Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з заявою про встановлення факту родинних відносин. Заява мотивована тим, що [PERSON] , [INFO] , згідно довідки до акта огляду МСЕК №807121 від 23 квітня 2024 рок, є інвалідом І групи, який потребує постійного догляду. [PERSON] [INFO] , згідно довідки до акта огляду МСЕК №333596 від 27 березня 2023 року та висновку ЛКК №11/40 від 08 лютого 2024 року є інвалідом II групи, який потребує постійного догляду. Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч.1ст.203 Сімейного кодексу України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. [PERSON] [INFO] , є єдиним сином [PERSON] та [PERSON] . На даний час заявник, як син, вирішив належним чином оформити догляд (постійний догляд) за своїми батьками [PERSON] та [PERSON] , проте не може довести свої родинні відносини тому, що у його Свідоцтві про народження [NUMBER] від 18 червня 1979 року його прізвище, як дитини, помилково зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] », аналогічна помилка у тому ж Свідоцтві про народження [NUMBER] від 18 червня 1979 року в прізвищі його батьків, а саме прізвище батька помилково зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] » і прізвище матері помилково зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Просить встановити факт родинних відносин, а саме що [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженець села Садове Літинського району Вінницької області України, є єдиним рідним сином [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженки села Садове Літинського району Вінницької області України. Встановити факт родинних відносин, а саме що [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженець села Садове Літинського району Вінницької області України, є єдиним рідним сином [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженця міста Київ Україна. Ухвалою суду від 10.06.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні заявник підтримав заяву за обставин викладених в ній, просив заяву задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заяву підтримали, просили задовольнити. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , згідно довідки до акта огляду МСЕК №807121 від 23 квітня 2024 рок, є інвалідом І групи, який потребує постійного догляду. [PERSON] [INFO] , згідно довідки до акта огляду МСЕК №333596 від 27 березня 2023 року та висновку ЛКК №11/40 від 08 лютого 2024 року є інвалідом II групи, який потребує постійного догляду. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії паспорта серія [NUMBER] виданого 28.11.1995р. прізвище заявника вказано [PERSON] . Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частинами першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Залежно від обставин юридичні факти за критерієм їх правових наслідків розрізняють на: правовиникаючі, правозмінюючі, правопризупиняючі, правовідновлюючі, правоприпиняючі. Отже, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року з наступними змінами "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Так, Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року, справа № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22) визначив, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Разом з цим, вирішуючи проблему єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року справа № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Натомість, юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення. Як вбачається із заяви метою заявленого ним встановлення факту, заявнику потрібно для вирішення питання щодо оформлення догляду ( постійного догляду) за батьками, які того потребують. Особа, яка бажає офіційно оформити догляд за іншою людиною, має звернутися до органу соціального захисту населення чи Центру надання адміністративних послуг (ЦНАП) за місцем проживання/перебування особи, яка потребує догляду або органу опіки і піклування. Необхідні документи: - Заява про бажання здійснювати догляд за іншою особою; - Якщо особа, яка потребує догляду, є дієздатною, то необхідна її заява про згоду на те, щоб за нею здійснювався догляд; - Паспорти заявника та особи, яка потребує догляду; - Реєстраційні номери облікових карток платників податків заявника та особи, яка потребує догляду; - Довідки про реєстрацію місця проживання заявника та особи, яка потребує догляду; - Декларація про доходи та майновий стан заявника, склад сім`ї заявника; - Документ, який підтверджує необхідність постійного догляду за особою через її стан здоров`я. Догляд на непрофесійній основі може здійснюватися членами сім`ї щодо інших членів своєї сім`ї. Членами сім`ї вважаються особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У цьому випадку спеціальне навчання та дотримання державних стандартів не є обов`язковим. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявник звернувся до суду з метою закріплення факту, який ніким не оспорюються та не ставиться під сумнів. На думку суду, встановлення факту який просить заявник не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника, про які він зазначив у заяві, а тому встановлення такого факту не породжує для нього жодних правових наслідків, а тому заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed