Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальника. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є двоюрідною бабусею [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є племінниця позивача [PERSON] - [PERSON] . З 2010 року [PERSON] постійно проживає за місцем реєстрації позивача тазнаходиться на її повному утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, долею сина не цікавиться. Крім того, позивач вказала, що [PERSON] також є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року позбавлена батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] . За наслідком наведеного позивач вважає, що є всі підстави позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина, встановлення над ним піклування, призначивши [PERSON] піклувальником. Крім того, вказала, що рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2014 року батько [PERSON] - [PERSON] позбавлений батьківських прав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, що в ньому викладені. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився надіславши заяву про розгляд справи у їх відсутність. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, 14 листопада 2007 року [PERSON] перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] народила [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва 29 листопада 2007 року, актовий запис №3306. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 СК України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Судом встановлено, що з 2010 року та по теперішній час неповнолітній [PERSON] проживає з двоюрідною бабусею, позивачем у справі та знаходиться на повному її утриманні. Батько дитини [PERSON] , відповідно до рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2014 року позбавлений батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] . Мати дитини, відповідач по справі, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. Крім того, [PERSON] також є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відносно якої рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року позбавлена батьківських прав. Наведене свідчить про ухилення відповідача - [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - сина [PERSON] . За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Згідно висновку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації №105-4387 від 18 04.2024 року, наданого в ході розгляду питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , відповідно до рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини встановлено, що [PERSON] проживає окремо від сина, участі у його житті не приймає, долею сина не цікавиться. [PERSON] не працює і ніколи не працювала, не слідкувала за сином з самого дитинства, постійно кричала на нього, не забезпечувала його необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. В результаті проведеної бесіди з неповнолітнім [PERSON] з`ясовано, що він підтримує позовну заяву бабусі [PERSON] , не заперечує щодо позбавлення його матері батьківських прав та бажає щоб його піклувальником призначили [PERSON] . Крім того, встановлено, що відповідач свідомо ухиляєься від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я. Тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на неї, як матері обов`язків, ухиляється від їх виконання, у зв`язку з чим вважає позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявленої позивачем вимоги про встановлення піклування над неповнолітнім [PERSON] , судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Як вбачається з матеріалів справи неповнолітній [PERSON] проживає разом з[PERSON] , яка про нього піклується, займається його вихованням та виконує батьківські обов`язки по відношенню до нього. [PERSON] проживає разом з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . З наведеного вище вбачається, що позивач житлом забезпечена та має змогу опікуватися над неповнолітнім [PERSON] . Частиною 4 ст. 60 Цивільного кодексу України, передбачено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно висновку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації №105-4387 від 18 04.2024 року, Орган опіки та піклування просить суд, в разі позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина [PERSON] , призначити [PERSON] піклувальником над неповнолітнім [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині призначення [PERSON] піклувальником неповнолітньої дитини [PERSON] , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved