Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №4926566 від 09.03.2021 у розмірі 36776,57 грн. та понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 09.03.2021 в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту №4926566, шляхом використання одноразового пароля між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладений договір про споживчий кредит №4926566. На підставі платіжного доручення відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковой рахунок в сумі 15000 грн. ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором укладеними з позичальниками ТОВ «Мілоан», на підставі Договору відступлення права вимоги № 07Т. Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором становить 36776,57 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 10942 грн.; заборгованість за відсотками 24334,57 грн.; заборгованість за комісійними винагородами - 1500 грн. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, ігнорує вимоги позивача та добровільно не погашає прострочену заборгованість, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. 03.06.2024 від представника відповідачки надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення аргументовані тим, що в кредитному договорі №4926566 від 09.03.2021 не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту та за які ТОВ «Мілоан» встановлена комісія. Також зазначає, що відсотки за користування кредитом нараховані поза строком дії кредитного договору, а тому нараховані безпідставно. Просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу, оскільки заявлений позивачем розмір є неспівмірним зі складністю справи. 10.06.2024 представником позивача надана відповідь на відзив, у якій вважає доводи представника відповідачки необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Вказав, що не співмірність витрат на правову допомогу має доводити сторона відповідача, але доказів спростовуючи заявлений розмір стороною відповідача не надано. Представник позивача в своєму позові та відповіді на відзив просив справу розглядати без його участі, позов підтримує. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4926566, відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит у сумі 15000 грн. на строк 30 днів до 08.04.2021, зі сплатою процентів 578 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка) і включає в себе складові, визначені у підпунктах 1.5.1-1.5.2. договору. Комісія за надання кредиту 1500 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Даний договір підписаний електронними підписами з одноразовим ідентифікатором (п. 6 кредитного договору). Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно із пунктом 3.3.2. договору, позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору. Згідно із пунктом 6.1. договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2. договору). За змістом п. 6.3. договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невідємними частинами (у т. ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобовязується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на сайті ТОВ «Мілоан» та є невідємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на сайті ТОВ «Мілоан» та є невідємною частиною цього договору; він не є військовослужбовцем та не проходить один з видів військової служби, визначених ч. 6 ст. 2 ЗУ «Про військовий обовязок і військову службу» в момент укладення договору. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у звязку з чим створює для сторін такі ж правові зобовязання та наслідки (п. 6.4. договору). Згідно із пунктом 7.1. цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обовязки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту. Додатком № 1 до договору про споживчий кредит є графік платежів, згідно з яким до сплати 08.04.2021 визначено 22125 грн., з яких 15000 грн. сума кредиту, 5625 грн. проценти за користування кредитом та 1500 грн. комісія за надання кредиту. Додатком № 2 до договору є паспорт споживчого кредиту №4926566. Анкета-заява на кредит № 4926566 від 09.03.2021 містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «Мілоан». Згідно платіжного доручення № 41187308 від 09.03.2021 ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідачки [PERSON] 15000 грн., призначення платежу: кошти згідно договору 4926566. 13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладений договір відступлення прав вимоги № 07Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстр прав вимоги, а ТОВ «Діджи фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим Договором. З витягу з Додатку до Договору факторингу № 07Т від 13.09.2021, розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит № 4926566 від 09.03.2021 за період з 13.09.2021 по 20.02.2024 вбачається, що станом на 20.02.2024 у відповідачки наявна заборгованість у сумі 36776,57 грн., з яких 10942 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24334,57 грн. заборгованість по відсоткам та 1500 грн. заборгованість за комісією. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення та положеннях Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 р. № 675-VIII (далі - Закон) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. ч. 7, 12 ст. 11 Закону договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 12 Закону, в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Зазначені вище положення Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону). З розділу 10 (Реквізити сторін) кредитного договору від 19.08.2021 р. № 101544032 вбачається, що у ньому зазначено: позичальника та його персональні дані, відповідність яких відповідач не заперечував. В розділі 6 паспорту споживчого кредиту № 4926566, що є додатком № 2 до договору про споживчий кредит від 09.03.2021 №4926566, зазначено підпис споживача (електронний підпис одноразовим ідентифікатором), а тому суд вважає, що між відповідачем та первісним кредитором досягнуто згоди на укладення кредитного договору та погоджено всі його умови. Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання перед відповідачкою виконав в повному обсязі, а остання отримала грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитними договорами, згідно яких сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Проте, відповідно до розрахунків заборгованостей, заборгованість відповідачки по тілу кредиту за кредитним договором № 4926566 від 09.03.2021 складає 36776,57 грн., з яких 10942 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24334,57 грн. заборгованість по відсоткам та 1500 грн. заборгованість за комісією. Оскільки заборгованість відповідачкою погашена не була ні попередньому кредитору, ні позивачу, відповідачкою було отримано кошти за договорами та позичальник не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредитів згідно з умовам договорів, то вимоги позивача в частині стягнення 10942 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 1500 грн. - заборгованості за комісією є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується нарахованих суми заборгованості за відсотками суд приходить до наступного. Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст.1048та ст.625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс/18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Одночасно суд приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 згідно яких очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатися легітимними. Велика Палата наголошує, що проценти відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повертання частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2ст. 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно дост. 1048 Цивільного кодексу України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1ст. 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі, встановленому законом або договором. З огляду на викладене, судом встановлено, що заборгованість за відсотками відповідно до розрахунків заборгованості нарахована поза межами строку дії кредитного договору, а тому суд вважає за необхідне здійснити перерахунок даної заборгованості з урахування строків кредиту за вищевказаним договором. Отже за Кредитним договором №4926566 від 09.03.2021, де строк кредиту 30 днів 08.04.2021, зафіксована процентна ставка становить 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожень день строку користування кредитом - заборгованість по відсоткам складає 5625 грн. Таким чином, аналізуючи надані суду докази, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме: з відповідачки на користь позивача за Кредитним договором №4926566 від 09.03.2021 необхідно стягнути 10942 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 1500 грн. заборгованості за комісією та 5625 грн. - заборгованості за відсотками, що разом складає 18067 грн. Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1190,04 грн. Крім того, позивачем понесені витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 6000 грн., на підтвердження яких позивачем до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023, додаткова угода 003536411102 від 09.02.2024, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 20.02.2024; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвоката (виконання робіт, надання послуг) від 20.02.2024. Представник відповідачки у відзиві на позов просив відмовити в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на неспівмірність розміру понесених витрат та не відповідає критерію розумності та дійсності вартості наданих послуг. Із матеріалів справи судом встановлено, що представником позивача було складено дану позовну заяву, відповідь на відзив, досудова вимога, а отже вивчалися матеріали справи. Враховуючи наведене вище, зважаючи на складність справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, враховуючи обсяг надання послуг та виконаних робіт адвокатом Міньковською А.В., принципи співмірності, розумності та реальності витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд прийшов до висновку, що судові витрати на правничу допомогу підлягають до задоволення у розмірі 3000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial