Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 33017,59 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 вересня 2021 року відповідач звернувся до позивача із Анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку № [NUMBER] та встановлення кредитного ліміту на суму, вказану у мобільному додатку. Своїм підписом повністю та безумовно прийняв пропозицію банку та погодився з тим, що Анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, зарезервувавши та відкривши поточний рахунок № [NUMBER] , що зазначено у розділі І Умов і правил та встановивши ліміт використання кредиту у розмірі 20000,00 гривень, що зазначено у Довідці про розмір встановленого кредитного ліміту. Після підписання заяви відповідач взяв на себе зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають у результаті використання платіжних карток, згідно Тарифів. Однак, не дивлячись на взяті на себе зобов`язання, відповідач не дотримується умов, а саме не здійснює повернення кредиту у терміни та на умовах, визначених Умовами та Правилами, а також Тарифами. У зв`язку із порушенням умов Договору про надання банківських послуг у відповідача виникла заборгованість у розмірі 33017,59 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту). Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 23 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без виклику сторін. 03 травня 2024 року представник відповідача - адвокат Савченко Я.В. направив до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити в задоволенні позову. Вважає, що надані позивачем документи, зокрема розрахунок заборгованості, за змістом яких відсутні відомості про здійснення зарахування позивачем на користь відповідача кредитних коштів, не доводять факту наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором. Окрім того, розрахунки суми нарахованих процентів за вищевказаним кредитним договором здійснені з порушенням чинного законодавства. Звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачем жодним належним та допустимим доказом не доведено факту наявності заборгованості у відповідача перед позивачем в розмірі, зазначеному у позовній заяві, що вказує на відсутність порушеного права позивача. 09 травня 2024 року представник позивача у письмових поясненнях надіслав до суду відповідь на відзив у якій просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача подав клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до таких висновків. Так, 01 вересня 2021 року відповідач звернувся до позивача із Анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку № [NUMBER] та встановлення кредитного ліміту. Відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором від 01 вересня 2021 року становить 33017,59 грн, яка складається із 33017,59 грн заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). В пункті 6 Анкети-заяви зазначено, що відповідач засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем 03df803bcc7e73b8cae49ef5947ff1b80b3d702c2b7e90a11bcb42bb7827473a30, яка буде використовуватися для вчинення правочинів та платіжних операцій; також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису. Довідкою АТ «Універсал Банк» підтверджено наявність рахунка у відповідача [NUMBER] , тип рахунка «Чорна картка», валюта гривня. Відповідно до тарифів Чорна картка monobank пільговий період за карткою 62 дні, пільгова відсоткова ставка 0,00001% річних, базова відсоткова ставка 3,1% на місяць. Як слідує із виписок по рахунку відповідача, а саме рух коштів за період з 05 вересня 2021 року по 31 грудня 2022 року, за період з 01 січня 2023 року по 09 травня 2024 року, позичальник користувався кредитними коштами. Згідно із наданим Банком розрахунком заборгованості за Договором загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 33017,59 грн. Банк посилається на те, що виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу кредитні кошти, а відповідач вчасно не сплачував кредит, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, що становить 33017,59 грн. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). В силу частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. В силу частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина 12 статті 11Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Врахувавши наведені норми матеріального права та врахувавши, що в Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 01 вересня 2021 року для отримання кредиту зазначено, що ця анкета разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. Також, статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Такий висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, що викладені у постановах: від 02.11.2021 року в справі №243/6552/20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року в справі N9 524/5556/19, від 10 червня 2021 року в справі № 234/7159/20. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З огляду на положення частини 1 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має ознайомитись з інформацією, яка розміщена на офіційному веб-ресурсі і самостійно для себе прийняти рішення, щодо подальшого використання кредитних коштів, за встановленими тарифами. І в разі якщо умови влаштовують отримувати кредитні кошти у використання. Таким чином дослідженні судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору, отримання кредиту, користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення кредитної заборгованість, а через неналежне виконання зобов`язання утворення заборгованості. Розрахунки та виписки по рахунках підтверджують існування заборгованості за тілом кредиту. Відповідач, заперечивши позовні вимоги, не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Викладені у відзиві доводи відповідача щодо неотримання кредитних коштів та інші суд відхиляє, оскільки вони повністю спростовані наданими позивачем документами. Жодних доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач не надав, клопотань про їх витребування не заявляв. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 33017,59 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 3028 грн, оскільки позовні вимоги задоволені повністю.

Outcome: approved