Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Представник позивача Грибанов Д.В., який діє на підставі Довіреності від 12.12.2022 (строк дії до 31.12.2023) звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з вказаною позовною, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №856964582 від 12.02.2021, укладеного між відповідачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» у сумі 80 002,10 гривні, станом на 31.08.2023. Позов обґрунтовує тим, що за вказаним договором позивачем набуто право вимоги до боржника [PERSON] , відповідно до укладеного з попереднім кредитором Договору факторингу. Однак, відповідач в порушення умов даного договору свої боргові зобов`язання не виконав, не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунок попереднього кредитору. У зв`язку з чим, у позивача, як нового кредитора, виникло право на стягнення вказаних вище сум заборгованості в судовому порядку, а також витрат по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 30.11.2023 матеріали справ було передано за підсудністю Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2024, матеріли вказаної справи передано в провадження судді Звєздової Н.С. Ухвалою суду від 04.01.2024 відкрите провадження у справі розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 29.01.2024 відповідачем отримано ухвалу суду про відкриття провадження по справі, а також копію позову з додатками, про що в матеріалах справи наявна відмітка в рекомендованому повідомленні. 05.02.2024 відповідачем подано відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він є військовослужбовцем та до повномасштабного вторгнення мешкав разом з родиною в місті, яке зараз знаходиться під тимчасовою окупацією і де залишилися його документи і телефон, в зв`язку з чим втратив зв`язок з кредиторами. Відповідно до вимог п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має відповідні пільги в частині звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту і за невиконання відповідних зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами. Позивачем не надано копію договору відступлення прав вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги за укладеним з відповідачем кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс». Позивачем не надано копію Реєстру прав вимоги, за Додатковою угодою №26, укладеною 31.12.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Позивачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору кредитором, а саме факту надання грошових коштів відповідачу як Позичальнику. Позивачем не надано виписки по особовому рахунку, які підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Розрахунок заборгованості, на який покликався представник позивача у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Не можна визнати належним доказом підтвердження факту переходу права вимоги ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором №856964582 від 1202.2021 копію Додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №281118-01 від 28.11.2018, оскільки у даній Угоді відсутня будь-яка інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників. Відповідно до п. 2.1 вищезазначеної Додаткової угоди згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Представником позивача не додано до вищевказаної Угоди Реєстру боржників, що не дає можливості встановити дійсність факту передачі вимоги за Кредитним договором №856964582 від 12.02.2021 ТОВ «Таліон Плюс». Відсутня в матеріалах справи і копія Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що був укладений задовго до укладення вищезазначеного Кредитного договору. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повідомлення позивальника мене про відступлення права вимоги та докази направлення такого повідомлення за кожним із договорів факторингу. Враховуючи вищевикладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Але як вбачається із поданих представником позивача доказів, право вимоги первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до правонаступника ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018, тобто задовго до укладення Кредитного договору №856964582 від 12.02.2021. Отже, за Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 було здійснено передачу права невизначених вимог, оскільки на момент його укладення у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не тільки було відсутнє право вимоги до відповідача, а на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем. За договором факторингу право вимоги є похідним від кредитного договору, тому договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за Кредитним договором №856964582 від 12.02.2021 між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 14.02.2024 представником позивача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що 12.02.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - Первісний кредитор) та Відповідачем було укладено електронний кредитний договір №856964582, який було підписано одноразовим ідентифікатором МNV378FK (відправлено 12.02.2021 17:34:00. введено 12.02.2021 17:45:31). Договір було укладено відповідно до вимог Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронні документи та електронний документообіг», а також ст.ст.638, 642 ЦПК України, тобто сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. Крім того, відповідач не скористався правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору, як то передбачено положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеним з Первісним кредитором договором, щодо якого виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. У відповідності до умов договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні договору. Ідентифікація Позичальника здійснюється через банка-емітента, яким видано картку, а тому доступ до виписок по картці має банк-емітент, та особисто Відповідач - [PERSON] . Ні Первісні кредитори, ні ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало та не має доступу до даної інформації, оскільки вона є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак, Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не буди зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. З метою надання, вичерпної інформації по справі, Позивач, після отримання Відзиву, звернувся до Первісних кредиторів з відповідними електронними запитами на надання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів що підтверджують надання (перерахування) коштів Відповідачу за укладеним договором. Отримано відповідь від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а саме: Платіжне доручення про перерахування коштів за кредитним договором №856964582; Детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором №856964582 (сформований ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»); Детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором №856964582 (сформований ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»). Щодо відступлення прав вимоги, то 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 31.12.2020 Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до п.п.1.3 Договору факторингу, Право вимоги - права грошових вимог Клієнта до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відповідно до п.п.2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.п.4.1 Договору факторингу, наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників у повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Відповідно до Реєстру боржників №134 від 18.05.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №173437480. Вказаний договір факторингу був укладений між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє оригіналом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та Реєстром боржників №134 від 18.05.2021 до Договору факторингу №28/1118-01, так як не є стороною або учасником даного договору. ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до Первісного кредитора з електронним запитом про надання копії витягу з Реєстру боржників №134 від 18.05.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 відповідно до якого від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги за кредитним договором. 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №20102022 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Згідно п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 4.1 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього Договору. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги Відповідача в сумі 80 002,10 грн., з яких: 20 299,80 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 9 702,30 грн. - сума заборгованості по відсоткам. Таким чином, на підставі Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, позивач одержав від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» право вимоги по заборгованості Відповідача, що підтверджується Договором факторингу №20102022 від 20.10.2022, Витягом з Реєстру боржників №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022. Щодо надання повного реєстру боржників, то Реєстр боржників №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 носить в собі зобов`язання про нерозголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію, в зв`язку з чим, весь реєстр надати Позивач не може. Але, для повного та об`єктивного дослідження доказів стосовно відступлення права вимоги долучаємо до відповіді на відзив завірений належним чином Витяг з Реєстру боржників №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022. На підставі вище наведених фактів, які підтверджені доказовою базою встановлено, що позивач в повній мірі довів факт набуття права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №856964582 від 12.02.2021. Крім того, договір, укладений між Відповідачем та Первісним кредитором, Договір факторингу, укладений між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Щодо повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги, то в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. При цьому неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. ст. 516, 613 ЦК України). Посилаючись на ст.ст.76-81, представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що відповідач не надає жодного доказу в спростування обставин, зазначених у позові. 14.02.2024 на електронну пошту, а в подальшому 16.04.2024 на офіційну поштову адресу суду, відповідачем подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні, розгул справи проводити без його участі, у зв`язку з тим, що військова частина, в якій він служить, перебуває у стадії переміщення до іншого місця дислокації. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 12.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №856964582 (а.с.6-8), за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 20 30,00 гривень (п.1.1.) строком на 30 днів (п.1.2.) та зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами у розмірі 153,0% річних, що становить 0,42 % від суми Кредиту за кожен день користування (п.1.4.1.). Відповідно до п.1.3 Договору, Сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом оплати ним протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем Позичальника або шляхом активації Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця функції продовження строку Дисконтного періоду. Застосування Позичальником зазначеного права продовження загального строку Дисконтного періоду можливе до закінчення Дисконтного періоду, а також під час Пільгового періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору, строк продовження Дисконтного періоду кожен раз розраховується за відповідною формулою. Відповідно до п.1.4.2. Договору, за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 436,67 процентів річних, що становить 1,20 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. У разі сукупного продовження Дисконтного періоду на строк, що дорівнює чи більше ніж 31 та 46 днів від дати закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, Позичальнику може бути надано додаткову знижку від Індивідуальної процентної ставки, що розраховується в порядку передбаченому Правилами постійно діючої програми «Рівні лояльності» Кредитодавця (далі - «Програма»), які розміщені на Сайті Кредитодавця за посиланням https://moneyveo.ua/uk/promoactionnews/programma-lojalnosti/. Станом на дату укладення цього Договору Позичальнику присвоєний 3 Рівень лояльності, що не може бути змінено (переглянуто) до моменту повного виконання цього Договору. Відповідно до п.1.7.2. Договору встановлено, що з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець має право: (п. 2.1.1.5.) укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого, Кредитодавець в будь-який час, в тому числі після закінчення Дисконтного періоду, має право відступити право вимоги до Позичальника будь-якій третій особі; (п. 2.1.1.7.) \~ \~ \~ \~у разі затримання Позичальником сплати частини Кредиту та/або процентів за користування Кредитом щонайменше на один календарний місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення Договору. При цьому Договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення. Позичальник має право: (п. 2.2.1.5.) протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від такого Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. У такому випадку Позичальник зобов`язаний повернути суму отриманого Кредиту та нарахованих процентів за користування Кредитом відповідно до кількості днів користування. Про намір відмовитися від Договору Позичальник повідомляє Кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів у порядку, визначеному законодавством). Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від Договору про споживчий кредит, Позичальник зобов`язаний повернути Кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим Договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою Договором про споживчий кредит. Відповідно до п.4.1.1 Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця. Відповідно до п.4.2.2 Договору, Строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п.1.2 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п.1.3. та п.1.7. Договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дій Договору діють до повного їх виконання. Відповідно до п.4.4. Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до п.4.10. Договору, Сторони засвідчують, що укладення цього Договору відповідає вільному волевиявленню Сторін, жодна із сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення та умови Договору є взаємовигідними для кожної із сторін. У разі істотної зміни обставин, якими Сторони керувалися при укладенні Договору, Договір можу бути змінений або розірваний тільки за згодою Сторін. Відповідно до п.4.15. Договору, цей Договір є електронним документом створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Згідно Додатку №1 до Договору «Графік розрахунків», сторонами погоджено термін платежу: 14.03.2021; Сума Кредиту 20\~300,00 гривень; Нараховані проценти 2\~557,80 гривень,; до сплати разом 22\~857,80 гривень. Вказаний Договір містить електронний підпис з одноразовим ідентифікатором (а.с.8, зворот): Позичальник: [PERSON] ІН: 2575219556 Тел.: 0972751686 Договір: 856964582 від 12.02.2021 Одноразовий ідентифікатор: ідентифікатором МNV378FK (відправлено 12.02.2021 17:34:00. введено 12.02.2021 17:45:31) Сума: 20300 грн.00 коп. Строк: 30 (тридцять) днів. Матеріали справи містять першу та другу сторінки (з восьми) Паспорта споживчого кредиту до Договору №856964582 від 12.02.2021, в якому зазначено, що сума/ліміт кредиту складає 20\~300,00 гривень; Строк кредитування 30 (тридцять) днів; Процентна ставка 153,30 річних; Платежі за послуги кредитного посередника, що підлягають сплаті 2\~557,80 гривень; Загальні витрати за кредитом 22\~857,80 гривень, Дата надання інформації 12.02.2021; Інформація зберігає чинність та є актуальною до 17.02.2021 (а.с.5). З огляду на вищевказані документи, Кредит надавався на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Факт переказу коштів та зарахування на платіжну картку [PERSON] № [NUMBER] , без ПДВ (безготівкове зарахування Moneyveo SDF Transfer) у сумі 20\~300,00 грн. підтверджується копією платіжного доручення №a93eaabf-b621-43bd-acc3-78e1924d62a від 12.02.2021 (а.с.82). Відповідачем не було надано доказів, які б спростовували вищевказаний факт. Матеріали справи містять належним чином завірену сканкопію Додаткової Угоди від 31.12.2020 №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої Сторони, якими є ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» дійшли згоди викласти текст Договору факторингу №28/1118-01, укладений між цими сторонами 28.11.2018 в новій редакції. (а.с.9-11). Вказаний документ є підтвердженням того, що 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу 28/1118-01, відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. З позову вбачається та не було спростовано відповідачем, що відповідно до п.п.1.3 Договору факторингу, Право вимоги - права грошових вимог Клієнта до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відповідно до п.п.2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.п.4.1 Договору факторингу, наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників у повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Відповідно до Реєстру боржників №134 від 18.05.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №856964582 від 12.02.2021 на суму 54 789,50 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20 299,80 гривень; заборгованість за нарахованими відсотками 34 489,70 гривень. (а.с.88-90) З наданої позивачем копії Розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за період з 12.02.2021 по 18.05.2021, вбачається, що відповідачем 14.03.2021 було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 2\~558,00 гривень, які було розподілено наступним чином: заборгованість за тілом кредиту 0,20 гривень; заборгованість по нарахованим відсоткам 2\~557,80 гривень. Тому станом на 18.05.2021 первісним кредитором було нараховано загальну заборгованість, яка підлягала стягненню з відповідача у сумі 54\~789,50 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20\~299,80 гривень; заборгованість за нарахованими відсотками 34\~489,70 гривень. (а.с.83-85) З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено договір факторингу №20102022, відповідно до п. 2.1 якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі прав вимоги.(а.с. 12-13) Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 21.10.2022 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №856964582 в сумі 80\~002,10 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 20\~299,80 грн.; заборгованість по відсоткам 59\~702,30 грн. (а.с.14) Вказане також підтверджується копією Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 (а.с.91-94). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором №8569654582 від 12.02.2021 за період з 06.03.2023 по 31.08.2023 [PERSON] має заборгованість перед позивачем у сумі 80\~002,10 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом 20 299,80 грн.; заборгованість по відсоткам 59 702,30 грн.(а.с.15) При вирішенні справи суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Частинами 1, 2 ст.639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з ст.652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст.205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електрону комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електрону комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Також, відповідно до ч.1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Також, приписами ст.12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що договір, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що Кредитний договір №856964582 від 12.02.2021 підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та не спростовано жодними належними та допустимими доказами, що між [PERSON] та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» 12.02.2021 було укладено електронний Кредитний договір №856964582, який було підписано одноразовим ідентифікатором МNV378FK, відповідно до якого відповідач отримав на свою кредитну картку № [NUMBER] грошові кошти у сумі 20\~300,00 гривень. Висновки суду відповідають, правовій позиції, висловленій у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй правовій позиції у Постанові ВСУ № 61-20799 св 19 по справі №561/77/19 від 16.12.2020 щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора. Станом на день звернення з вказаним позовом до суду, заборгованість з кредиту у сумі 20\~299,80 гривень не сплачена, а тому, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором належним чином не виконав, у передбачений в договорі строк, кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 20\~299,80 грн. та яка підлягає стягненню на користь позивача. Відповідачем не було надано доказів того, що ним виконані умови договору: заборгованість сплачена повністю/частково, як і не надано контррозрахунку. Посилання відповідача на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від нього сплати заборгованості за Кредитним договором №856964582 від 12.02.2021, укладеним між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до положень ст.1078 ЦК України, Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суд звертає увагу, що чинним законодавством України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Виходячи із ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор лише несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. При цьому неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. ст. 516, 613 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, «Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки Первісного кредитора, яким є ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.02.2019 у справі №667/11010/14-ц. Щодо стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за відсотками у сумі 59 7002,30 гривень, суд виходить з наступного. Положеннями п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Кредитний договір, який є предметом спору у вказаному судовому провадженні було укладено [PERSON] 12.02.2021, тобто до початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України та введення в країні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 воєнного стану, а отже посилання відповідача на те, що він звільняється від сплати відсотків за користування кредитом, а також штрафів, пені та неустойки, яка виникла за кредитним договором, як особа яка є військовослужбовцем (надано довідку копію військового квитка, довідки №1401 від 25.08.2020 та №69 від 08.01.2024) суд вважає безпідставним та необґрунтованим. За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як передбачено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договорів, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості, а також сплати неустойки, передбаченої договором, у разі прострочення. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №856964582 від 12.02.2021, укладеним між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», заборгованість відповідача по відсоткам складає сумі 59 7002,30 гривень. Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс/18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальний розмір заборгованості по відсоткам, яку позивач просить стягнути з [PERSON] за Кредитним договором №856964582 від 12.02.2021 становить 59 7002,30 гривень. Судом встановлено, що заборгованість за відсотками відповідно до розрахунку заборгованості нарахована поза межами строку дії кредитного договору, а також Паспорта споживчого кредиту, а тому суд вважає за необхідне здійснити перерахунок даної заборгованості з урахування строку кредиту за вищевказаним договором. Отже за Кредитним договором №856964582 від 12.02.2021, де строк кредитування становить 30 днів (до 12.03.2021) та який не було подовжено (пролонговано), фіксована процентна ставка становила 0,42% на день, а тому заборгованість по відсоткам становить 2\~557,80 гривень, а тому саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Доказів, що строк кредитування було продовжено позивачем не надано. Таким чином нарахування відсотків на період понад строку кредитування є незаконним, а тому в задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками необхідно відмовити. Разом з тим, з огляду на долучений до позову розрахунок заборгованості, який було здійснено первісним кредитором, відповідачем 14.03.2021 було сплачено вказані відсотки у повному обсязі (а.с. 84), а відтак, в цій частині, позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено пролонгацію вищевказаного договору, як то передбачено умовами п. 1.3. Кредитного договору №856964582 від 12.02.2021. Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не скористався. Згідно вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). Суд встановив, що Кредитний договір №856964582 від 12.02.2021 між відповідачем та кредитною установою було укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, що і є письмовою формою правочину. При цьому відповідач погодився з його умовами та отримав на власну кредитну картку грошові кошти у відповідному до п. 1.1. Договору розмірі. Доказів, які б спростовували вказане, суду надано не було, як і не було надано доказів того, що відповідач не користувався вказаними грошовими коштами. Посилання відповідача, що розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки тільки з Виписки по особовому рахунку можливо встановити рух коштів по картці (нарахування, сплату, використання) є безпідставним з огляду на те, що відповідачем не спростовано встановлених судом фактів отримання грошових коштів та часткової сплати заборгованості. У свою чергу відповідач розрахунок заборгованості не спростовував, контррозрахунок не надавав, з клопотанням про призначення судово-економічної експертизи по справі до суду не звертався. Суд акцентує увагу на тому, що ідентифікація Позичальника здійснюється через банка-емітента, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці має як банк-емітент, так і Відповідач по справі - [PERSON] , який як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів, сплати виниклої заборгованості, тощо. Однак, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не буди зараховані на його картковий рахунок, вказаний у платіжній інструкції (а.с. 82), або доказів того, що вказаний картковий рахунок (картка) йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські виписки на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них. За правилами ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, суд вважає, що укладення Кредитного договору №856964582 від 12.02.2021 у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позичальника, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі. Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за Кредитним договором №856964582 від 12.02.2021 у сумі 20\~299,80 гривень, що складається з суми заборгованості по основному боргу. В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 680,93 гривень (2 684,00*(20\~299,80*100%/80 002,10)).

Outcome: partial