Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права на земельну частку (пай) площею 0,88 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території села Туринка колишньої Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, право на яку [PERSON] , який помер [INFO] , мав на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 158340, виданого 28 травня 1997 року Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 961, після смерті якого [PERSON] спадщину юридично оформила, однак сертифіката нового зразка не отримала. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її дошлюбним прізвищем було [PERSON] , відповідно її батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] , дошлюбним прізвищем якої було [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] є її, [PERSON] , дідом, а [PERSON] є її бабою. [PERSON] на підставі рішення Туринківської сільської ради від 27.01.1994 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,88 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території села Туринка Туринківської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкування відбувається за законом, оскільки заповіт від його імені не посвідчувався. Позивач вказує, що так як [PERSON] як дружина [PERSON] була спадкоємцем за законом першої черги після його смерті, вона вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , оскільки була зареєстрована, проживала разом із своїм чоловіком, вела з ним спільне господарство. Їй 29.02.2000 року [PERSON] , державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області, видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВІ № 721263, яке зареєстроване в реєстрі за № I -447 , спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з права на середню земельну частку, площею 0,88 га, що знаходиться в селі Туринка, Жовківського району Львівської області і належало померлому [PERSON] на підставі сертифіката, виданого виконкомом Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області 28 травня 1997 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 961. Однак [PERSON] не зареєструвала зазначене вище свідоцтво про право на спадщину за законом, тобто спадщину юридично оформила, однак сертифіката нового зразка не отримала. [PERSON] 13 травня 2008 року на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і все те, що їй буде належати на час її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла в трьох рівних частинах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після смерті баби, [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина, в тому числі і на право на земельну частку (пай). [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за заповітом відмовилися від прийняття спадщини за заповітом, водночас вона, [PERSON] , прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки була зареєстрована та проживала з нею на день її смерті. Стверджує, що їй видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельні ділянки, однак Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом № 395/01-16 від 05 березня 2020 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), площею 0,88 га, що розташований на території Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області і належав [PERSON] , померлому [INFO] , після смерті якого [PERSON] спадщину юридично оформила, однак сертифікату нового взірця не отримала і померла [INFO] , так як нею не було подано в нотаріальну контору оригіналу правовстановлюючого документа нового взірця на вищезгаданий земельний пай із відповідною реєстрацією в книзі реєстрації сертифікатів та роз`яснено про необхідність звернення в судові органи для оформлення права на вищевказаний земельний пай в порядку спадкування. Вказує, що вона не може пред`явити для оформлення спадщини належної форми документа, оскільки спадкоємці померли, а тому втратили цивільну правоздатність та дієздатність, водночас право на пай підтверджується сертифікатом старого зразка, а тому вважає, що її право на земельну частку (пай) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 02 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 05 червня 2024 року. Витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену (прошиті та пронумеровані, скріплені гербовою печаткою всі аркуші) копію спадкової справи № 146/2020, яка заведена 02 березня 2020 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду. Представник третьої особи- Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) в підготовче судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності. На виконання вимог ухвали від 02.05.2024 року із Жовківської ДНК надійшли копії спадкових справ. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, тобто фактично визнав позовні вимоги, покладається при вирішенні справи на думку суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , народилася [INFO] у селі Туринка, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № [NUMBER] , який виданий 17.01.2024 року органом 4628. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 07 квітня 2023 року, вбачається, що [PERSON] , 07 квітня 2023 року зареєструвала шлюб із [PERSON] у Жовківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 07.04.2023 року було складено відповідний актовий запис № 35. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON] . Тобто, дошлюбним прізвищем позивача було [PERSON] . Викладеним у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , яке видане Туринківською сільською радою 17 травня 1993 року, стверджується, що батьком позивача є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане сільським ЗАГС Туринка Жовківського району Львівсько області 01.09.1990 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 01 вересня 1990 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 01.09.1990 року було зроблено запис за № 34. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині [PERSON] . Тобто, дошлюбним прізвищем матері позивача, [PERSON] було [PERSON] . Викладеним у свідоцтві про народження матері позивача серії [NUMBER] , яке видане сільським ЗАГС села Туринка Жовківського району Львівської області 03.04.1965 року, стверджується, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Тобто, [PERSON] є дідом [PERSON] , а [PERSON] є її бабою. Факт реєстрації 28.10.1959 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане сільським ЗАГС села Туринка Жовківського району Львівської області 31.10.1959 року. З сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 158340, який виданий 28 травня 1997 року Туринківською сільською радою та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 961, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Туринківської сільської ради від 27.01.1994 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,88 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території села Туринка Туринківської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане 18 листопада 1996 року Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Нормою ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. З довідки № 411, яка видана 04.03.2024 року виконкомом Жовківської міської ради, вбачається, що заповіт від імені громадянина [PERSON] у Туринківській сільській раді не посвідчувався. Не посвідчувався заповіт від імені [PERSON] і нотаріусом. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після його смерті відбувалося за законом. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Нормою ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Так як [PERSON] була дружиною [PERSON] , а тому враховуючи норму ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, вона була спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] . З довідки № 409, яка видана 04.03.2024 року виконкомом Жовківської міської ради, вбачається, що громадянин [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті, [INFO] , в [ADDRESS] . Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Викладеним у довідці № 410, яка видана 04.03.2024 року виконкомом Жовківської міської ради, стверджується, що громадянка [PERSON] була зареєстрована та проживала разом із чоловіком, громадянином [PERSON] до дня його смерті, [INFO] , в [ADDRESS] , і вели спільне господарство. Суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , оскільки була зареєстрована, проживала разом із своїм чоловіком, вела з ним спільне господарство. З свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВІ № 721263, яке видане 29.02.2000 року [PERSON] , державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області та зареєстроване в реєстрі за № I-447, вбачається, що спадкоємцем майна громадянина [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина, [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з права на середню земельну частку, площею 0,88 га, що знаходиться в селі Туринка, Жовківського району Львівської області і належало померлому на підставі сертифіката, виданого виконкомом Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області 28 травня 1997 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 961. Суд враховує, що в даному свідоцтві вказано, що таке необхідно зареєструвати в виконкомі Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, однак, як встановлено судом, [PERSON] не зареєструвала зазначене вище свідоцтво про право на спадщину за законом, тобто спадщину юридично оформила, однак сертифіката нового зразка не отримала. [PERSON] 13 травня 2008 року на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і все те, що їй буде належати на час її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла в трьох рівних частинах [PERSON] , [PERSON] , тобто позивачу, [PERSON] . Цей заповіт посвідчено [PERSON] , секретарем виконкому Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 335. [PERSON] померла [INFO] , про що в цей день було складено відповідний актовий запис № 48, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області 15.12.2017 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на право на земельну частку (пай). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1, 5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ч. 1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Ч. 1 ст. 1275 ЦК України встановлено, що якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за заповітом протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, тобто протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тобто з дня її смерті, відмовилися від прийняття спадщини за заповітом та зазначили, що їм відомо про зміст заповіту, а також те, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, що підтверджується їх заявами від 13.06.2018 року, які посвідчені [PERSON] , приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області та зареєстровані в реєстрі за № 720 та № 719 відповідно. Водночас суд бере до уваги, що позивач [PERSON] від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] не відмовлялася. Викладеним у довідці № 413, яка видана 04.03.2024 року виконкомом Жовківської міської ради, стверджується, що громадянка [PERSON] була зареєстрована та проживала до дня смерті, [INFO] , в [ADDRESS] . З довідки № 414, яка видана 04.03.2024 року виконкомом Жовківської міської ради, вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та проживала разом із бабою, громадянкою [PERSON] , до дня її смерті, [INFO] , в [ADDRESS] , і вели спільне господарство. Викладеним у довідці № 415, яка видана 04.03.2024 року виконкомом Жовківської міської ради, стверджується, що на день смерті громадянки [PERSON] , яка померла [INFO] , в [ADDRESS] , був такий склад сім`ї: [PERSON] , 1965 року народження, дочка, [PERSON] , 1991 року народження, онук, [PERSON] , 1993 року народження, онука, [PERSON] , 1995 року народження, онук, [PERSON] , 1967 року народження, зять. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки була зареєстрована та проживала з нею на день її смерті, не відмовилася протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця від прийняття спадщини, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, водночас інші спадкоємці за заповітом протягом цього строку відмовилися від прийняття спадщини. Суд враховує, що [PERSON] звернулася в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою щодо видачі їй свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , а саме на земельні ділянки та земельну частку (пай). Внаслідок звернення позивача у Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області було зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] № 146/2020, номер у Спадковому реєстрі 65611321, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59660254 від 02.03.2020 року. Державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань Ольгою Ярославівною 21.03.2024 року були видані [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: 1) серії [NUMBER] , яке зареєстроване в реєстрі за № 435, спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 1,1616 га, що розташована на території Туринківської сільської ради Львівського району Львівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області 20 вересня 2001 року серії ЛВ № 013252, зареєстрованого в книгу реєстрацій державних актів за № 312, кадастровий номер землі 4622789200:33:000:0342; 2) серії НТВ № 190148, яке зареєстроване в реєстрі за № 436, спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,3300 га, що розташована на території Туринківської сільської ради Львівського району Львівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області 20 вересня 2001 року серії ЛВ № 013252, зареєстрованого в книгу реєстрацій державних актів за № 312, кадастровий номер землі 4622789200:33:000:0344. Позивач є власником даного майна, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав № 370789950, № 370792182, які сформовано [PERSON] , Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області 21.03.2024 року відповідно. Факт видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] підтверджує те, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Однак, Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом № 395/01-16 від 05 березня 2020 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), площею 0,88 га, що розташований на території Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області і належав [PERSON] , померлому [INFO] , після смерті якого [PERSON] спадщину юридично оформила, однак сертифікату нового взірця не отримала і померла [INFO] , так як позивачем не було подано в нотаріальну контору оригіналу правовстановлюючого документа нового взірця на вищезгаданий земельний пай із відповідною реєстрацією в книзі реєстрації сертифікатів та роз`яснено про необхідність звернення в судові органи для оформлення права на вищевказаний земельний пай в порядку спадкування. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак суд враховує, що позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини сертифікат на середню земельну частку (пай), виданий на ім`я [PERSON] нового зразка, оскільки вона померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність, крім того суд бере до уваги, що [PERSON] не зареєструвала свідоцтво про право на спадщину. Отже, позивач [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї баби, [PERSON] , яка померла [INFO] . Вона єдиний спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину, інші двоє спадкоємців за заповітом в шестимісячний строк після смерті спадкодавця відмовилися від прийняття спадщини, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного проживання зі спадкодавцем немає. Позивач [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки була зареєстрована та проживала з нею на день її смерті, не відмовилася протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця від прийняття спадщини, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Однак, спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 0,88 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , згідно сертифіката на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка, після смерті якого [PERSON] спадщину юридично оформила, однак не отримала сертифіката нового зразка, [PERSON] не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлої, оскільки вона втратила цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті, а також за життя не оформила право власності на землю. Водночас, право [PERSON] на дану земельну частку (пай) підтверджувалося сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка, а [PERSON] успадкувала дану земельну частку (пай), на підтвердження чого їй було видано свідоцтво про право на спадщину, хоча таке вона не зареєструвала. Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що право позивача на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved