Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначив, що 20.07.2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з відповідачем та перебуває на її утриманні. Причиною подання даного позову є те, що з вересня 2023 року і станом на час звернення до суду із даним позовом сторони не підтримують жодних подружніх стосунків, у них різні погляди на сімейне життя, спільного господарства не ведуть, а конфлікти і непорозуміння призвели до повного припинення подружніх відносин. Будь-яких спроб налагодити подружнє життя жодна із сторін не приймає, а тому вважає, що шлюб існує формально та повинен бути розірваним. Враховуючи наведене просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем, дочку [PERSON] , [INFO] , залишити з відповідачем на проживання. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Просив суд не надавати строку для примирення, оскільки він заперечує щодо можливості примирення. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, оскільки вважала, що можливо збереження сім"ї. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, Серії [NUMBER] від 20.07.2017 року сторони зареєстрували шлюб 20 липня 2017 року у Калуському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 246. Згідно копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 22.03.2019 року, сторони по справі є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя. 03.05.2024 року від відповідача надійшла заява, відповідно до якої вона просить суд надати їй та позивачу строк на примирення не менше шести місяців. Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України. Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. У свою чергу, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Згідно положень ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи питання про надання строку на примирення суд враховує, що сторони проживають окремо. З моменту звернення позивача до суду - 02 квітня 2024 року сторони не дійшли спільної згоди щодо збереження шлюбу. Вказана обставина підтверджується, у тому числі, заявами позивача в судовому засіданні, в яких він категорично заперечив проти надання строку на примирення. Беручи до уваги те, що позивач [PERSON] не бажає зберігати подружні відносини із [PERSON] , відповідачем не наведено беззаперечних доводів щодо необхідності надання строку на примирення подружжю, суд вважає доводи відповідача про призначення подружжю строк для примирення безпідставними. У свою чергу, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, вони разом не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За визначенням ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування. Суд вважає, що визначальним в даному випадку є вільна згода на побудову та підтримання сімейних відносин. Виходячи з обставин встановлених судом, категоричної позиції позивача з приводу розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, її збереження не можливо, а тому позов слід задовольнити. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що малолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та після розірвання шлюбу залишається з нею на проживання. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved