04.2021 року) надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у національній валюті гривня, в сумі 7000 грн. (п.п.1.1-1.4). Умовами надання кредиту визначено складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту 1 400,00 грн., яка нараховується одноразово за ставкою 20,00% від суми кредиту за договором (п. 1.5.1 договору); проценти за користування кредитом 3045 грн., які нараховуються за ставкою 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору); стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6 договору). Тип процентної ставки за договором - фіксована. Порядок повернення кредиту, його сукупна вартість 11445 грн. обумовлені графіком платежів за договором про споживчий кредит. Зазначений договір підписано його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, що передбачено розділом 6 договору. Відповідно до розділу 6 цього договору, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Сторони договору обумовили, що відправляючи через сайт онлайн-заяву про надання кредиту або підтверджуючи її оператору товариства в порядку визначеному правилами, позичальник тим самим підтверджує свою згоду на укладення цього договору. Договір надсилається товариством на електронну пошту позичальника або розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додаткове підтвердження згоди позичальника на укладення кредитного договору може відбуватися з застосуванням одноразового ідентифікатору, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує його для підписання кредитного договору в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Представник відповідача\~ [PERSON] \~посилається на\~те,\~що письмового\~підтвердження взаємовідносин\~Відповідача та ТОВ\~«Мілоан»не надано, не вказано як саме виглядав одноразовий ідентифікатор, яким підписувався договір, та яким чином був ідентифікований відповідач, як сторона правочину, на який саме номер телефону взагалі надходив одноразовий ідентифікатор, а також те, що саме цей номер телефону належить відповідачу. З цього приводу суд зазначає наступне. Зі змісту кредитного договору від 03.03.2021 року вбачається, що при його укладенні відповідачем було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податку, адреса реєстрації/місця фактичного проживання, номер мобільного та фотокопія особи яка укладає договір з паспортом в руках. Відповідач та представник відповідача під час розгляду справи не зазначили про протиправне використання особистих даних [PERSON] сторонніми особами (викрадення або втрату паспорту громадянина України), в тому числі і її номером мобільного телефону, на який ТОВ «Мілоан» був надісланий одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] не був би укладений. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Факт перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів [PERSON] на кредитний рахунок № [NUMBER] , підтверджується платіжним дорученням від 03.03.2021 року №40761666. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 4047732 від 03.03.2021 року дійсно укладений сторонами правочину ТОВ «Міолан» та [PERSON] в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника [PERSON] , її персональні дані, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Міолан» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Окрім того між ТОВ «Міолан» та [PERSON] підписаний паспорт споживчого кредиту №4047732 (Додаток № 2 до Договору про споживчий кредит №4047732 від 03.03.2021 року) та погоджено графік платежів (Додаток №1 до Договору про споживчий кредит №4047732 від 03.03.2021 року). Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 07Т, за яким ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу №07Т від 13.09.2021, право вимоги за договором № 4047732 від 03.03.2021 року, укладеним між ТОВ «Мілолан» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» у загальному розмірі вимог 27297,47 грн. з яких: за тілом кредиту 6508 грн., за відсотками 19389,47 грн., за комісією 1400,00 грн. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом положень частин першої та другої ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.\~Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідачем належне виконання кредитного договору первісному кредитору не доведено. Частиною 1\~ст. 1077 ЦК\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до квитанцій які містяться в матеріалах справи ТОВ «Діджи Фінанс» сплатив ТОВ «Міолан» кошти згідно умов договору факторингу, що підтверджується платіжними інструкціями, долученими до матеріалів справи. За змістом ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з\~ст. 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Оскільки, позивач ТОВ «Діджи фінанс» на підставі договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 набув право вимоги за кредитним договором № 4047732 від 03.03.2021, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] , тому у нього, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Представником ТОВ «Діджи Фінанс» на адресу проживання [PERSON] 27.09.2023 року була направлена досудова вимогу №3311510829-АВ, та запропоновано сплатити заборгованість в сумі 27297,47 гривень на користь ТОВ «Діджи Фінанс» у строк до 15.11.2023 та роз`яснено, що у випадку невиконання вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» буде ініційовано заходи щодо стягнення заборгованості в судовому порядку. З приводу наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором суд зазначає про таке. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це закріплено вимогами\~ст. 526 ЦК України. Положеннями\~ст.\~610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами\~ст.\~611\~ЦК України визначає. За змістом ч. 1\~ст.\~598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями\~ст. 599 ЦК України. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Суд, дослідивши надані позивачем докази, доходить висновку, що у відповідача [PERSON] перед позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» наявна заборгованості за кредитним договором №4047732 від 03.03.2021. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується таким. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру заборгованості, позивачем надано Витяг з додатку до Договору факторингу №07Т від 13.09.2021, а також розрахунок заборгованості за Договором про споживчий кредит №4047732 від 03.03.2021 за період з 13.09.2021 по 20.02.2024, складений представником ТОВ «Діджи Фінанс» від 20.02.2024, відповідно до яких сума заборгованості становить 27297,47 гривень, з яких: 6508 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту, 19389,47 гривень - сума заборгованості за відсотками, 1400 - комісія. Проте, до матеріалів справи було долучено відомості про щоденні нарахування та погашення, надані ТОВ «Міолан» по кредитному договору №4047732 [PERSON] за період з 03.03.2021 року по 13.09.2021 рік., відповідно до яких вбачається, що [PERSON] у вказаний період було здійснено часткове погашення заборгованості, які товариством зараховані як сплата комісії 310 грн., сплата відсотків 1892,05 грн., сплата тіла кредиту 492 грн. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що відповідачем у порушення умов кредитного договору не здійснено в повному обсязі внесення грошових коштів в рахунок сплати тіла кредиту. Згідно наданої інформації розмір сплаченого тіла кредиту становить 492 грн., залишок несплаченої суми кредиту (тіла кредиту) становить 6508 грн., як наслідок, така сума підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс». ТОВ «Діджи Фінанс», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просило у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, суму заборгованості за відсотками у розмірі 19389,47 грн. За змістом ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з умовами договору строк дії договору становить 29 днів, тобто з 03.03.2021 р. до 01.04.2021 р. Згідно п. 1.5.2 договору №4047732 від 03.03.2021, що підписаний позичальником за користування кредитом проценти за користування кредитом 3045 грн., які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до додатку № 1 Графіку платежів та Додатку № 2 Паспорту споживчого кредиту до договору про споживчий кредит №4047732 від 03.03.2021, що підписаний позичальником, передбачено умови щодо строку на який надано кредит, суми кредиту, розміру процентної ставки, суми нарахованих процентів (графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість товару). Доказів на підтвердження тих обставин, що після 01.04.2021 кредитний договір було пролонговано та строк користування кредитом було продовжено, позивачем суду не надано, як і не містять таких доказів матеріали справи, а несплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без наявності волевиявлення сторін, зокрема вчинення відповідних дій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12\~(провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд не може погодитись з розрахунком відсотків позивача, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до умов Договору 4047732 від 03.03.2021 року, графіку платежів та паспорту споживчого кредиту, анкети заяви на кредит, сторонами погоджена сума заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 3045 грн. Окрім того, згідно наданої інформації від ТОВ «Мілоан», відповідачем [PERSON] було сплачено кошти у розмірі 1892,05 грн., які зараховані як сплата процентів по кредиту. Таким чином, вирішуючи питання щодо позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору №4047732 від 03.03.2021, як плати за надану позику (кредит) за стандартною процентною ставкою 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредиту, то, в розумінні вимог ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, заборгованість відповідача за період з 03.03.2021 по 01.04.2021 включно (29 днів), тобто в межах строку кредитування, з урахуванням часткової сплати у розмірі 1892,05 грн., становить 1152,95 грн. (3045 1892,05) З приводу нарахування ТОВ «Мілоан» до сплати [PERSON] комісії за надання кредиту в сумі 1400 гривень, як про це зазначено в графіку платежів за договором про споживчий кредит №4047732 від 03.03.2021, яку просить стягнути з відповідача позивач ТОВ «Діджи Фінанс», то суд зважає на таке. Згідно з абз. 3 ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Правилами ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до п. 1-1, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Споживач фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Згідно зі п. 8, 9, 11 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит (усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит тощо. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст.\~1\~та ч. 2 ст.\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства (висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного суду в постанові від 20.07.2022, прийнятій по справі №343/557/15-ц, провадження №61-10414св20) Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за надання кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання фінансового інструменту. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено одноразову плату за послуги фінансової установи, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1.5.1 договору про споживчий кредит №4047732 від 03.03.2021 р. умови щодо обов`язку позичальника сплатити одноразову комісію за надання кредиту в сумі 1400 гривень, є нікчемними. Відповідачем було сплачено комісію в сумі 210 грн. 03.04.2021 р. та 100 грн. 25.05.2021 р. Відтак, зважаючи на право позивача захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, із врахуванням грошових коштів спрямованих на погашення кредиту, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 4047732 від 03.03.2021 року в розмірі 7350,95 грн. (7000+3045-492-1892,05-210-100). Щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 суд зазначає наступне.\~ За приписами ст.\~15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України).\~Відповідно до ст.\~1\~ЗУ «Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.\~Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підставі п. 1 ч. 3\~ст.\~133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.\~Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.\~ Згідно ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.\~За ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України).\~Нормою ч. 8ст.\~141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст.137та ч. 8 ст.141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 28.06.2023 у справі №463/2001/19 де зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено( п. 1 ч. 2 ст.137та ч. 8 ст.141 ЦПК України). На підтвердження\~понесених витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~позивачем надано Договір №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 року укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та Адвокатським Бюро «Анастасії Міньковської», Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 20.0.22024 року, Додаткова угода 003311510829 від 09.02.2024 року до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 р., детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським Бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, платіжні інструкції №6475, №6478 від 05.01.2024 року про оплату послуг за договором № 42649746 від 11.12.2023 р. на загальну суму 6000 грн. З огляду на умови договору про надання правничої допомоги, враховуючи здійснення адвокатом представництва позивача у цій справі, виходячи з критерію реальності, пропорційності до предмета спору і розумності розміру заявлених витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає вказаним вище критеріям. Разом з тим, суд враховує те, що відповідно до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають задоволенню частково на 26,93%, то розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1615,80 грн. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, необхідно стягнути з відповідача судовий збір, у розмірі пропорційному задоволених позовних вимог (26,93%) в сумі 652,35 грн.

Outcome: partial