Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач ТОВ «Фінансова Компанія\~«Профіт Капітал» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає наступне. 24 червня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0001/73/46493, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 25 050 доларів США, строком до 24 червня 2015 року зі сплатою 13,8% річних. Мотивуючи заявлені позовні вимоги посилається на те, що позичальник взяв на себе зобов?язання погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно, відповідно кредит був наданий, однак відповідач зобов?язання не виконав належним чином, тому банк звернувся до суду із позовом для стягнення кредитної заборгованості. Вказує на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.10.2010 року у цивільній справі №2-305/10 було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №014/0001/73/46493 від 24.06.2008 року у розмірі 213 637,21 грн. Зазначає, що в подальшому на виконання вищезазначеного судового рішення судом видано виконавчий лист, який банком подано для примусового виконання судового рішення до Державної виконавчої служби. Оскільки вищезазначене рішення не є виконаним, позивач звертається до суду із позовом про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості, що підлягала стягненню за рішенням суду, та інфляційних втрат. Зазначає, що згідно умов Договору відступлення права вимоги від 18 грудня 2019 року позивач набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] за кредитним договором №014/0001/73/46493 від 24.06.2008 року, також по виконанню зобов?язань боржника за рішенням суду та виконавчому провадженню. Стверджує, що станом на 23.02.2022 року зважаючи на невиконання відповідачем своїх зобов?язань встановлених рішенням, що ухвалив Шевченківський районний суд м. Чернівців 20.10.2010 року по справі №2-3055/10, та враховуючи період за котрий здійснюється розрахунок з 04.04.2017 року по 23.02.2022 року: розмір 3 % річних за вказаний період складає 31 292,60 грн. розмір інфляційних витрат за вказаний період складає 86 309,43 грн., що разом дорівнює 117 602,03 грн., та підтверджується розрахунком заборгованості. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» 117 602,03 грн. заборгованості, що складається із: заборгованості за ставкою 3% річних за період з 04.04.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 31 292 грн. 60 коп. та інфляційних втрат за період з 04.04.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 86\~309 грн. 43 коп. А також стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн. та судові витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.05.2024 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовче засідання. Відповідачу надано термін на подання відзиву на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.06.2024 року закрито підготовче провадження по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечують проти заочного рішення. Просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями\~ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази; відомостей про поважність причин неявки суду не надав. Згідно ч.1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.4\~ст.19 ЦПК України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Положеннямист. 4\~ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.ст.12,13,81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом встановлено, що 24 червня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0001/73/46493, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 25 050 доларів США, строком до 24 червня 2015 року зі сплатою 13,8% річних. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.10.2010 року у цивільній справі №2-3055/10 було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №014/0001/73/46493 від 24.06.2008 року у розмірі 213 637,21 грн. (а.с.7). 18.12.2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» був укладений Договір відступлення права вимоги №114/2-28, відповідно умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав (відступив), а АТ «Оксі Банк» прийняв права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/0001/73/46493 від 24.06.2008 року (а.с.11-14). Факт набуття права вимоги ВАТ «Оксі Банк» підтверджується платіжним дорученням №1402 від 18.12.2019 р. та витягом з Реєстру боржників №1 від 26.12.2019 р. до Договору відступлення права вимоги №114-2/28 від 18.12.2019 р. (а.с.15). 18.12.2019 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» був укладений Договір відступлення права вимоги №114/2-28-1, відповідно до умов якого, ВАТ «Оксі Банк» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/0001/73/46493 від 24.06.2008 року (а.с.16-18). Факт набуття права вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» підтверджується платіжним дорученням №59 від 18.12.2019 р. та витягом з Реєстру боржників №1 від 26.12.2019 р. до Договору відступлення права вимоги №114-2/28-1 від 18.12.2019 р. (а.с.19). Разом з цим, питання правонаступництва ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за договором відступлення права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/0001/73/46493 від 24.06.2008 року встановлювалось Шевченківським районним судом м. Чернівців під час розгляду справи №2-3055/10 за заявою ТОВ «ФК «Профіт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження та за результатами судового розгляду, ухвалою від 20.01.2021 року замінено сторону виконавчого провадження, а саме: змінено первісного стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (а.с.8-10). Як вбачається із розрахунку 3% річних та інфляційних витрат, станом на 23.02.2022 року, враховуючи період за котрий здійснюється розрахунок з 04.04.2017 року по 23.02.2022 року: розмір 3 % річних за вказаний період складає 31 292,60 грн.; розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 86 309,43 грн., що разом дорівнює 117 602,03 грн. (а.с.20). Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з положеннями ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст.611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. У відповідності до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. З огляду на те, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, новий кредитор звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з відповідача [PERSON] . Судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідачем заборгованість в повній мірі не погашена. З ухваленням 20.10.2010 року рішення про стягнення боргу зобов?язання відповідача сплатити заборгованість за вищевказаним Кредитним договором №014/0001/73/46493 від 24.06.2008 року не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов?язання, що свідчить про те, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов?язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-и (провадження №14-44ис18). Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Невиконання боржником грошового зобов?язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов?язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі №127/15672/16-и (провадження №14-254ис19). Законом України №540-IX від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема 5. Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено зокрема пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину." Таким чином зважаючи, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, дія якого продовжена і по сьогоднішній день, тому обраховувати строк позовної давності (який обліковується трьома роками) слід від дати набрання законної сили Законом України №540-IX від 30.03.2020 року останніми трьома роками, які передували 03.04.2020 року (включно). За таких обставин, станом на 23.02.2022 року зважаючи на невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов?язань встановлених рішенням, що ухвалив Шевченківський районний суд м. Чернівці 20.10.2010 року по справі №2-3055/10, котрим з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 213 637,21 грн., та враховуючи період за котрий здійснюється розрахунок з 04.04.2017 року по 23.02.2022 року: розмір 3 % річних за вказаний період складає 31 292,60 грн. розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 86 309,43 грн., що разом дорівнює 117 602,03 грн. (а.с.20). З урахування наведеного вище, суд приходить до висновку, що стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат за період з з 04.04.2017\~року по\~23.02.2022\~року заявлено позивачем в межах визначеного законодавством строку позовної давності. Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд зважає на наступне. Згідно з ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі - 3 028 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових втрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести до закінчення розгляду справи, становить 10 000 грн. Згідно положень\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4\~ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 8\~ст.141\~ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність). При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та Адвокатським об?єднанням «Правовий діалог» укладено Договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року (а.с.21-24). Відповідно до п.п. 1.1. Договору Об?єднання бере на себе зобов?язання по наданню Клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а Клієнт зобов?язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов Договору. 28.02.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та АО «Правовий діалог» було укладено Додаткову угоду №10 до Договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року (а.с.25). Пунктом 1 вказаної Додаткової угоди, передбачено, що Сторони дійшли взаємної згоди доповнити п.3.1. договору підпунктом 3.1.9. та викласти його в наступній редакції: «3.1.9. За Договором про надання правової допомоги, що полягає у вчиненні Об?єднанням дій, передбачених п.1.1.1. цього договору за реєстром згідно Акту №20-1 від «28» лютого 2024 року приймання-передачі боржників, Клієнт сплачує на користь Об?єднання винагороду у розмірі 10000,00 гривень (а.с.26-28). Зважаючи на вищевикладене, враховуючи докази подані позивачем на підтвердження отримання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 10000,00 гривень є доведеним та обґрунтованим, а також таким, що підтверджується поданими доказами. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст.\~12,\~13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши\~\~належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved