Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник позивачки [PERSON] адвокат Третяк І.П. звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачка та відповідач з 09.10.2020 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинено. На теперішній час дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, яка потребує матеріальної допомоги від відповідача. [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, так як є працездатним за віком та за станом здоров`я. В зв`язку з чим, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] адвокат Скалецький В.А. надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з 21.01.2021 року [PERSON] перебуває на військовій службі. До моменту призову на військову службу він працював охоронцем магазину мережі «АТБ». Заробітної плати на утримання дружини та в подальшому дитини не вистачало, у зв`язку з чим, відповідач був змушений постійно кредитуватися, що в подальшому призвело до неможливості своєчасно оплачувати борги та проценти. Згідно кредитного рейтингу [PERSON] перебуває на стадії дефолту (неспроможність позичальника виконувати взяті на себе кредитні зобов`язання, тривалий час не виплачує борги). Всього відповідач отримував 59 кредитів, станом на 12.06.2024 року не погашеними залишаються 9 кредитів, з яких 7 з простроченими зобов`язаннями. Загальна заборгованість по кредитам станом на 12.06.2024 року становить 406687,95 грн. Доходу у вигляді виплат військовослужбовця не вистачає для закриття кредитів та військових потреб. Крім того, зазначені кредитні кошти отримувалися, в тому числі, для потреб сім`ї. [PERSON] постійно надає грошові кошти на утримання дитини, купує доньці необхідні речі та продукти харчування, однак, до цього часу не стояла потреба у зборі підтверджуючих доказів, квитанцій та інше. Відповідач має та надає суду платіжні інструкції за період з березня по червень, які підтверджують надання коштів позивачці на її прохання. Крім того, з 08.03.2024 року в провадженні П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №202/21916/23 за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також в Автоматизованій системі виконавчих проваджень наявна інформація про відкрите виконавче провадження №66968668. За таких обставин, враховуючи скрутний фінансовий стан відповідача, [PERSON] не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/9 частини всіх його доходів до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Розгляд справи здійснювався на підставі ст. ст. 274, 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачки [PERSON] адвокат Третяк І.П. в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, позов підтримують та просять задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до п. п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом ДРАЦС по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №324. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.3). Судом було встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.05.2021 року Соборним районним у місті Дніпрі відділі ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шайдуров Є.О. та [PERSON] мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно копії Витягів з Реєстру територіальної громади №2024/003748625 та №2024/003748763 від 16.04.2024 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.5,6). Згідно копії довідки №1005 від 02.02.2024 року, [PERSON] перебуває на військовій службі у ВЧ [NUMBER] з 21.01.2021 року по теперішній час (а.с.31). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно\~ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з наведеного, батьки зобов`язані забезпечити такий рівень життя своєї дитини, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини на рівні, що визначений законодавством. Відповідачем було надано суду кредитний рейтинг в Українському бюро кредитних історій та інформацію про відкрите виконавче провадження №66968668, з яких вбачається, що [PERSON] має кредитну заборгованість. Однак, судом достовірно встановлено, що [PERSON] є працездатною особою, працевлаштований, а тому в змозі організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити достатню матеріальну допомогу доньці. Як вбачається з копій платіжних інструкцій, наданих відповідачем, на рахунок [PERSON] відповідачем було перераховано грошові кошти за період з 18.03.2024 року по 04.06.2024 року в загальній сумі 21627,25 грн. (а.с.36-56). Однак, судом достовірно встановлено, що договору про участь в утриманні дитини батьки між собою не укладали, між позивачкою та відповідачем не узгоджений розмір аліментів, згідно положень Сімейного кодексу України відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину, надавати їй необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів, які сплачуються з усіх видів заробітку (доходу), крім того, враховуючи, що [PERSON] у будь-який час може припинити добровільну сплату аліментів, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Згідно ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно обраного позивачкою виду аліментів, аліменти призначаються у частці від доходу, що відповідає вимогам СК України. Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Суд враховує майновий стан відповідача в межах наданих суду доказів, а також положення сімейного законодавства, яким визначено, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження (ч.5 ст.183 СК України), що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину. Також суд враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. З урахуванням доводів позову та наданих доказів, суд дійшов висновку щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходу відповідача. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини, не порушить прав сторін. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі (як просить позивачка), виходячи з того, що позивачка не довела наявності будь-яких обставин, які б заслуговували у цьому сенсі на увагу і вимагали б стягнення аліментів у більшому (1/3) розмірі. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 1211,20 грн. судового збору в дохід держави. Відповідно до ст.430\~ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183\~Сімейного Кодексу\~України та

Outcome: partial