Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (далі Черкаська ТЕЦ) у грудні 2020 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, вказавши, що Черкаська ТЕЦ на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Черкаська ТЕЦ надає відповідачу житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідач з 07.12.2009 по 16.10.2020 був власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Таким чином Черкаська ТЕЦ надавало відповідачу житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Не дивлячись на відсутність укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язаний оплатити позивачу усі фактично спожиті комунальні послуги у повному обсязі. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг у повному обсязі. Викладене співпадає з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 10.12.2018р. у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц та в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013р. у справі №6-59цс13. Відповідач належним чином не виконував свої обов`язки як споживач, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі оплачував вартість наданих позивачем послуг, а саме з лютого 2014 року не вносив плату за отримані послуги. Станом на 01.11.2020 року у відповідача виникла заборгованість перед Черкаською ТЕЦ у сумі 44315,24 грн., яку позивач разом із інфляційною складовою боргу в сумі 11971,54 грн., трьома відсотками річних в сумі 3856,14 грн. та судовим збором просив стягнути на свою користь з відповідача. Просять стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внески в розмірі 44315 грн. 24 коп., інфляційну складову боргу в розмірі 11971 грн. 54 коп. та 3% річних в розмірі 3856 грн. 14 коп., а всього 60142 грн. 92 коп. та судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп. 01 травня 2024 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси заочне рішення від 11 березня 2021 року скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 09 травня 2024 року адвокат Семенов Євгеній Олексійович, який діє в інтересах відповідача [PERSON] , через систему «Електронний суд» надав Відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. 14 травня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача за дорученням [PERSON] надав Відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 29 травня 2024 року через систему «Електронний суд» адвокат Семенов Євгеній Олексійович, який діє в інтересах відповідача [PERSON] , надав Заперечення на відповідь на Відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, в тому числі, внаслідок спливу позовної давності. Представник позивача за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Адвокат Семенов Євгеній Олексійович, який діє в інтересах відповідача [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав викладених у Відзиві. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та вивчивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Суд, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому\~засіданні встановлено,\~що Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії №374 від 30.11.2012 року, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкасах. Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною, особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а- послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вищенаведеного ПрАТ «Черкаське хімволокно» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). В судовому засіданні встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ». Оскільки, в будинку [ADDRESS] встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] відсутній, тому, згідно п. 21 вищевказаних правил у разі відсутності в квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії, плата за надані послуги справлялася згідно з установленими нормативами (нормами споживання на одну зареєстровану особу). Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач [PERSON] з 07.12.2009 року по 06.10.2022 року був одноосібним власником квартири [ADDRESS] й на нього Конституція України та чинне законодавство України поклало тягар утримання свого майна, в тому числі, й обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги, включаючи й послуги з опалення та гарячого водопостачання. Проте, в судовому засіданні встановлено, що в вищевказаній квартирі з 07.12.2009 року та до 2021 року був зареєстрований [PERSON] . Так, дійсно, в судовому засіданні встановлено, що 03 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір довічного утримання. Відповідно до п. 1 Договору, [PERSON] передав [PERSON] належну йому на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 Договору, [PERSON] зобов`язався довічно утримувати відчужувача, забезпечуючи його лікуванням, харчуванням, одягом, в залежності від сезону, доглядом та необхідною допомогою, зберігши у його довічному безкоштовному користуванні квартиру. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 223197047 від 09.09.2020 року, 07.12.2009 року до Реєстру прав власності на нерухоме майно було внесено відомості про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до даних відомостей власником квартири був [PERSON] на підставі договору довічного утримання, 4-3007, 03.12.2009, Перша державна нотаріальна контора. 11 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про розірвання договору довічного утримання. Як вбачається з п. 1 Договору, Договір довічного утримання, посвідчений Першою черкаською державною нотаріальною конторою 03 грудня 2009 року за р. № 4-3007, по якому [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] , вони розірвали. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227548089 від 09.10.2020, 06.10.2020 за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Тобто, в судовому засіданні встановлено, що в період з 07 грудня 2009 року по 11 серпня 2020 року [PERSON] дійсно належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Частиною 1 статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього ж Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/2625/16-ц. Тому, суд погоджується з доводами позивача, що на [PERSON] , як на власника квартири, було покладено тягар утримання майна, в тому числі й обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги, включаючи послуги з опалення та гарячого водопостачання, які надавались до квартири [ADDRESS] . Таким чином, відповідач в період з 07 грудня 2009 року по 11 серпня 2020 року був споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надає ВП «Черкаська ТЕЦ». Адвокат Семенов Євгеній Олексійович, який діє в інтересах відповідача [PERSON] , просив суд застосувати строки позовної давності. Згідно з розрахунком ВП «Черкаська ТЕЦ» по ОР № 30079044, заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії в розмірі 44315 грн. 24 коп. утворилась станом на 01 листопада 2020 року. Відповідно до Листа-розрахунку по ОР № 30079044, наданого позивачем, заборгованість утворилась з лютого 2014 року по листопад 2020 року. Тобто, позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу за період більш як три роки. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Ч. 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебігу позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаними з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Оскільки, плату за надані послуги з централізованого опалення відповідач мав здійснювати щомісячно за виставленими позивачем рахунками, то право позивача на отримання такої плати вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж по оплаті послуг з централізованого опалення починається з моменту порушення строку його погашення. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем кожного чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Адвокатом Семеновим Євгенієм Олексійовичем, який діє в інтересах відповідача [PERSON] , заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 21 грудня 2020 року, а сума заборгованості виникла з лютого 2014 року. На думку суду, на момент звернення до суду з даним позовом позовна давність спливла, що є підставою для відмови в задоволенні позову. За таких обставин оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Черкаської ТЕЦ не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed