Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що він та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідач, мешкає окремо, свої батьківські обов`язки відносно дитини не виконує, у вихованні дитини участі не приймає, ніякої матеріальної допомоги дитині не надає, змінювати своє відношення до дитини не збирається. Дитина мешкають з позивачем та перебуває на його утриманні. Враховуючи викладене, з метою захисту прав дитини, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити та розглянути справу буз участі позивача та представника. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення та просила розглянути справу за її відсутністю. Представник третьої особи, а саме орган опіки та піклування Хорошівської селищної ради Житомирської області до судового засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила судове засідання провести за її відсутністю. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 05 січня 2024 року Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). З довідки Хорошівського ліцею №1 Житомирської області від 08 січня 2024 року №02 вбачається, що [PERSON] , 10 жовтня 2015 року навчається в 2-А класі, мати не займається вихованням сина, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням, не бере участі у громадському житті класу та ліцею. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , останній проживає в будинку [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , [INFO] , співмешканкою та сином [PERSON] , [INFO] , в будинку наявні дві окремі кімнати, кухня, санвузол, є меблі та побутова техніка, створені всі необхідні умови для проживання, навчання та дозвілля дітей, діти забезпечена сезонним одягом, повноцінним харчуванням. Згідно характеристики [PERSON] , наданої Хорошівською селищною радою Житомирської області, компрометуючих матеріалів на [PERSON] до селищної ради не надходило, інша інформація відсутня. 14 червня 2024 року органом опіки та піклування Хорошівської селищної ради Житомирської області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Частинами 5, 6 ст.19 Сімейного кодексу України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов`язків відповідачка не виконує, з дитиною не проживає, станом здоров`я, успіхами дитини, її долею не цікавиться, участі у вихованні не приймає, вихованням не займається, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивач в даному конкретному випадку є суб`єктами звернення до суду з питань позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її дитини [PERSON] , оскільки є батьком останнього та дитина мешкає разом з ним, перебуває на його утриманні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зазначений позов слід задовольнити, так як позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини [PERSON] є доцільним та відповідає найвищим інтересам останнього. Статтею 168 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст. 169 Сімейного кодексу України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. На підставі викладеного,

Outcome: approved