Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

[PERSON] пред`явив позов до [PERSON] про визнання недійсним заповіту від 26.06.1998, посвідченого секретарем виконавчого комітету Уїздівської сільської ради, згідно з яким його матір, [PERSON] , заповіла його братові, [PERSON] , усе своє майно. Обґрунтував позов тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] , внаслідок чого відкрилась спадщина на її майно земельні паї на території с. Уїзд Івано-Франківського району. Складений [PERSON] 26.06.1998 заповіт вважає недійсним, оскільки на момент його складення вона страждала від вікових змін стану здоров`я, деменції, забудьковатості, мала ІІ групу інвалідності, у зв`язку з чим не могла адекватно оцінювати оточуючу її обстановку, розуміти значення вчинюваних нею дій та керувати ними, піддавалася впливу сторонніх осіб. Позивач та його представник, адвокат Гринчишин І. Я., в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач не з`явився в судове засідання, відзив на позовну заяву не подав, вважається належним чином повідомленим про місце та час його проведення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відмову в позові повністю. Згідно з копією дублікату заповіту від 26.06.1998, посвідченого секретарем виконавчого комітету Уїздівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області Мельник Г. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] . Копіями свідоцтва про народження [PERSON] та свідоцтва про одруження [PERSON] і [PERSON] , яка після одруження обрала прізвище [PERSON] , підтверджується, що [PERSON] є сином [PERSON] (в зазначених свідоцтвах її по батькові зазначено як " [PERSON] "). [PERSON] була власником земельної ділянки площею 1,56 га на території Уїздівської сільської ради, яку успадкував [PERSON] , що підтверджується копіями державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.06.2007 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.10.2018. Відповідно до ч. 1\~ст.\~225\~ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз`яснено у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст.\~225\~ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145\~ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Подані позивачем докази не доводять обставини перебування [PERSON] в момент складення заповіту в такому стані, що вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, внаслідок чого відсутні підстави для визнання заповіту недійсним. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed