Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

позивач звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом про солідарне стягнення з відповідачів на його користь боргу за договором позики у розмірі 80000 доларів США, що станом на день подання позову становить 2925488 гривень, а також про вирішення питання судових витрат. Позов мотивує\~тим,\~що він, [PERSON] , на підставі розписки від 21 квітня 2021 року передав [PERSON] в тимчасове користування грошові кошти в сумі 100000 доларів США на купівлю квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно умов договору [PERSON] зобов`язувався повернути кошти до 21 квітня 2022 року або на першу вимогу. Позивач вважає, що укладений договір позики, що укладений між ними, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченій ст.ст. 207, 1047 ЦК України. Як на правову підставу своїх вимог посилається на положення ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 60, 65 СК України та вказує, що оскільки позика використана в інтересах сім`ї відповідачів (ними набуто право спільної сумісної власності на квартиру), то і зобов`язання щодо позики є спільними, а отже [PERSON] та [PERSON] є належними співвідповідачами у даній справі. Зазначає, що після настання 21 квітня 2022 року відповідачі частково виконали свої зобов`язання: 24 травня 2022 року йому було повернуто 11000 доларів США, а 12 вересня 2022 року - 9000 доларів США. Однак, в подальшому відповідачі відмовляються виконувати належним чином свої грошові зобов`язання передбачені договором щодо повернення позики, ігнорують його вимоги щодо повернення суми позики та всіма можливими способами ухиляються від виконання зобов`язань щодо повернення позики, до теперішнього часу не виконали свій обов`язок, порушивши строки повернення коштів. Відтак просить стягнути дані кошти в судовому порядку. Додатково вказує, що попередній орієнтовний розрахунок суми витрат на правничу допомогу адвоката, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи становить 20000 гривень, докази понесених витрат будуть подані до закінчення судових дебатів у справі. Матеріали позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 27 вересня 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю [PERSON] . Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження у такій. 4 листопада 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Сеньківа А.І., що діє на підставі ордеру серії ВС №1168430 від 2 листопада 2022 року, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову до [PERSON] повністю, а також просив витребувати у позивача оригінал розписки від 21 квітня 2021 року. Вказує, що зважаючи на суму позики, яку як стверджує позивач було надано ним відповідачу [PERSON] - 100000 доларів США, даний договір стосується цінного майна та виходить за рамки дрібного побутового. Відтак на його укладення та/або отримання грошових коштів за ним, використання цих коштів мала бути наявною письмова згода відповідача [PERSON] , оскільки вона станом на 21 квітня 2021 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Водночас [PERSON] згоди на укладення договору позики, отримання коштів за ним, їх використання в будь-який спосіб та подальше часткове погашення позики не надавала, її згода на вчинення вказаних дій не запитувалась ні позивачем, ні відповідачем [PERSON] . Стверджує, що про наявність вказаної позики та про обставини, які стосуються отримання такої [PERSON] та її використання, [PERSON] дізналась саме з позовної заяви. Звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 24 листопада 2021 року у справі №675/347/18-ц та від 21 вересня 2021 року у справі №348/2263/19 про те, що тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача. При цьому вказує, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази про укладення договору позики в інтересах сім`ї та фактичне використання отриманих [PERSON] у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а також що [PERSON] давала згоду на укладення такого договору та/або використання залучених за ним коштів в інтересах сім`ї, в тому числі для придбання квартири. При цьому зазначає, що квартира [ADDRESS] в є спільною сумісною власністю відповідачів як подружжя, водночас як вбачається з даних Державного реєстру речових прав, її ціна, встановлена у договорі складає 870800 грн. що за чинним на 21 квітня 2021 року курсом становило 31100 доларів США. Зважаючи на викладене вважає, що відсутні правові підстави кваліфікувати [PERSON] , як зобов`язану особу (боржника) за укладеним відповідачем [PERSON] та позивачем договором позики у формі розписки, оскільки згоди на його укладення вона не давала, а факт укладення цього правочину в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї у цій справі є недоведеним, належними і допустимими доказами не підтверджується. Крім того вказує, що відповідачем ставиться під сумнів існування розписки виданої відповідачем [PERSON] , копія якої долучена до позову, а тому вимагає представлення позивачем оригіналу вказаної розписки. Додатково вказує, що орієнтовний розмір судових витрат, які відповідач змушена понести у зв`язку з пред`явленим до неї позовом складається з витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 30000 гривень, докази понесення витрат та їх остаточний розмір буде подано (визначено) після закінчення судових дебатів у справі. Також 4 листопада 2022 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , подана від її імені представником останньої [PERSON] . Просить визнати недійсним договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 21 квітня 2021 року, що оформлений розпискою [PERSON] від 21 квітня 2021 року. Зустрічний позов мотивує тим, між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 2 червня 2007 року. Під час шлюбу, подружжям за їх спільні кошти, було набуто у власність майно, в тому числі була придбана квартира [ADDRESS] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 20 жовтня 2022 року вбачається, що ціна даного нерухомого майна складає 870800 гривень. З заявленого у справі первісного позову позивач дізналась, що [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 100000 доларів США, про що видав розписку від 21 квітня 2021 року. За твердженням первісного позову, вказані грошові кошти були надані на придбання квартири [ADDRESS] , та вказані грошові кошти було фактично використано [PERSON] в інтересах його сім`ї і саме за ці грошові кошти було придбано вказану вище квартиру. На цій підставі [PERSON] вимагає стягнути заборгованість за позикою в розмірі 80000 доларів США, що станом на день подання позову становить 2925488 гривень солідарно з [PERSON] та [PERSON] як з подружжя, кожен з яких солідарно зобов`язаний за використаною в інтересах сім і позикою. Звертає увагу на те, що [PERSON] станом на 21 квітня 2021 року був обізнаний з тим, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з позивачем. [PERSON] , як дружина [PERSON] , не була поінформована про отримання ним вказаної позики від [PERSON] та про її подальше часткове погашення. Жодної згоди, в тому числі в письмовій формі, на укладення договору позики, який оформлений розпискою [PERSON] від 21 квітня 2021 року, та її часткове погашення позивач не надавала, а відповідачі такої згоди не запитували. Також зазначає, що [PERSON] здійснює діяльність як фізична особа - підприємець КВЕД 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах тощо, дата реєстрації: 26 листопада 2021 року. Як на правову підставу своїх вимог посилається на положення ст. 65 СК України та ст. 216 ЦК України вказуючи, що зважаючи на те, що відповідачі згоди позивача на отримання позики від 21 квітня 2021 року не запитували, позивач такої згоди не надавала, вказаний правочин виходить за межі дрібного побутового, а відтак відсутність згоди позивача на його укладення є підставою для визнання такого договору позики недійсним. Окрім того щодо судових витрат вказує, що орієнтовний розмір судових витрат, які позивач змушена понести у зв`язку з пред`явленням цього зустрічного позову складаються з судового збору 992 гривні та витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 30000 гривень, докази понесення витрат та їх остаточний розмір буде подано (визначено) після закінчення судових дебатів у справі. Протокольною ухвалою підготовчого засідання від 16 листопада 2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято судом до розгляду спільно з первісним позовом. 9 грудня 2022 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про витребувати в приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В. належним чином засвідчені копії наступних документів: договору купівлі-продажу серія та номер: 1134, виданий 13 травня 2021 року, видавник [PERSON] , приватний нотаріус ЛМНО, а також документів, які подавались сторонами для укладення цього договору, в тому числі документ, який засвідчує згоду [PERSON] на придбання цієї квартири, а також технічного паспорта на вказану квартиру; повідомлення, серії та номер: б/н, виданий 11 листопада 2021 року, видавник: ТОВ «Хмельницьке обласне земельне агентство»; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58100878 від 13 травня 2021 року, а також документів, на підставі яких було прийнято вказане рішення. Протокольною ухвалою підготовчого засідання від 12 грудня 2022 року клопотання представника відповідача про витребування доказів було задоволено, на виконання такої скеровано приватному нотаріусу ЛМНО Магировській О.В. запит про витребування належним чином завірених копій документів, вказаних в клопотанні. 1 лютого 2023 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про витребування у Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління ДПС у Львівській області інформації щодо доходів [PERSON] за період з 1 червня 2017 року по 31 травня 2021 року. Також 1 лютого 2023 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Окрім того 1 лютого 2023 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про виклик та допит у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] . Також 1 лютого 2023 року відповідач [PERSON] подав до суду пояснення по суті спору, згідно з якими позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] вважає безпідставним та необґрунтованим, та відтак таким, що не підлягає до задоволення. Зазначає,\~що перебуває в шлюбі з [PERSON] з 2 червня 2007 року, а проживали однією сім`єю вони ще з осені 2002 року. Вони працювали та їх бюджет був спільним, витрачали наявні у них кошти лише за спільною згодою. Першим спільним майном була квартира [ADDRESS] , куплена у 2005 році на ім`я дружини, кредит на купівлю такої брав він, а [PERSON] була поручителем. Вказує, що в період шлюбу вони декілька раз купували нерухомість попередньо продававши наявну, таким чином придбали квартиру [ADDRESS] , де проживали однією сім`єю орієнтовно до березня 2022 року. Стверджує, що під час спільного проживання за спільною згодою ними було прийнято рішення купити квартиру [ADDRESS] . Квартира загальною площею 61,1 кв.м. купувалась у забудовника на нульовому циклі з метою зробити ремонт та продати. Оскільки особистих заощаджень на той момент у них не було, вони підрахували, що орієнтовні витрати складуть 100000 доларів США та прийняли рішення позичити ці кошти. На підставі розписки від 21 квітня 2021 року [PERSON] передав йому, [PERSON] , зазначену суму. При цьому стверджує, що кошти були отримані ним саме на купівлю вказаної вище квартири. Зазначає, що [PERSON] було відомо як про позику, так і про купівлю квартири, що на його думку підтверджується тим, що остання у нотаріуса давала згоду на купівлю даного майна, а їх доходи не давали можливість купити її за свої кошти. Вартість квартири становила 870800 гривень, що на момент оплати складало 31516,46 доларів США (офіційний курс НБУ 27,63 гривень за 1 долар США), решту коштів було витрачено на внутрішній ремонт та облаштування квартири. Зазначає, що вони планували повернути кошти продавши квартиру до 21 квітня 2022 року, однак у зв`язку із карантином, в подальшому введенням воєнного стану, зміною цін на ринку, сімейними конфліктами, їм це не вдалось. В кінці березня 2022 року [PERSON] повідомила, що подає позов про розлучення (справа №465/5355/22, що перебуває в провадженні Франківського районного суду м. Львова). Після 21 квітня 2022 року [PERSON] почав вимагати повернення належних йому коштів. Відповідач стверджує, що оскільки він був свідомий того, що вони з дружиною такі кошти винні, то 24 травня 2022 року позичив у своєї сестри [PERSON] 11000 доларів США, віддав їх позивачу за первісним позовом та попросив ще почекати. Зазначає, що весь цей час він проводив перемовини із [PERSON] щодо врегулювання їх майнових питань, позивач за зустрічним позовом повідомила, що готова лише частково відшкодувати борг, а саме: продати належний їм та зареєстрований на неї автомобіль, на що видала йому відповідну довіреність. Крім того, заявила, що квартири є їх спільними, а решта боргу - його особистим зобов`язанням, з чим відповідач не погоджується. 9 вересня 2022 року згаданий автомобіль був проданий за 20000 доларів США, 11000 доларів США було повернуто [PERSON] , а 12 вересня 2022 року повернуто 9000 доларів США [PERSON] . Відтак вважає вірним твердження позивача за первісним позовом про те, що позика використана в інтересах їх з [PERSON] сім`ї, а отже зобов`язання щодо позики є спільними. В підготовчому засіданні 3 лютого 2023 року вказані вище клопотання відповідача [PERSON] залишені відкритими для надання можливості іншим учасникам справи ознайомитись з такими. 13 лютого 2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про виклик та допит в якості свідків відповідача [PERSON] , яка погоджується на її допит в якості свідка, [PERSON] та [PERSON] . Також 13 лютого 2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача [PERSON] [PERSON] з процесуальних питань, в якій він вказує, що [PERSON] заперечує зазначене в поясненнях по суті спору твердження [PERSON] про те, що частина позики була використана ним на проведення ремонту в квартирі [ADDRESS] , та на спростування даних обставин покликається на розписки, за якими вона залучила грошові кошти від [PERSON] та [PERSON] саме для придбання та ремонту вказаної квартири. Вказує, що оскільки позики не повернуто кредиторам, то оригінали боргових розписок перебувають в кредиторів [PERSON] та [PERSON] 13 лютого 2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло заперечення представника відповідача [PERSON] [PERSON] проти клопотань відповідача [PERSON] . Окрім того 13 лютого 2023 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] через систему «Електронний суд» повторно подав до суду клопотання про витребування в приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В. належним чином засвідчених копій документів шляхом постановлення відповідної ухвали. 14 лютого 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Мельник А.І., що діє на підставі ордеру серії ВС №1170750 від 15 листопада 2022 року, подав на електронну адресу суду клопотання, в якому зокрема просив задоволити клопотання відповідача [PERSON] про проведення експертизи. Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] задоволено та витребувано в приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В. належним чином завірені копії вказаних вище документів. 27 лютого 2023 року на адресу суду на виконання вказаної вище ухвали від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В. надійшли копії витребуваних документів, а саме договору купівлі-продажу квартири з додатками до такого. Протокольною ухвалою підготовчого засідання 15 березня 2023 року частково задоволено клопотання сторін про допит свідків, окрім допиту у якості свідка позивача [PERSON] у зв`язку з відсутністю згоди останнього, а клопотання відповідача [PERSON] про призначення експертизи надалі залишено відкритим. Окрім того ухвалою суду від 15 березня 2023 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] та витребувано в Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління ДПС у Львівській області інформацію щодо доходів [PERSON] за період з 1 червня 2017 року до 31 травня 2021 року. 6 квітня 2023 року на адресу суду на виконання вказаної вище ухвали надійшла витребувана інформація з Львівської ДПІ ГУ ДПС у Львівській області. 7 квітня 2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про витребування в АТ КБ «Приватбанк», АТ «Сенс Банк», АТ «Кредобанк» та АТ «Універсал Банк» відомостей про рахунки відкриті в кожному з цих банків на ім`я [PERSON] в гривнях, доларах США та в Євро, за період з 1 січня 2017 року по 21 квітня 2021 року, а також відомостей про грошові кошти, що надходили на вказані рахунки за період з 1 січня 2017 року по 21 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] задоволено та витребувано в АТ КБ «Приватбанк», АТ «Сенс Банк», АТ «Кредобанк» та АТ «Універсал Банк» вказані відомості. 2 червня 2023 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] через систему «Електронний суд» подав до суду клопотання про поновлення відповідачу процесуального строку на подання доказів та витребування в Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління ДПС у Львівській області інформації щодо доходів [PERSON] за період з 1 червня 2017 року по 31 травня 2021 року. Ухвалою суду від 6 червня 2023 року клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] задоволено та витребувано в Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління ДПС у Львівській області інформацію щодо доходів [PERSON] за період з 1 червня 2017 року по 31 травня 2021 року. 14 червня 2023 року до суду на виконання ухвали від 10 квітня 2023 року надійшли витребувані документи з АТ «Сенс Банк», 16 червня 2023 року з АТ «Кредобанк», 21 червня 2023 року інформація та документи з АТ КБ «Приватбанк». 21 червня 2023 року до суду на виконання ухвали від 6 червня 2023 року надійшли витребувана інформація та документи з Головного управління ДПС у Львівській області. 4 липня 2023 року до суду на виконання ухвали від 10 квітня 2023 року повторно надійшли витребувані документи з АТ «Сенс Банк», а також інформація та документи з АТ КБ «Приватбанк» в доповнення до раніше наданих. 5 липня 2023 року та 28 липня 2023 року до суду на виконання ухвали від 10 квітня 2023 року надійшла відповідь з АТ «Універсал Банк» щодо відсутності відкритих банківських рахунків. Ухвалою суду від 15 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 23 жовтня 2023 року у вступних словах щодо первісного та зустрічного позовів позивач [PERSON] підтримав поданий ним позов, а зустрічний заперечив. Пояснення надав аналогічні зазначеним у позовній заяві. Зокрема вказав, що [PERSON] звернувся до нього щоб придбати квартиру разом з [PERSON] , оскільки він коштів на той час не мав, займався автомобілями з Америки. Зазначив, що звертався що нього щодо позики та обговорював таку з ним саме [PERSON] , [PERSON] була присутня при обговоренні. Приїхав до [PERSON] в квартиру на [ADDRESS] і передав кошти однією сумою того дня, коли була підписана позика. Після продажу квартири відповідачі мали віддячити, частину коштів [PERSON] йому повернув, іншу не зміг. [PERSON] знала, що [PERSON] має повернути кошти, у переписці у Вайбері казала, що дала згоду на продаж автомобіля, а тому цікавилась чи повернуто кошти. Позивач зазначив, що позичена сума для нього є значною, однак з [PERSON] вже було куплено не один об`єкт нерухомості, а тому була довіра. Оформлена розписка є формальністю, письмової згоди від [PERSON] не отримав. Вказав, що є одруженим, позичені кошти є спільними, має від дружини нотаріальну згоду на всі дії, такої до справи не долучав. Знав про необхідність згоди другого з подружжя при укладенні договорів з нерухомістю. Представник позивача [PERSON] - адвокат Мельник А.І., що діє на підставі ордеру серії ВС №1170750 від 15 листопада 2022 року, у вступних словах підтримав первісний позов з мотивів, викладених у такому, зустрічний позов заперечив. Зазначив, що позивач звертався до відповідачів про повернення коштів, однак такі не було повернуто. Кошти були позичені для придбання квартири, тому повинні бути повернуті обома співвідповідачами, оскільки позику було укладено в інтересах сім`ї. При цьому вказав, що можливо таку було отримано в інтересах бізнесу, оскільки [PERSON] вів такий, однак доходи від такого також ідуть в сім`ю. На запитання суду вказав, що вимог законодавства при укладенні позики не було дотримано, оскільки між сторонами були довірливі відносини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 23 жовтня 2023 року у вступних словах первісний позов визнав, зустрічний позов заперечив. Вказав, що [PERSON] була проти отримання позик, згоди і поруки вона ніколи не давала. Водночас ствердив, що усно добро на позику від [PERSON] отримав, хоч письмової згоди не було. Зазначив, що в іншій позиці в банку згоди він теж не отримував. При цьому вказав, що викладені в зустрічному позові обставини є неправдивими. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мартиневич Ю.О., що діє на підставі ордеру серії ВС №1162404 від 15 листопада 2022 року, у вступних словах первісний позов визнав, зустрічний позов заперечив, пояснення надав анологічні викладним у письмових поясненнях відповідача. Зокрема вказав, що відповідачі не мали доходів для придбання квартири. Зазначив, що докази наявності таких відсутні, оскільки оббіг коштів не є доходом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 23 жовтня 2023 року у вступному слові первісний позов заперечила, а зустрічний підтримала. Звернула увагу на те, що до моменту ініціювання нею розлучення не було судових процесів, однак після цього швидко з`явився позов щодо позики. Ствердила, що квартиру було придбано за кошти сім`ї. Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] при ній бізнес проектів не обговорювали. [PERSON] її ні разу не питав про позику, оскільки отримав би відмову, бо вона тривалий час працювала в банку. [PERSON] бачила у них вдома кілька разів, якщо чоловіки щось і робили, то поза її сім`єю. Ствердила, що про позику не знала, не була про неї поінформована, квартиру купили за власні кошти. Мали кошти, оскільки вона працює, долучила до справи відповідні докази. Крім цієї квартири розглядали варіанти купівлі іншої квартири. Кошти позичали також в її сім`ї. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у вступних словах первісний позов заперечив з мотивів, викладених у відзиві, а зустрічний позов підтримав з мотивів, викладених у такому. Звернув увагу на те, що відсутні докази витрачання позики в інтересах сім`ї. При цьому зазначив, що вказана позика є важелем впливу на його довірительку під час поділу майна подружжя. Вказав, що оскільки відсутні письмова згода [PERSON] договір позики повинен бути визнаним недійсним. Протокольною ухвалою судового засідання 23 жовтня 2023 року судом було зобов`язано позивача [PERSON] надати суду для огляду оригінал розписки [PERSON] , а також нотаріальної згоди його дружини. Окрім того в судовому засіданні 23 жовтня 2023 року було встановлено порядок дослідження доказів та розпочато таке, зокрема допитано у якості свідків за їх згодою сторін у справі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так допитаний у якості свідка [PERSON] вказав, що є фізичною особою-підприємцем, займається торгівлею іграшками, канцтоварами, наданням послуг з 2008 року, річний дохід 5 млн. гривень, з яких чистий дохід становить 2-3 млн. гривень в рік. [PERSON] знає приблизно з 2012-2013 років, колись були партнерами та мали спільні проекти, зараз їх стосунки погіршились. Зазначив, що позичив кошти [PERSON] під один з проектів під купівлю квартири, сам дивився її і [PERSON] теж. В той період в них були дружні стосунки, дружили сім`ями. Позику обговорювали кілька разів, при цьому були присутні обоє з відповідачів, а також міг бути друг [PERSON] . [PERSON] була вдома, коли вони обговорювали позику, це тривало кілька тижнів. Вказав, що не вів переговорів щодо позики, а [PERSON] обдумував чи правильною та комерційно вигідною буде така дія. Вважає, що вони отримали чітку згоду [PERSON] у формі фрази: «працюйте хлопці, заробляйте гроші», однак на папері згоди не було. Від своєї дружини мав довіреність, чи мав довіреність [PERSON] не цікавився. При отриманні коштів обговорювали їх повернення. Зазначив, що позичена сума є для нього значною, мав позитивний досвід спільних проектів. [PERSON] був директором на його фірмі Кас Консалтинг та отримував інші позики, які повертав, підписував договори, тому повністю йому довіряв. На даний час [PERSON] вже звільнений з посади, оскільки у них закінчились спільні проекти, та відтак вже не було в цьому доцільності. Кошти передав [PERSON] в нього вдома на вул. Тершаковців одною сумою. Квартира була куплена відповідачами за позичені кошти, [PERSON] робив ремонт, мав продати квартиру та повернути кошти і заробіток. Вказав, що здійснював контроль подивився квартиру після її купівлі та на завершенні ремонту. Частину коштів було йому повернуто, після пред`явлення позову кошти не повертались, спілкувався зі сторонами про повернення позики. Вказав, що [PERSON] також був власником ПП «Кас Консалтинг», коли він набув у власність таку, потім таку придбала його дружина, на що він міг давати їй дозвіл, після придбання компанії певний час також був її директором. Наскільки йому відомо [PERSON] на даний час є фізичною особою-підприємцем та займається торгівлею. Про розірвання шлюбу між відповідачами йому повідомив [PERSON] , коли саме не пригадує, позику було надано коли ще не було кризи в шлюбних відносинах між ними. При цьому [PERSON] вказав, що раніше брав позику, в тому числі у банку як юридична особа, як фізична особа не брав. Визнав, що на надання позики мав довіреність від дружини, до такої та після неї укладав інші договори, в яких вимагалась згода дружини, та він отримував таку. Допитаний у якості свідка [PERSON] вказав, що є фізичною особою-підприємцем, займається торгівлею промисловими товарами та здає приміщення в суборенду. З [PERSON] у нього були дружні та ділові стосунки, наразі лише ділові. [PERSON] є його колишньою дружиною, припинили шлюбні відносини в кінці зими весни 2022 року, в 2023 році розірвали шлюб, припинили стосунки, мають спільну дитину. З [PERSON] знайомий з 2010-2011 років з банківської діяльності, після закінчення такої в 2014 році запропонував йому спільну діяльність та вони здійснювали таку до 2022 року. Вказав, що ПП «Кас Консалтинг» було його компанією, однак йому не вдавалось здійснювати діяльність, тому залучив [PERSON] та пізніше продав підприємство за 100 гривень, був у такому найманим працівником. Зазначив, що мав позитивну репутацію в банківській сфері, працював керівником відділення у Прокредит Банк, Таском Банк, заступником керівника відділення в Універсал Банк, там отримував зарплати в 2010-2012 роках. [PERSON] також активно брала участь у бізнесі, через банк, де вона працювала, отримували кредити. Кредити отримував на ПП «Кас Консалтинг» та розпоряджався даними коштами він. Багато разів отримував позики від [PERSON] , на наявні проекти, купівлю автомобілів з Америки. [PERSON] ніколи не давала письмових згод на позики, лише усні. Автомобілі купував на різних людей. З [PERSON] вони купили та продали до десяти квартир, перші квартири купувались за банківські кредити. Вже після підприємства одним з спільних проектів з [PERSON] була купівля квартири. Така була на нульовому циклі, мали зробити ремонт, продати і заробити гроші. Домовились з [PERSON] , що він надасть кошти, заробіток поділять, позивач оцінив його можливості та надав таку позику. [PERSON] дала усну згоду, була на квартирі, проти письмової згоди на позики була проти. Письмові згоди були по банківських кредитах, оскільки він був боржником в 2003-2009 роках, одружені з 2007 року, шість років жили без реєстрації шлюбу, шлюбного договору не укладали. Вказав, що порядок укладення договору йому зрозумілий, між ними була довіра, за що зараз розплачується. Вважає, що про згоду мала думати дружина. На даний час відповідач має намір повернути позичені кошти. Вказав, що можливо в [PERSON] були кошти, її доходи ніколи не контролював, однак сім`ю він утримував сам, забезпечував її всім необхідним. Зазначив, що не був відомим бізнесменом, весь бізнес будував на кредитах. Позичав кошти в [PERSON] без оформлення. Про позики від родичів [PERSON] йому невідомо, позика від [PERSON] була призначена (витрачена) на купівлю квартири та її ремонт для подальшого продажу. Крім цієї позики були також інші договори, зобов`язання перед іншими особами. Додатково зазначив, що є кримінальна справа проти нового співмешканця [PERSON] , вказана особа разом з відповідачкою разом завели проти нього кримінальну справу, яку закрили. Допитана у якості свідка [PERSON] вказала, що на даний час є керівником відділення ТОВ «Овоген-Україна», працює в такому з 2021 року, дохід 5000 гривень. З [PERSON] вони були знайомі, були декілька спільних святкувань та зустрічей, після 2022 року не спілкуються та їх стосунки недоброзичливі. З [PERSON] були подружньою парою, зустрічались з 2002 року, одружились в 2007 році, до того п`ять років спільно проживали, з 2022 року не спілкуються та їх стосунки є недружелюбними. Зазначила, що позика є неправдивою, останні роки спільного життя з [PERSON] були напруженими, свої проекти останній оформляв на родину, знайомих, що дало їй зрозуміти, що він не хоче продовжувати. Коли піднялось питання розлучення з`явилась позика. Вказала, що з`ясовувала у [PERSON] про таку, була переписка у Вайбері, не заперечує щодо її озвучення. Також дзвонила до партнерів [PERSON] , щоб довідатись про наявність інших зобов`язань. Коли купували квартиру, таку знайшов [PERSON] , вони їздили дивилися її, але всіма моментами купівлі займався чоловік. Розмов про позику не було, бо якби її запитали, то отримали б відмову, про що знали, оскільки вона 16 років з 2002 року працює в банку та чітко пояснила свою позицію щодо кредитів, була проти. При передачі коштів також не була присутня. Якщо [PERSON] і брав якісь кошти, то у них з [PERSON] є багато спільних проектів, які на [PERSON] не оформлялись. Звернула увагу на те, що надала довідку про свої доходи, яка підтверджує спроможність купити квартиру. На той момент вартість квартири становила 40 тисяч доларів США, за день до купівлі такої вона була в нотаріуса підписувала згоду. Квартира була придбана за сімейні кошти, в них були заощадження, її дохід становив близько 20000 гривень зарплати. Також зазначила, що отримала позики в сестри і мами на придбання квартири на Стрийській, оскільки йшла мова про купівлю двох квартир, щоб підстрахуватись взяли додаткові кошти. [PERSON] був про ці позики поінформований, письмової згоди від нього на такі не брала. Мама і сестра були у Львові в неї в гостях і там вона отримала кошти, розписки були написані в той самий день, кошти передали одноразово. Загалом позичила 78 тис. Євро: 40 тисяч в сестри і 38 тисяч в мами, віддала такі [PERSON] , власні заощадження становили близько 60 тисяч Євро. Вартість ремонту обійшлася приблизно в 27-28 тисяч доларів США, решту позики близько 4 тисяч доларів США віддали. Порядок укладення договорів їй був відомий. Була проти позики в банку, про позику від [PERSON] довідалася через Дію, коли отримала повістку. При цьому вказала, що між [PERSON] та [PERSON] бізнес відносини не припинені, між ними гарні дружні відносини. На сьогодні вона з [PERSON] володіє двома квартирами, її пропозиції мирової угоди не беруться до уваги, оскільки основна мета спору забрати активи. В судовому засіданні 29 квітня 2024 року допитано у якості свідка [PERSON] , яка вказала, що [PERSON] є її рідним братом, з [PERSON] у неї дружні стосунки, також були дружні стосунки з [PERSON] , коли остання була дружиною брата, на даний час не спілкуються. Зазначила, що їй відомо про те, що брат неодноразово позивач кошти у [PERSON] та повертав такі вчасно, такі дії вчиняв в інтересах сім`ї. Також їй відомо про те, що була позика від [PERSON] , яку не повернуто, така отримувалась на купівлю квартири і завершення ремонту, тобто на бізнес проект, оскільки квартиру мали підготувати на продаж, однак при передачі коштів вона присутня не була. Вказала, що спочатку кошти мали позичити вони з чоловіком, однак вони придбали квартиру. [PERSON] купив квартиру в тому ж будинку, де вона зареєстрована, купили таку від забудовника приблизно за 1100 доларів США за кв.м. Свідок ствердила, що [PERSON] знала про позику, однак вказала, що за яких обставин останній стало відомо про таку вона не знає. Також зазначила, що [PERSON] дала згоду на купівлю квартири, чи була розписки на інші позики свідку невідомо, а також невідомо чи давала згоду на такі [PERSON] . Вказала, що була у нотаріуса, оскільки того дня вони з чоловіком також купували квартиру. Зазначила, що весною 2022 року вони продали автомобіль і тоді позичили кошти братові, який звернувся до неї, бо потрібно було повернути кошти, йшла мова про 11000 доларів США. В судовому засіданні 20 травня 2024 року допитано у якості свідка [PERSON] , яка вказала, що [PERSON] є колишнім чоловіком її сестри [PERSON] , з ним не спілкується, а [PERSON] їй не знайомий, знає лише, що це товариш [PERSON] . З сестрою у них дуже близькі відносини, постійно допомагають одна одній. Сестра та її чоловік працювали в банках, купували квартири та продавали такі, [PERSON] завжди мав багато бізнес-проектів. Зазначила, що їй ніколи не було відомо про отримання [PERSON] позики від [PERSON] , ні сестра, ні її колишній чоловік про це не говорили. Стверджує, що сестра довідалась про позику лише коли їй прийшло повідомлення в Дії про судову справу. Вказала, що квартира на [ADDRESS] була бізнес-проектом, точна вартість такої їй невідома, сестра з чоловіком мали близько 50 тисяч Євро і вони також ще позичили їм кошти. Останні звернулись до них щодо позики, зазначивши, що їм потрібні кошти на проект, на Вербну неділю у 2021 чи 2022 році приїхала мама з Польщі і вони позичили їм гроші. Свідок ствердила, що позичила 40000 Євро, гроші передала сестрі особисто, чоловік останньої тоді не був присутнім, на даний час позика не повернута та така засвідчується розпискою, написаною сестрою. Зазначила, що раніше до того також позичала їм кошти в менших сумах, однак на нерухомість була лише вказана позика. Умовою позики було купити квартиру, закінчити ремонт та продати таку, позика була безвідсоткова та безтермінова. Наскільки їй відомо, після отримання позики сестра з чоловіком придбали квартиру та робили в такій ремонт. Щодо свого матеріального становища свідок вказала, що працювала у 2021 році, її дохід становить 100000 гривень в місяць, має у власності нерухомість, в 2020-2021 роках кредитів у банках не мала. Зазначила, що сума позики для неї була значною, після цього в неї залишилось 20000 Євро заощаджень, загалом у нею було 60000 Євро заощаджень за 2018-2021 роки, оскільки у неї висока заробітна плата. Також вказала, що мала вільні кошти, оскільки в 2017-2018 роках вступила у спадщину після смерті чоловіка та це були кошти залишені ним. Померлий чоловік працював в кредитній спілці, був співзасновником адвокатського об`єднання та третейським суддею. Вони продали будинок на [ADDRESS] більше як за 300 тисяч Євро, а також у власності чоловіка був скло-дзеркальний завод, який також продали. Протокольною ухвалою судового засідання прийнято відмову учасників від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні 3 червня 2024 року позивач [PERSON] та його представник адвокат Мельник А.І., що діє на підставі ордеру серії ВС №1170750 від 15 листопада 2022 року, первісний позов підтримали з мотивів, викладених у такому, та просили його задовольнити, зустрічний позов заперечили та в його задоволенні просили відмовити. Крім того, позивач на вимогу суду надав для огляду оригінал розписки, а також надав для огляду оригінали заяв його дружини на укладення договорів, а також долучив до матеріалів справи докази про його доходи в підтвердження спроможності надати позику, яка є предметом спору. Відповідач Кондратюк первісний позов визнав, пояснення надав аналогічні викладеним у письмових поясненнях відповідача, зустрічний позов заперечив, в задоволенні такого просив відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали зустрічний позов з мотивів, викладених у такому, та просили його задовольнити, а первісний позов заперечили з мотивів, викладених у відзиві, в задоволенні такого просили відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. \~ Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема згідно з пунктами 2 та 5 такої одними з таких способів в тому числі є визнання правочину недійсним та примусове виконання обов`язку в натурі. При цьому перелік способів захисту є невичерпним, оскільки абз. 12 вказаної частини статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судовим розглядом встановлено, що відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] з 2 червня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 2 червня 2007 року (т. 1 а.с. 8). Заочним рішенням\~Франківського районного\~суду м.\~Львова від\~6\~березня 2023\~року у\~справі №465/5355/22, що набрало законної сили 7 квітня 2023 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 2 червня 2007 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №128 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109398586). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки [PERSON] від 21 квітня 2021 року (т. 1 а.с. 7), оригінал якої було надано позивачем [PERSON] суду для огляду в судовому засіданні, [PERSON] позичив у [PERSON] 100000 доларів США на купівлю квартири [ADDRESS] . Зазначені кошти [PERSON] зобов`язався повернути до 21 квітня 2022 року або на першу вимогу. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №310783308 від 26 вересня 2022 року, 13 травня 2021 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,1 кв.м, ціна майна: 870\~800, на підставі договору купівлі-продажу, виданого 13 травня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. Наведене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №285361106 від 18 листопада 2021 року (т. 1 а.с. 89) та технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] в, виготовленим 11 листопада 2021 року на замовлення [PERSON] (т. 1 а.с. 90-93). Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13 травня 2021 року, укладеного між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1134, продавець продала, покупець купив квартиру [ADDRESS] (п. 1). Загальна площа квартири становить 60,2 кв.м. До квартири належить експлуатована покрівля площею 19.2 кв.м. (п. 2). Згідно з пунктом 5 договору продаж квартири за погодженням сторін вчинено за 870800 грн., які повністю сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору згідно вимог чинного законодавства України. При \~цьому в\~пункті 8\~договору зокрема\~зазначено,\~що покупець ( [PERSON] ) стверджує, шо його дружина - [PERSON] згодна з укладенням цього договору та купівлею квартири, що підтверджується заявою-згодою, справжність підпису на якій засвідчено Магировською О.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 12 травня 2021 року за реєстровим № 1113 (т. 2 а.с. 3). Зокрема з наданої нотаріусом копії заяви-згоди [PERSON] від 12 травня 2021 року вбачається, що даною заявою нею було дано згоду її чоловіку - [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу, відповідно до якого її чоловік купував квартиру [ADDRESS] , на умовах та за ціною на його розсуд. Цією заявою-згодою вона ствердила, що вказаний вище договір відповідає інтересам їх сім`ї, укладається її чоловіком на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню (т. 2 а.с. 24). Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом стверджуючи, що відповідачами було лише частково виконано свої зобов`язання за договором позики, а саме 24 травня 2022 року йому було повернуто 11000 доларів США, а 12 вересня 2022 року - 9000 доларів США. При цьому позивач вважає, що вказану позику було використано в інтересах сім`ї позичальника [PERSON] , а відтак [PERSON] , яка на той час була дружиною останнього, також відповідає за вказаним зобов`язанням. Відповідач [PERSON] визнає наявне в нього перед [PERSON] зобов`язання за договором позики щодо повернення коштів та стверджує, що ним було отримано усну згоду його дружини [PERSON] на отримання такої, та позику було використано на придбання вказаної вище квартири та здійснення ремонту у такій, а відтак в інтересах сім`ї. При цьому в письмових поясненнях останній підтвердив, що 24 травня 2022 року віддав [PERSON] 11000 доларів США та 12 вересня 2022 року повернув останньому ще 9000 доларів США, хоч доказів на підтвердження наведеного також не надав. Відповідач [PERSON] заперечує, що їй було відомо про надання [PERSON] [PERSON] грошової позики та стверджує, що згоди на отримання такої [PERSON] , що був на той час її чоловіком, не надавала. Стверджує, що квартиру було придбано та здійснено ремонт у такій за сімейні заощадження, а також кошти позичені членами її сім`ї, позика від [PERSON] не використовувалась в інтересах сім`ї. У зв`язку з наведеними нею пред`явлено зустрічний позов про визнання договору позики недійсним як такого, що стосується цінного майна та виходить за рамки дрібного побутового, однак був укладений без її письмової згоди. Аналізуючи правові норми, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами слід зауважити наступне. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Так ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Статями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зокрема ч.ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (частина друга\~стаття 1047 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. А відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204\~ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Так з встановлених судом обставин справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 21 квітня 2021 року було укладено договір позики, оформлений розпискою [PERSON] , зобов`язання за яким не було належним чином виконано позичальником. Водночас правомірність даного правочину оспорюється [PERSON] , яка станом на 21 квітня 2021 року була дружиною [PERSON] . У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А ч. 4 ст. 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 2 даної статті визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Водночас, ч. 3 такої передбачено випадки, у яких вимагається письмова згода другого з подружжя для укладення одним із подружжя договору щодо розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема згода другого з подружжя має бути подана письмово у разі укладення договорів стосовно цінного майна. При цьому згідно з ч. 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦК України щодо права фізичної особи, яка не досягла чотирнадцяти років самостійно вчиняти дрібні побутові правочини). За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) у якому Верховний Суд відійшов від правових висновків, викладених у постановах від 7 жовтня 2015 року у справі №6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі №6-533цс16, у яких Верховний Суд України дійшов висновку про те, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у наведених вище справах, Велика Палата Верховного Суду вказала, що він суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток, та вважала, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину є за своєю правовою природою окремим одностороннім правочином, що має бути укладений письмово. Норми чинного законодавства не містять визначення поняття цінного майна, водночас враховуючи суму наданої [PERSON] [PERSON] позики - 100000 доларів США, укладений між ними договір позики безспірно виходив за межі дрібного побутового, а з врахуванням того, що відповідно до змісту розписки, така надавалась з метою придбання нерухомого майна стосувався цінного майна, а відтак укладення такого потребувало обов`язкової письмової згоди другого з подружжя [PERSON] . При цьому хоч суд і критично ставиться до показів сторін у справі, а також допитаних свідків, оскільки такі є членами родини відповідачів, а також пов`язані між собою бізнес відносинами, однак звертає увагу на те, що у своїх показах як позикодавець [PERSON] , так і позичальник [PERSON] визнали, що ними не було отримано письмової згоди від [PERSON] на укладення договору позики. Суд не бере до уваги посилання останніх на те, що [PERSON] було надано їм усну згоду, оскільки в [PERSON] при укладенні даного договору була наявна нотаріально оформлена письмова згода від його дружини у формі довіреності та йому було відомо про необхідність такої згоди від дружини [PERSON] , оскільки ним неодноразово укладались аналогічні договори, згоди на укладення яких від отримав від своєї дружини, про що надав для огляду в судовому засідання 24 червня 2024 року відповідні заяви. [PERSON] у своїх показах також фактично визнав, що йому було відомо про необхідність отримання письмової згоди від дружини, оскільки ним теж раніше укладались аналогічні договори, а саме при отриманні кредитів в банківських установах. Також врахувуючи те, що [PERSON] заперечується також факт укладення спірного договору та використання отриманої позики саме в інтересах сім`ї, та стверджує, що їй взагалі не було відомо про існування такої позики, досліджуючи фінансовий стан сторін у справі, та відтак спроможність позивача надати позику та можливість відповідачів самостійно придбати квартиру за власні кошти, перевіряючи підставність тверджень позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] про ціль надання позики, судом встановлено наступне. Згідно з відповіддю Львівської ДПІ ГУ ДПС у Львівській області №6609/5/13-01-54-02 від 13 червня 2023 року з отриманих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів за період з другого кварталу 2017 року по другий квартал 2021 року [PERSON] було виплачено дохід в загальному розмірі 9032581,21 гривень. При цьому 6128410 гривень з вказаних коштів становили суми поворотної фінансової допомоги, отриманої від ПП «Кас Консалтинг» в четвертому кварталі 2019 року, першому, другому та третьому кварталах 2020 року (т. 3 а.с. 93-97). При цьому як вбачається з відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №284330 від 23 жовтня 2023 року, [PERSON] на даний час є керівником ПП «Кас Консалтинг», а власником такого є [PERSON] (т. 5 а.с. 21-22). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] з 26 листопада 2021 року зареєстрований як фізична особа підприємець, основний вид діяльності: КВЕД 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, додаткові види діяльності також стосуються роздрібної торгівлі різними товарами (47.62, 47.51, 47.99, 47.11, 47.25, 47.24, 47.78, 47.65, 47.76, 47.29, 46.90, 68.20), а також неспеціалізованої оптової торгівлі (46.90) та надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20) (т.1 а.с. 36). Згідно з довідкою №КК00-000002 від 30 січня 2023 року [PERSON] працював в ПП «Кас Консалтинг» з 1 червня 2017 року по 31 травня 2021 року на посаді директора та за вказаний період йому було виплачено 202115,31 гривень (т. 1 а.с. 94-95). З відповіді AT «СЕНС БАНК» №10355-БТ-44.2/2023 від 6 червня 2023 року вбачається, що за період з 1 січня 2017 року по 21 квітня 2021 року на ім`я [PERSON] в даному банку було відкрито наступні рахунки: [NUMBER] (валюта українська гривня); [NUMBER] (валюта українська гривня), дата відкриття рахунку 26 листопада 2018 року; [NUMBER] (валюта українська гривня), дата відкриття рахунку 22 квітня 2019 року; [NUMBER] (валюта українська гривня), дата відкриття рахунку 3 червня 2019 року; [NUMBER] (валюта українська гривня), дата відкриття рахунку 17 грудня 2018 року; [NUMBER] (валюта українська гривня), дата відкриття рахунку 22 квітня 2019 року, рух коштів відсутній; 26257379329801 (валюта українська гривня), стан рахунку закритий, дата закриття рахунку 26 листопада 2018 року (т. 2 а.с. 115). При цьому з долучених до відповіді виписок по вказаним особовим рахункам вбачається, що за вказаний період загальна сума дебету по таким становила: [NUMBER] 677300,18 гривень (т. 2 а.с. 116); [NUMBER] 1073593,67 гривень (т. 2 а.с. 117-252); [NUMBER] 566627,66 гривень (т. 2 а.с. 253-269); [NUMBER] 1041,35 гривень (т. 2 а.с. 270-272); [NUMBER] 5624,32 гривень (т. 2 а.с. 273-276); 26257379329801 709119,29 гривень (т. 2 а.с. 277-330). Згідно з відповіддю АТ «КредоБанк» № 86-2334 бт/23 від 13 червня 2023 року на ім`я [PERSON] в даному банку за період з 1 січня 2017 року по 21 квітня 2021 року були наступні рахунки: 2620001555196, валюта рахунку 980 (українська гривня), дата відкриття 28 вересня 2015 року, дата закриття 10 липня 2019 року; № [NUMBER] /UA083253650000002620001555196, валюта рахунку 840 (долар США), дата відкриття 30 жовтня 2015 року, дата закриття 10 липня 2019 року; 2620102555196/ [NUMBER] , валюта рахунку 980 (українська гривня), дата відкриття 19 листопада 2018 року, дата закриття 20 жовтня 2021 року; 2625501555196/ [NUMBER] , валюта рахунку 985 (польський злотий), дата відкриття 28 листопада 2014 року, дата закриття 26 грудня 2017 року, рух коштів не відбувався; 2625602555196, валюта рахунку 840 (долар США), дата відкриття 30 вересня 2014 року, дата закриття 22 листопада 2018 року (т. 3 а.с. 2). \~ \~ \~ \~ Відповідно до долучених виписок по зазначеним особовим рахункам за вказаний період загальна сума дебету по таким становила: 2620001555196, валюта рахунку 980 (українська гривня) 1838134,85 гривень (т. 3 а.с. 4-9); 2625602555196, валюта рахунку 840 (долар США) 0,14 доларів США (т. 3 а.с. 10-36): 2620102555196/UA023253650000002620102555196, валюта рахунку 980 (українська гривня) 704507,42 гривень (т. 3 а.с. 37-47); 2620001555196, валюта рахунку 980 (українська гривня) 1335277,72 гривень (т. 3 а.с. 48-73). А з\~відповіді АТ\~КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7- 230607/49385 від 12 червня 2023 року вбачається, що на ім`я [PERSON] в даному банку було відкрито наступні рахунки: [NUMBER] , дата відкриття 20 червня 2019 року, валюта рахунку UAH (українська гривня); [NUMBER] , дата відкриття 3 грудня 2021 року, валюта рахунку UAH (українська гривня); [NUMBER] , дата відкриття 16 лютого 2022 року, валюта рахунку UAH (українська гривня); [NUMBER] , дата відкриття 12 квітня 2022 року, валюта рахунку UAH (українська гривня) (т. 3 а.с. 79). З долучених\~виписок про\~рух коштів\~за період\~з 1\~січня 2017\~року по\~21\~квітня 2021\~року вбачається,\~що за\~такий на\~рахунки АТ\~КБ «Приватбанк» [PERSON] було отримано надходжень на загальну суму 393024,09 гривень (т. 3 а.с. 80-91). Згідно з відповіддю Львівської ДПІ ГУ ДПС у Львівській області №3667/5/13-01-54-02 від 30 березня 2023 року з отриманих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів за період з другого кварталу 2017 року по другий квартал 2021 року [PERSON] було виплачено дохід в загальному розмірі 1245326,87 гривень (т. 2 а.с. 62-65). Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» по банківському рахунку [PERSON] [NUMBER] , нею за період з 1 січня 2020 року по 1 червня 2021 року було отримано грошові кошти в розмірі 1044273,73 гривеь (т. 1 а.с. 56-57). Відтак оцінюючи наявні в матеріалах докази щодо фінансового стану сторін суд приходить до висновку, що розмір доходу позивача [PERSON] дійсно дозволяв йому надати позику у розмірі 100000 доларів США. Водночас суд звертає увагу на те, що хоч у своїх показах він вказує, що дана сума для нього є значною, та відповідно до домовленості з [PERSON] йому крім повернення суми позики мало бути в подальшому передано також частину прибутку від продажу квартири, тобто така позика надавалась ним саме з метою отримання прибутку, однак у своєму позові [PERSON] не заявлено в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України вимог щодо стягнення інфляційних втрат за час прострочення, а також трьох проценти річних від простроченої суми. При цьому кошти мали бути повернуті до 21 квітня 2022 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 27 вересня 2022 року, хоч 12 вересня 2022 року [PERSON] йому було повернуто частину позики. Також оцінивши відомості щодо розміру доходів відповідачів [PERSON] та [PERSON] за період, що передував придбанню квартири на [ADDRESS] , хоч суд і погоджується з зауваженням представника відповідача [PERSON] про те, що відображений у виписках оббіг коштів не є доходом, однак з врахуванням зазначеного у довідці про доходи [PERSON] , а також відповіді з ДПІ про доходи [PERSON] доходу останніх з врахуванням сум, що перебували в обігу на їх банківських рахунках, та того, що згідно з договором купівлі-продажу квартири вартість такої становила 870800 гривень, що на той час відповідно до офіційного курсу Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=13.05.2021&period=daily) було еквівалентно 31514,42 доларів США, суд приходить до висновку, що у відповідача [PERSON] були достатні підстави вважати, що квартиру було придбано саме за сімейні заощадження, та бере до уваги посилання останньої на те, що їй не було відомо про укладення [PERSON] договору позики з [PERSON] . При цьому щодо посилань позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] на те, що кошти позики були витрачені в тому числі на ремонт вказаної квартири, суд звертає увагу, що останніми не надано жодних доказів здійснення такого та розміру понесених витрат, зі слів відповідача [PERSON] вартість ремонту становила близько 27-28 тисяч доларів США, чого іншими учасниками не заперечено. Окрім того, відповідач [PERSON] також стверджує, що нею було отримано позики з метою придбання зазначеної квартири та здійснення ремонту у такій в її сестри - [PERSON] та мами - [PERSON] , що було підтверджено зокрема [PERSON] під час її допиту в судовому засіданні. Зокрема як вбачається з наданої представником [PERSON] копії розписки останньої від 18 квітня 2021 року, [PERSON] такою підтвердила, що нею 18 квітня 2021 року отримано кошти в сумі 40000 Євро для потреб її сім`ї, а саме: придбання квартири, проведення ремонтних робіт та умеблювання, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від [PERSON] . Зазначені кошти вона зобов`язалась повернути повністю або частково за вимогою [PERSON] при попередньому повідомленні її за три місяці, але не пізніше 31 грудня 2025 року. На вказаній розписці наявний запис та підпис [PERSON] про те, що кошти в сумі 40000 Євро передано нею 18 квітня 2021 року, а також запис з підписом [PERSON] про отримання таких коштів 18 квітня 2021 року. Окрім того отримання 18 квітня 2021 року [PERSON] від [PERSON] коштів засвідчено свідком [PERSON] . При цьому з даної розписки також вбачається, що 28 листопада 2021 року [PERSON] отримано від [PERSON] 2000 Євро, а також 23 квітня 2022 року [PERSON] отримано від [PERSON] 1500 Євро (т. 2 а.с. 95-96). Також з копії ще однієї розписки [PERSON] від 18 квітня 2021 року вбачається, що даною розпискою остання підтвердила те, що нею 18 квітня 2021 року отримано кошти в сумі 38000 Євро для потреб її сім`ї, а саме: ремонт, придбання меблів, сантехніки та інших необхідних робіт для квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від [PERSON] . Зазначені кошти вона зобов`язалась повернути повністю або частково за вимогою [PERSON] при попередньому повідомленні її за три місяці, але не пізніше 31 грудня 2025 року. На вказаній розписці також наявний запис та підпис [PERSON] про те, що кошти в сумі 38000 Євро передано нею 18 квітня 2021 року, а також запис з підписом [PERSON] про отримання таких коштів 18 квітня 2021 року. Окрім того отримання 18 квітня 2021 року [PERSON] від [PERSON] коштів засвідчено свідком [PERSON] . При цьому з даної розписки також вбачається, що 29 листопада 2021 року [PERSON] отримано від [PERSON] 800 Євро, а також 20 квітня 2022 року [PERSON] отримано від [PERSON] 250 Євро, (т. 3 а.с. 104-105). Суд звертає увагу на те, що [PERSON] заперечує отримання таких позик та [PERSON] підтвердила, що не отримувала від нього письмової згоди на їх отримання, а відтак суд не може вважати факт отримання таких позик та їх використання в зазначених у них цілях підтвердженим. При цьому Верховним Судом у постановах від 2 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, було викладено висновок, згідно з яким принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відтак з урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності саме позивач, як особа, яка стверджує, що на [PERSON] також покладено обов`язок повернення наданої ним [PERSON] позики, мав довести ту обставину, що вказана позика надавалась та була використана в інтересах сім`ї останніх. Водночас враховуючи те, що сукупна вартість придбаної квартири та здійсненого у такій ремонту значно перевищує розмір позики, отриманої [PERSON] від [PERSON] , а у відповідачів був наявний власний дохід, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що зазначену позику було використано саме в інтересах сім`ї відповідачів. Таким чином, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про те, що договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] , слід визнати недійсним, у зв`язку з недотриманням вимог ч. 3 ст. 65 СК України, а відтак вимоги зустрічного позову є підставними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог первісного позову суд приходить до наступного. Як вже зазначалось вище, згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Однак частинами 1 та 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, як зазначає Верховний Суд у своїй постанові від 27 січня 2021 року у справі №715/571/19, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому відповідно до ч. 2 даної статті Кодексу у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь боргу за договором позики у розмірі 80000 доларів США відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання позичальником. При цьому відповідач [PERSON] визнає, що ним було отримано від [PERSON] позику у розмірі 100000 доларів США, з яких 20000 доларів США вже було повернуто позикодавцю до часу його звернення до суду з даним позовом. Водночас, суд прийшов до висновку про те, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір позики, оформлений розпискою [PERSON] , слід визнати недійсним, оскільки при укладенні такого не було отримано згоди від [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи наведене, зокрема те, що кошти за договором позики було отримано безпосередньо відповідачем [PERSON] , останнім не оспорено факт отримання від позивача позики, а навпаки підтверджено отримання зазначених вище коштів в доларах США та визнано наявність у нього зобов`язання щодо повернення таких, однак підстави для стягнення таких коштів солідарно з обох відповідачів відсутні та суд прийшов до висновку про визнання вказаного договору позики недійсним, при цьому суд не в праві самостійно змінити підстави позову та застосувати наслідки недійсності правочину, відтак позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Також у відповідності до положень ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Частинами 1, 2 ст. 141 Кодексу визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог за первісним позовом, судові витрати [PERSON] відшкодуванню не підлягають. Також оскільки судом задовольняється повністю зустрічний позов, з відповідачів за таким на користь позивача слід стягнути в рівних частках понесені судові витрати, а саме на оплату судового збору в розмірі 992,4 гривень, оплата якого підтверджується наданою позивачем квитанцією (т. 1 а.с. 33), тобто по 496,2 гривень з кожного. Суд ухвалюючи рішення у справі, не вирішує питання стягнення судових витрат понесених на правничу професійну допомогу, оскільки доказів понесення таких не надано, а лише заявлено про такі.

Outcome: approved