Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХУАСІН ІНТЕРНЕШНЛ ГРУП» (далі - Відповідач, ТОВ «ХУАСІН ІНТЕРНЕШНЛ ГРУП»), згідно вимог якого позивач просить суд визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «ХУАСІН ІНТЕРНЕШНЛ ГРУП» та директором товариства [PERSON] на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП Україн) з 28.09.2023 року. Мотивуючи свої вимоги позивач вказує, що відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Позивач є Директором ТОВ «ХУАСІН ІНТЕРНЕШНЛ ГРУП» з 09.11.2019 року. 14.09.2023 року Позивачем подано заяву про звільнення з посади Директора за власним бажанням, яку адресовано за місцезнаходженням ТОВ «ХУАСІН ІНТЕРНЕІПНЛ ГРУП», а також засновнику ТОВ «ХУАСІН ІНТЕРНЕШНЛ ГРУП». Оскільки директор товариства - це виконавчий орган товариства (ст.99 ЦК України), звільнитися за власним бажанням директору товариства можливо, відповідно вимог діючого законодавства згідно рішення загальних зборів учасників товариства. Зважаючи на те, що загальні збори учасників Відповідача з питання щодо звільнення Позивача з посади директора товариства не збиралися, користуючись правом, наданим ч. З ст. 61 Закону України «Про господарські товариства», останній ініціював скликання позачергових загальних зборів учасників шляхом направлення відповідного повідомлення до засновника. Проте, позачергові загальні збори учасників Відповідача не проведені, заяву про звільнення з посади директора учасниками товариства не розглянуто та питання звільнення досі не вирішено. Відповідачем порушене право на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки не вирішення зборами учасників товариства питання звільнення директора товариства з посади за ініціативою працівника є порушенням права працівника щодо вільного вибору праці. За наведених обставин, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2023 року у справі відкрито провадження для розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте в матеріалах справи міститься заява від позивача про розгляд справи у його відсутність та вказав на те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Згідно зі ст.87 ЦК України юридична особа діє на підставі статуту. Водночас, копія Статуту ТОВ «ХУАСІН ІНТЕРНЕШНЛ ГРУП» в матеріалах справи відсутня, тому дотримання порядку звільнення Позивача з посади директора ТОВ «ХУАСІН ІНТЕРНЕШНЛ ГРУП» аналізується судом на підставі Закону України «Про господарські товариства» (далі - Закон № 1576-XII), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі - Закон № 2275-VIII). Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Статтею 58, ч. 1 ст. 62 Закону № 1576-XII встановлено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Статтею 28, ч. 4 ст. 39 Закону № 2275-VIII встановлено, що органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є «директор», якщо статутом не передбачена інша назва. До виключної компетенції загальних зборів належить утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства, рішення щодо якого приймається простою більшістю голосів (п. г) ч. 5 ст. 41, ч. 3 ст. 59 Закону № 1576-XII). Аналогічно, положеннями ч. 1 ст. 29 Закону № 2275-VIII встановлено, що загальні збори учасників є вищим органом товариства і до їх виключної компетенції відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону належить, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства. Статтею 61 Закону № 1576-XII встановлено, що загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами. Позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу. Загальні збори учасників товариства повинні скликатися також на вимогу виконавчого органу. Учасники товариства, що володіють у сукупності більш як 20 відсотками голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників. Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах. Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 Закону № 2275-VIII визначено, що загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також, зокрема, з ініціативи виконавчого органу товариства. Статтею 32 Закону № 2275-VIII встановлено наступний порядок скликання загальних зборів виконавчим органом. Загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників. Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін. Відповідно до частин 1, 3, 4 та 7 ст. 33 Закону № 2275-VIII загальні збори учасників проводяться в порядку, встановленому цим Законом та статутом товариства. Загальні збори учасників передбачають спільну присутність учасників товариства в одному місці для обговорення питань порядку денного або можуть проводитися у режимі відеоконференції, що дозволяє бачити та чути всіх учасників загальних зборів учасників одночасно. На загальних зборах учасників, що проводяться відповідно до частини третьої цієї статті, ведеться протокол, у якому фіксуються перебіг загальних зборів учасників та прийняті рішення. Протокол підписує голова загальних зборів учасників або інша уповноважена зборами особа. Кожен учасник товариства, який взяв участь у загальних зборах учасників, може підписати протокол. Загальні збори учасників проводяться за місцезнаходженням товариства, якщо інше не встановлено статутом товариства. Проведення загальних зборів за межами території України допускається лише за одностайною письмовою згодою всіх учасників товариства. Так, матеріалами встановлено, що відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Позивач є Директором ТОВ «ХУАСІН ІНТЕРНЕШНЛ ГРУП» з 09.11.2019 року. Відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на день подання заяви про звільнення за власним бажанням, засновником ТОВ «ХУАСІН ІНТЕРНЕІПНЛ ГРУП» є Лі Хінкюао. 14.09.2023 року Позивачем подано заяву про звільнення з посади Директора за власним бажанням, яку адресовано за місцезнаходженням ТОВ «ХУАСІН ІНТЕРНЕІПНЛ ГРУП», а також засновнику ТОВ «ХУАСІН ІНТЕРНЕШНЛ ГРУП». Оскільки директор товариства - це виконавчий орган товариства (ст.99 ЦК України), звільнитися за власним бажанням директору товариства можливо, відповідно вимог діючого законодавства згідно рішення загальних зборів учасників товариства. Зважаючи на те, що загальні збори учасників Відповідача з питання щодо звільнення Позивача з посади директора товариства не збиралися, користуючись правом, наданим ч. З ст. 61 Закону України «Про господарські товариства», останній ініціював скликання позачергових загальних зборів учасників шляхом направлення відповідного повідомлення до засновника. Такі дії були здійснені, оскільки за змістом положень ст. 38 КЗпП України, ст. 145 ЦК України, ст. ст. 58, 60-62 Закону- України «Про господарські товариства» праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства' провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення. За змістом ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припинення трудового договору не допускається. Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Проте, позачергові загальні збори учасників Відповідача не проведені, заяву про звільнення з посади директора учасниками товариства не розглянуто та питання звільнення досі не вирішено. Позивачем заява про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України не відкликана та фактично трудові відносини між ним та товариством припинені з 28.09.2023 року (після спливу 14 днів з дня подання заяви про звільнення). Відповідно до ч. 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 ч. 1 статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору також є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). За положеннями статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. З урахуванням наведеного позивач, користуючись своїм правом, у встановленому законом порядку, попередив відповідача (як власника та уповноважений ним орган) письмово за два тижні, про свій намір припинити трудові відносини, натомість відповідач не виконав свій обов`язок оформити розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Суд вважає бездіяльність відповідача щодо припинення трудових відносин з позивачем, як протиправну та таку, що порушує трудові права останнього як працівника. За правилами, встановленими ч. 3 та 6 статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Суд погоджується з доводами позивача про те, що не вирішуючи питання про його звільнення з посади директора шляхом проведення загальних зборів за умови, коли останній достатньо зрозуміло та достатніми засобами висловив своє бажання припинити трудові відносини, відповідач порушує та обмежує право позивача на працю та вільний вибір, яке гарантоване ст.43 Конституції України. Виходячи з вимог ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказів визнання факту припинення трудових відносин з стороною Відповідача до суду не подавалось. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не суперечить закону, а відповідає найбільш ефективному способу захисту трудових прав позивача. Отже позовні вимоги про припинення трудових правовідносин підлягають задоволенню, оскільки позовні вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, встановлено порушення прав позивача, що підлягають захисту. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1 073, 60 грн.

Outcome: approved