Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, в обґрунтуванні якого зазначили, що позивачі, [PERSON] та його мати - [PERSON] , в січні 2020 р. вирішили провести для своєї сім`ї літній відпочинок в Греції, на морі. До членів сім`ї позивачів входив і батько [PERSON] , та, відповідно, чоловік [PERSON] - [PERSON] . З метою організації туристичної подорожі до Грецької Республіки, позивачі, 23.01.2020р., звернулись для надання відповідних туристичних послуг до туристичної компанії - приватного підприємства «СЛАВАТУР» - відповідача за даним позовом. Із запропонованих працівником компанії варіантів туристичної подорожі до Греції, позивачами була обрана пропозиція поїздки на грецький острів Корфу в період з 25.06.2020р. по 05.07.2020р., 10 ночей, з вильотом з Києва, аеропорт Жуляни, та поселенням в двозірковому грецькому готелі Le Mirage Hotel з дворазовим харчуванням. Повна вартість такого туру склала 1740 євро. Після досягнення домовленості щодо надання туристичного продукту, відповідач взяв на себе зобов`язання організувати туристичну подорож за маршрутом Київ-Греція-Київ, який повинен був відбутися в період з 25.06.2020 року по 05.07.2020 року. На виконання умов даного договору, 23.01.2020р., в приміщенні ПП «СЛАВАТУР», позивачі спільно, в рівних частках по 870 євро, сплатили разом для бронювання зазначеного туру 1740 євро, та отримали від відповідача на трьох осіб Лист бронювання CFU25060AX від 23.01.2020р. Інших будь-яких письмових документів, позивачі не отримували. Позивачі вважають, що здійснивши оплату за надання туристичних послуг, яку відповідач прийняв, між сторонами виникли договірні відносини з надання туристичних послуг, не зважаючи на те, що письмовий договір між ними не укладався. Сама передача грошей в рахунок надання послуг та прийняття їх туристичною компанією, з видачею документа про бронювання туру, свідчить про виникнення договірних відносин та укладання договору на надання туристичних послуг. Зважаючи на ті обставини, що відповідач жодних документів для подорожі в момент сплати грошових коштів не надавав (окрім Листа бронювання), навесні 2020р. [PERSON] звернулась до працівників підприємства-відповідача з питанням щодо виконання умов даного договору, проте їй було повідомлено, що туристична подорож не відбудеться у зв`язку з пандемією Covid-19 та в усній формі було запропоновано перенести виконання умов цього договору на наступний рік, на що позивачі [PERSON] та [PERSON] погодились. В жовтні 2020р. помер [PERSON] . Проте, і у наступному, 2021 році, умови договору відповідачем виконані також не були, хоча позивачі були згідні змінити попередні домовленості та відправитись на відпочинок удвох. Мотивами відмови у наданні туристичного продукт слугувала відсутність можливості організувати відповідний тур, оскільки на рахунку туристичної компанії відсутні кошти, що унеможливлює як виконання попередніх домовленостей щодо організації поїздки в Грецію, так і повернення сплаченої суми. Позивачі в подальшому неодноразово звертались спочатку в усній, а в подальшому і у письмовій формі до відповідача з вимогами все ж таки виконати умови договору або повернути грошові кошти, однак такі вимоги були залишені без реагування. Претензія позивача [PERSON] від 07.12.2023р. про повернення сплаченої суми, яку він направив відповідачеві, залишилась без відповіді. Отже, на сьогоднішній день, позивачі залишились як без грошей, які були ними сплачені ні користь відповідача за надання туристичних послуг у вигляді організації поїздки в Грецію, таї і без самого літнього відпочинку на грецькому курорті. Таким чином, відповідач не надав позивачем туристичного продукту в строк, не вжив жодних заходів на реальне повернення їм коштів, не надав будь-яких документів на підтвердження виконання послуг. Позивачі зауважують, що відповідачем не було вчинено жодних дій з метою повернення коштів, які були сплачені за тур. Станом на день звернення позивачів до суду з цим позовом (21.12.2023р.) 1740 Євро, які було сплачено позивачами туристичній компанії, за офіційним курсом НБУ (1 Євро = 41,0664 грн.) складає 71455,54 грн. Отже, позивачі вважають, що відповідач повинен повернути їм по 35727,77 грн. кожному. Окрім цього позивач [PERSON] зазначає, що з вини відповідача вона разом з родиною була позбавлена дороговартістного відпочинку, який був заплановий задовго, про що свідчить дата замовлення січень 2020 року на дату поїздки червень 2020 року. Нервовий струс, переживання з приводу вищенаведених обставин та погіршення взаємовідносин з сім`єю через несправджені надії спільного відпочинку, суттєві емоційні страждання, які супроводжувалися відсутністю будь-якої інформації щодо виконання або невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором; негативні переживання та спогади, відсутність можливості реалізувати свої бажання, інтереси та плани на майбутнє,завдали позивачці моральної шкоди. Позивач [PERSON] зазначає, що його тривога, знижений та нестійкий його настрій, почуття образи, обурення, приниження гідності, необхідність вживання без рецептурних заспокійливих засобів після відміни відповідачем туру як в 2020, так і в 2021 роках, необхідність вживати додаткових зусиль у вигляді звернення за безоплатною правничою допомогою, звернення до судових інстанцій за захистом своїх прав, викликають відчуття пригніченості та у своїй сукупності свідчать про доведеність факту спричинення і йому неправомірною бездіяльністю відповідача моральної шкоди. Завдану моральну шкоду позивачі оцінюють в 10000 грн. для кожного, та вважають визначену ними суму моральної шкоди такою, що відповідає принципу розумності та достатності. Позивачі просять суд стягнути з відповідача сплачені ними кошти за туристичні послуги по 35727,77 грн. на кожного та по 10000 грн . моральної шкоди на кожного. Ухвалою суду від 25.12.2023 року у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 20.03.2024 року підготовче провадження по справі закрито, призначений розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивачі надали пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] адвокат Явіца В. Й. в судовому засіданні зазначив, що між позивачами та відповідачем виникли договірні відносини з приводу організації туристичного туру. Оплата вартості туристичного туру підтверджується листом бронювання CFU25060AX від 23.01.2020р. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що директор ПП «СЛАВАТУР» не підтверджує укладання договору надання туристичних послуг, та по бухгалтерських документах надходження коштів від позивачів не підтверджено. Свідок [PERSON] суду пояснив, що вони з [PERSON] 23.01.2020 року сплатили за туристичний тур 1740, 00 евро., шляхом передачі грошей менеджеру ПП «СЛАВАТУР». Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з сином замовили туристичний тур в ПП «СЛАВАТУР», вартість туру сплатили шляхом передачі грошових коштів менеджеру ПП «СЛАВАТУР». Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно листа бронювання CFU25060AX від 23.01.2020р. ТОВ ЧП «СЛАВАТУР» забронювало туристичний тур з 25.06.2020 р. по 05.07.2020 року, повна вартість туру складає 1740, 00 евро. Норми права, та мотиви їх застосування. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За приписами п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону надано визначення, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19 ч.1 ст.1 Закону). Згідно п.7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами. Відповідно до ч.11 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу. Оцінюючи як доказ лист бронювання CFU25060AX від 23.01.2020р. суд також зазначає наступне. Зазначений лист бронювання не є письмовим або електронним договором про надання послуг, тобто доказів дотримання вимог закону щодо форми договору про надання послуг позивачами суду не надано. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] суд не приймає до уваги, так як форма договору про надання послуг визначена законом, і ці обставини не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, проаналізувавши доводи сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, факт укладання договору на туристичне обслуговування. За таких підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed