Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 12.05.2014 року станом на 17.07.2023 року в загальному розмірі 35681 грн. 41 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 29597 грн. 28 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 6084 грн. 13 коп., в обґрунтування чого посилався на те, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до позивача та підписав заяву № б/н від 12.05.2014 року. На підставі договору відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту, але взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконує, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість. Ухвалою суду від 17.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача виклав у позові прохання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідачки адвокат Кравець В.М. в судовому засіданні надала пояснення, які цілком співпадають з її письмовими поясненнями, згідно з якими 12.05.2024 року сторони уклали договір відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, а саме договір приєднання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено наступний правовий висновок: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг х тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як звичайного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 6084 грн. 13 коп. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, тобто їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на витяг з тарифів банку та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, відсутні підтвердження, що саме цей витяг з умов та правил розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До позову позивачем додано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування та який підписаний [PERSON] , але він підписаний відповідачкою 20.06.2022 року. Анкета заява, яка підписана [PERSON] 12.05.2014 року, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані їй умови та правила банківських послуг не може свідчити про те, що відповідачка ознайомлена з відсотками, які їй можуть бути нараховані. Паспорт споживчого кредиту в розумінні ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. На думку представника позивачки, доказів узгодження умов договору в частині сплати відсотків позивачем суду не надано. Тіло кредиту це сума, яку позичальник бере в кредит у банку. Вона не враховує відсотків, пені та інших нарахувань. За період з 20.11.2016 року по 19.07.2023 року відповідачкою використані кредитні кошти в сумі 52389 грн. 51 коп., а повернуто банку 52777 грн. 32 коп. Тобто відповідачка вже повернула банку тіло кредиту. Суд, вислухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи, доходить наступного. 12.05.2014 року відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування. У подальшому розмір кредитного ліміту відповідача збільшився до 28500 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту та сплатити проценти. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17.07.2023 року має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі\~35681 грн. 41 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 29597 грн. 28 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 6084 грн. 13 коп. Вказані обставини встановлені судом на підставі наступних документів: анкети - заяви відповідача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 12.05.2014 року; анкети заяви клієнта фізичної особи про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 04.11.2020 року; паспорту споживчого кредиту від 20.08.2022 року; розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України\~(надалі\~ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634\~ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, також посилався на паспорт споживчого кредиту, який підписаний в електронному вигляді. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно положень ч.ч.3, 4, 6, 7\~ст.11 зазначеного Закону,\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Стаття 12\~Закону «Про\~електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом норм ст. 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається зі змісту анкети заяви клієнта фізичної особи про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 04.11.2020 сторони визнають простим електронним підписом такі способи підпису клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділені Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився», і т.п. в програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку в мережі інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідних послуг та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції по переводу коштів і т.п., якщо інтерфейс відповідного\~ПК\~Банку дає можливість клієнту зробити однозначний висновок про зміст операції, довіреність на здійснення якої клієнт надає Банку шляхом підписання способами, узгодженими сторонами вище. Сторони визнають правочин у вигляді електронних документів з використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. Таким чином, суд вважає, що наданими позивачем доказами підтверджено підписання [PERSON] паспорту споживчого кредиту від 20.08.2022 року, який підписаний простим електронним підписом відповідача. В підписаній відповідачем 04.11.2020 року анкеті заяві клієнта фізичної особи про приєднання до умов та правил надання банківських послуг зазначено, що [PERSON] згідно зі\~статтею 634 ЦК України, приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua /terms, в редакції, чинній на дату підписання документа, згодна з тим, що ця заява анкета разом з умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг. Відповідач з викладеними у заяві умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви ним проставлено свій підпис. Суд вважає, що сторони з 20.08.2022 року погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом, підписавши паспорт споживчого кредиту. Станом на 17.07.2023 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 35681 грн. 41 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 29597 грн. 28 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 6084 грн. 13 коп. Враховуючи, що отримані кредитні кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved