Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 30.09.2019 в розмірі 10 737, 08 грн та судовий збір в розмірі 2684 грн. Позов обґрунтований тим, що 30.09.2019 року [PERSON] підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг АТ «Універсал банк». На підставі укладеного Договору відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна карта. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 12.11.2023 року складає 10 737,08 грн. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з`являється, про дату та час судового розгляду повідомлялась судом завчасно та належним чином. В подальшому, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача [PERSON] до суду, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явилась, жодних заперечень проти позову до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 30 вересня 2019 року [PERSON] підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, яким передбачено можливість отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом, якого є платіжна картка. У заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, позивач зобов`язаний довести суду факт надання ним відповідачу кредитних коштів або довести факти використання відповідачем кредитного ліміту шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. На підтвердження надання [PERSON] кредиту позивачем надано лише розрахунок заборгованості за кредитним договором. Разом із тим, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, суд вважає, що розрахунок заборгованості, сам по собі, без надання відповідачем доказів отримання кредитних коштів у виді первинних бухгалтерських документів, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, використання відповідачем кредитних коштів в межах кредитного ліміту на умовах, які вказані в позовній заяві. Крім того, суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідна картка, яка передбачена умовами анкети-заяви, була видана відповідачу, її тип та строк дії, що є істотними умовами договору, також не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку. Відсутні докази й відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано відповідачем (позичальником). Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено факту наявності заборгованості перед ним з боку відповідача. Висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 23.05.2024 явка представника позивача до суду визнавалась обов`язковою для надання пояснень та обґрунтування заявлених вимог, однак представник позивача в судове засідання не з`явився, ніяких додаткових доказів чи пояснень не надав та 06.06.2024 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в зв`язку з чим справу розглянуто судом на підставі наявних в ній доказів. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено в позові, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі судового збору відсутні.

Outcome: dismissed