Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Представник позивача, адвокат Чобанюк М.М., що діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з даною позовною заявою, яку мотивує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , якій належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначає, що згідно заповіту померлої [PERSON] а/з №8 від 29.01.2003 року, посвідченого виконкомом Мишинської сільської ради за реєстром №63 від 24.10.1997 року, померла все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] . Представник вказує, що позивач у січні 2023 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак одержала відмову, оскільки у змісті заповіту вказано про те, що майно померла заповіла [PERSON] . Представник позивача зазначає, що вказана помилка відбулась через те, що на час складання заповіту померла мати позивача [PERSON] не знала про те, що позивач розірвала шлюб та повернула собі дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Також зазначає, що у свідоцтві про народження позивача допущено помилку при написанні імені її матері де вказано « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] », про що позивач зверталась у позасудовому порядку для виправлення помилки, однак їй було відмовлено. Просить провести тлумачення заповіту, що був складений від імені [PERSON] , яка померла [INFO] і посвідчений секретарем виконкому Мишинської сільської Ради народних депутатів Вінтонюк М. Д. та зареєстрований в реєстрі за №63 від 24 жовтня 1997 року, як про вираження волі спадкодавиці заповісти все своє майно своїй дочці, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Також просить встановити факт родинних відносин, а саме: що [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , являється донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявник у судове засідання не з`явився. Представник заявника, адвокат Чобанюк М.М., попередньо до суду подав заяву, у якій вказав, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просив заяву задоволити повністю. Також просив розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача. Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.27). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 28.06.1990 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, про що зроблено актовий запис №127, після розірвання шлюбу прізвище жінки стало « [PERSON] » (а.с.28). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 23.10.1987 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, про що зроблено актовий запис №139, після розірвання шлюбу прізвище жінки стало « [PERSON] » (а.с.30). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис №8 (а.с.15). Згідно копії заповіту від 24.10.1997 року, посвідченого виконкомом Мишинської сільської Ради народних депутатів, зареєстрованого в реєстрі за №63, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно, заповіла своїй дочці [PERSON] (а.с.17). Згідно копії довідки №16 від 23.01.2024 року, виданої Нижньовербізькою сільською радою, вбачається, що померла [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала і була зареєстрована в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , з 1960 року по день смерті [INFO] (а.с.29). Згідно копії довідки про право на спадщину за заповітом №15 від 23.01.2024 року виданої Нижньовербізькою сільською радою, вбачається, що померлій [PERSON] , яка померла [INFO] , належали: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] та неприватизовані земельні ділянки площами: 0.07га, 0.57га та земельні ділянки (а.с.16). Станом на 01.07.1990 року в спадковому будинку за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали: голова сім`ї [PERSON] , померла [INFO] ; син [PERSON] , помер [INFO] ; дочка [PERSON] , 1955 р.н., онуки [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . На момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за вказаною адресою разом з нею були зареєстровані: син [PERSON] , помер [INFO] , дочка [PERSON] , 1955 р.н., онук [PERSON] ,, 1979 р.н., та онука [PERSON] , 1993 р.н. Заповіт від імені померлої [PERSON] посвідчувався виконкомом Мишинської сільської ради, не змінювався і не скасовувався (а.с.16). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис №515 (а.с.51). Позивач з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Харук О.М. однак через існуючі розбіжності у заповіті померлої щодо прізвища позивача не змогла оформити свої спадкові права. Позивач [PERSON] зверталася також до Коломийського відділу державно реєстрації актів цивільного стану у Коломийськомц районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Мністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) із заявою про виправлення ім`я померлої з [PERSON] на Парасковія в актовому записі, однак одержала відмову (а.с.31-33) Свідок [PERSON] та свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що підтверджують те, що позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. Відповідно до ч. 2 ст. 1256 ЦК України, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. При вирішенні питання про тлумачення заповіту суд враховує його буквальний зміст відповідно до якого померла [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] . Оскільки [PERSON] в заповіті зробила розпорядження своїй дочці, суд дійшов висновку, що волевиявлення заповідача було спрямоване на передачу у спадок всього свого майна [PERSON] , яка змінила своє прізвище внаслідок розірвання шлюбу, на момент укладення померлою [PERSON] заповіту. Також судом встановлено про те, що у свідоцтві про народження позивача було допущено помилку, де замість правильного імені матері « [PERSON] » вказано « [PERSON] », що має для позивача юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати право на спадкування. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлені позовні вимоги є належно обгрунтованими, підтверджені зібраними доказами по справі та підлягають задоволенню, тому позов слід задовольнити, та слід розтлумачити зміст заповіту, вчиненого заповідачем [PERSON] , що мешкала в с. Мишин, Коломийського району, Івано-Франківської області, посвідченого секретарем виконкому Мишинської сільської Ради народних депутатів, зареєстрованого в реєстрі за №63, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно з яким [PERSON] заповіла все своє майно своїй дочці [PERSON] , та слід встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі наведеного та

Outcome: approved