Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

Направленим позовом заявниця просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено. Відповідач, у свою чергу, скерував до суду заяву згідно з якою позовні вимоги визнав у повному обсязі. Крім того, у подальшому [PERSON] подав до суду заяву згідно з якою просив суд при вирішенні питання щодо розірвання шлюбу ухвалити також рішення відносно визначення місця проживання спільних сторін дітей. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Із позовної заяви убачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2 червня 2007 року. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. За вказаних обставин, позивачка просить розірвати шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам права. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Враховуючи фактичні обставини справи, положення норм матеріального права, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову, адже, як встановлено у ході розгляду справи, шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Разом з тим, суд звертає увагу відповідача на те, що його заява про вирішення питання щодо визначення місця проживання спільних дітей сторін при розірванні шлюбу розглянутою бути не може, оскільки позивачкою відповідні позовні вимоги в межах цього провадження не заявлялися. Крім того, із матеріалів справи також вбачається, що і відповідачем у цій справі у порядку ст. 193 ЦПК України не заявлявся зустрічний позов, який би містив вимоги, зокрема, щодо визначення місця проживання дітей. За таких обставин, заяву [PERSON] про вирішення питання щодо визначення місця проживання спільних сторін дітей при розірванні шлюбу належить повернути без розгляду, так як згідно із приписами процесуального законодавства України суд немає права здійснювати розгляд справи поза межами відповідних позовних вимог. У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved