Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

01.04.2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] , в інтересах якої діє представник позивача - адвокат Бідак О.О., до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позивачка просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.11.2004 року виконавчим комітетом Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 10. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] вказує, що 14.11.2004 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від спільного подружнього життя у них народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] вказує, що сімейні відносини між ними не склалися, протягом останніх років шлюбні відносини поступово погіршились. У їхніх відносинах взагалі відсутнє порозуміння, виникають постійно сварки, що негативно впливали на виховання дітей. Так як погляди на життя стали взаємопротилежними, спільне проживання виявилось неможливим і тому вони фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Тривалість і стійкість конфлікту між ними свідчить про остаточний розпад сім`ї. Вони стали чужими один одному, на даний час практично не спілкуються, не підтримують жодних шлюбних стосунків, кожний із них живе своїм життям, давно проживають окремо. Шлюб між ними носить формальний характер, позивачка вважає, що їх сім`я розпалась остаточно і відновлена бути не може, примирення з відповідачем вважає недоцільним. Вказує, що збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою суду Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08.04.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, та судом ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін (а.с.31-32). В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Бідак О.О. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомленої судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду через систему «Електронний суд» 21.05.2024 року представником позивача адвокатом Бідак О.О. подана заява, в якій вона просить проводити судовий розгляд за її відсутністю та без участі позивачки. Позовні вимоги [PERSON] підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити за наведеними у позові підставами. Проти ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, не заперечують (а.с.38-39). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням відповідача шляхом надіслання на його адресу фактичного місця проживання судової повістки, та яку ним отримано особисто 05.06.2024 року, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням, яке є в матеріалах справи, а також сповіщений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.34,36,45), проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив проти позову [PERSON] на адресу суду відповідачем не подано, жодних заперечень проти позовних вимог [PERSON] суду не представлено. Тому, відповідно до положень ст.281, ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди сторони позивача, суд постановив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи 302/390/24, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 14 листопада 2004 року був зареєстрований виконавчим комітетом Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області та у книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 10 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 28.03.2024 року (повторне), копія якого є в матеріалах даної справи (а.с.27). Та з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають четверо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії свідоцтв про народження яких є в матеріалах справи (а.с.23-26). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, відсутність відзиву (заперечень проти позову) відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо один від одного, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх неповнолітніх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved