Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті та просить суд визначити частки у спільному сумісному майні, а саме квартири [ADDRESS] померлих [PERSON] і [PERSON] та третьої особи [PERSON] рівними, по 1/3 частці за кожним, посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування вимог зазначено, що [PERSON] являється його рідним дядьком, який за життя замінив йому батька після смерті останнього. Відносини між ним та дядьком і його дружиною [PERSON] були сімейними, тож коли [PERSON] почала хворіти та потребувала догляду через хворобу, він допомагав дядьку доглядати за нею. [INFO] померла [PERSON] , спадщину після її смерті прийняв її чоловік [PERSON] , який проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після смерті дружини у його дядька [PERSON] погіршився стан здоров`я та він був прооперований, йому ампутували кінцівки. У зв`язку з цим дядько потребував стороннього догляду, був нездатним до самообслуговування, тому він, позивач, піклувався про дядька та здійснював за ним постійний догляд. [INFO] його дядько [PERSON] помер. У грудні 2023 року він звернувся до нотаріуса із завою про прийняття спадини на 2/3 частки квартири після смерті дядька [PERSON] , однак отримав відмову нотаріуса у зв`язку з тим, що частки померлих у спадковому майні, належному їм та їх доньці [PERSON] на праві спільної сумісної власності, не визначені. Тому з метою захисту прав спадкоємця, просив вимоги задовольнити. В ході розгляду справи сторона позивача заявлені вимоги уточнила та в редакції заяви про зміну вимог від 29 лютого 2024 року позивач просить встановити факт проживання його на час відкриття спадщини його разом зі спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] у період з 2016 року до 09 вересня 2021 року, визнавши за ним право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті дядька [PERSON] , посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою суду від 12 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням до судового розгляду. Ухвалою суду від 18 березня 2024 року поновлено [PERSON] процесуальний строк для подання заяви про зміну позовних вимог. Прийнято до розгляду змінену позовну заяву [PERSON] . Задоволено заяву про виклик свідків. У судовому засіданні 17 квітня 2024 року представник позивача адвокат Олешицька В.Е. на задоволенні вимог наполягала з підстав, викладених у тексті уточненої заяви. Представник відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради Дядюк М.В. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. На електронну пошту суду від третьої особи [PERSON] (без КЕП) надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що виїхала за кордон в 1993 року та повертатися в Україну не планує. До нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків не зверталася і не планує, обізнана про наявність заповіту батька на її ім`я. Вважає, що позивач має повне право приймати спадщину після смерті її батьків та не заперечує проти задоволення вимог. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється дружиною позивача [PERSON] з 1989 року. Коли захворів [PERSON] і йому ампутували ногу, то за ним необхідний був догляд. Чоловік, позивач по справі, поїхав до свого [PERSON] і доглядав його з 2016 року по вересень 2021 року, займався його похованням, оскільки донька дядька виїхала з міста Кривого Рогу і більше не поверталася. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] являється її рідним батьком та проживав разом з [PERSON] з 2016 року по день його смерті. До 2016 року батько часто навідував свого дядька [PERSON] , підтримував його, бо у них були гарні сімейні відносини, для батька [PERSON] був як батько. Позивач займався похованням свого дядька, із донькою дядька [PERSON] вони до війни спілкувалися до скайпу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2015 року вона допомагала по господарству померлим [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] це племінник [PERSON] , він часто приїжджав до дядька. [INFO] померла [PERSON] , а у [PERSON] було ряд захворювань, у зв`язку із загостренням яких йому ампутували обидві кінцівки, тому він потребував сторонньої допомоги. З листопада 2015 року по кінець грудня 2015 року вона доглядала за [PERSON] , а з початку 2016 року позивач [PERSON] переїхав до дядька і проживав з ним до 09 вересня 2021 року. Позивач доглядав [PERSON] , згодом займався його похованням. Вона інколи приходила та допомагала їм по господарству. [PERSON] це донька померлих, останній раз вона її бачила у березні 2015 року в м. Кривому Розі. Настільки їй відомо, [PERSON] живе в РФ. Вислухавши доводи представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16 грудня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради згідно з розпорядженням від С5942 від 11 жовтня 1993 року, [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18, 19-20 копії свідоцтва, техпаспорту). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 17 копія свідоцтва), на час відкриття спадщини після смерті якої за адресою зареєстрованого її місця проживання був також зареєстрований її чоловік [PERSON] (а.с. 63 копія довідки). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 15 копія свідоцтва). Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Вакуліч О.С. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки спадкоємець разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не був зареєстрований за однією адресою та не проживав, заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, до нотаріуса не подав. Крім того, Частки у праві власності на спадкове майно не визначені, квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та від одного із співвласників квартири неможливо отримати заяву про те, що договір між нею та померлими [PERSON] і [PERSON] про визначення часток у праві спільної власності не укладався і вона не заперечує проти рівності часток (а.с. 26 копія постанови). Щодо вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно вимог статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року (далі Постанова № 7), якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Постанови № 7, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови №7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наданими до суду письмовими доказами встановлено, що позивач [PERSON] є рідним племінником [PERSON] . Згідно наданого до суду акту, складеного 20 грудня 2023 року та посвідченого майстром дільниці ТОВ «Житлосервіс-КР», мешканці квартир [ADDRESS] посвідчили той факт, що за адресою: [ADDRESS] , ще з 2016 року мешкав [PERSON] , [INFO] разом зі своїм рідним дядьком, за яким здійснював догляд, а саме [PERSON] , [INFO] та проживали вони разом до моменту смерті [PERSON] , до 09 вересня 2021 року (а.с. 23 копія акту). Зазначені обставини підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки. Таким чином, суд вважає\~доведеним факт\~постійного проживання\~позивача зі\~спадкодавцем [PERSON] ,\~померлим [INFO] ,\~на час\~відкриття спадщини,\~за адресою: [ADDRESS] . Щодо вимоги про визнання права власності на спадкове майно. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Статтею 355\~ЦК України\~передбачено,\~що майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно).\~Майно може\~належати особам\~на праві\~спільної часткової\~або на\~праві спільної\~сумісної власності.\~Право спільної\~власності виникає\~з підстав,\~не заборонених\~законом.\~Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно статті\~370\~ЦК України,\~співвласники мають\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~крім випадків,\~установлених законом. У\~разі виділу\~частки із\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~кожного із\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними,\~законом або\~рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У\~разі поділу\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними або\~законом. За\~рішенням суду\~частка співвласника\~може бути\~збільшена або\~зменшена з\~урахуванням обставин,\~які мають\~істотне значення. У\~разі поділу\~майна між\~співвласниками право\~спільної сумісної\~власності на\~нього припиняється (частини 1-3 статті 372 ЦК України). Пунктом 12\~Пленуму Верховного\~Суду України\~Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування 30.05.2008\~N\~7\~роз`яснено,\~що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Так, згідно наданих до суду письмових доказів, право власності на квартиру по [ADDRESS] належало на праві спільної сумісної власності трьом власникам, частки яких були не виділені, але рівними, тобто по 1/3 частці за кожним. Співвласники вказаної квартири [PERSON] та [PERSON] померли, третій співвласник [PERSON] перебуває за межами країни, що позбавляє позивача вирішити питання про визначення часток в позасудовому порядку. Верховний Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання\~позову про\~визнання права\~власності в\~порядку спадкування (постанови від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) 28 липня 2021 року у справі № 346/5216/18 (провадження № 61-3050св21), 28 липня 2021 року у справі № 148/2418/15 (провадження № 61-5860св21). Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~статей 1261-1265\~ЦК України,\~у першу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають діти\~спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки. У\~другу чергу\~право на\~спадкування за\~законом мають\~рідні брати\~та сестри\~спадкодавця,\~його баба\~та дід\~як з\~боку батька,\~так і\~з боку\~матері. У\~третю чергу\~право на\~спадкування за\~законом мають\~рідні дядько\~та тітка\~спадкодавця. У\~четверту чергу\~право на\~спадкування за\~законом мають\~особи,\~які проживали\~зі спадкодавцем\~однією сім`єю\~не менш\~як п`ять\~років до\~часу відкриття\~спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Частиною третьою статті 1266 ЦК України визначено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. На підставі частини 3 статті 1266 ЦК України, позивач [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки брат спадкодавця та рідний батько позивача [PERSON] помер [INFO] , до відкриття спадщини. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертались, що підтверджується матеріалами витребуваної судом спадкової справи (а.с. 50-86). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки вимога про відшкодування витрат позивачем не заявлялась, вони покладаються на нього.

Outcome: approved