Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

15.04.2024 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу згідно договору купівлі-продажу від 08.09.1998 на праві власності належить квартира [ADDRESS] . До складу вказаної квартири входить частина підвалу, площею 26 кв.м, який позначений на плані літерою «А1». Даною частиною підвалу позивач користується з дня купівлі квартири. Протягом останніх кількох років позивач не проживала у належній їй квартирі, а коли повернулась, то виявила, що відповідач зірвала з дверей підвалу замок, винесла звідти речі позивача та навісила новий замок. На прохання позивача звільнити належне їй приміщення, відповідач не реагувала, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду, в якому позивач на підставі ст. 391 ЦК України просить усунути перешкоди у користуванні, належною їй на праві власності частиною підвалу, позначеного літерою «А1», площею 2,6 кв.м, який відносить до належної позивачу квартири [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняте нею приміщення вказаної частини підвалу. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 23.04.2024 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Позивач, належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала. Відповідач, належним чином повідомлена про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подавала. 23.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Власником даної квартири відповідач стала в лютому 2016 року і спірна частина підвалу належить до даної квартири, про що їй повідомив попередній власник квартири [ADDRESS] при передачі її у власність. Вказане підвальне приміщення було у технічно доброму стані, облаштоване необхідними полками, зроблена підлога та стелі. Попередній власник квартири передав їй ключі від даної частини підвалу і з моменту придбання квартири відповідач користувалась спірною частиною підвалу і претензій зі сторони мешканців не було. Вважає, що при виготовленні технічної документації 13.12.2022 позивач без будь-яких доказів або підтверджуючих документів самостійно вказала на місце знаходження підвального приміщення працівникам бюро технічної інвентаризації. Коли відповідач звернулась в дану організацію, то отримала інформацію про відсутність в технічно-будівельному паспорті будинку [ADDRESS] . Пчілки технічного плану підвального приміщення, що також вказує на безпідставне твердження позивача щодо належності їй на праві власності саме спірної частини підвалу. Вважає, що в будинку є багато вільних підвальних приміщені, які може зайняти позивач, проте в такий спосіб позивач намагається отримати підвальне приміщення, яке не потребує облаштування. Також відповідач вважає, що позивач пропустила строк позовної давності, оскільки про порушення свого права мала дізнатись з часу набуття у власність квартири відповідачем, а саме з 29.02.2016, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. Вказане відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.1998, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського міського та районного округу Вінницької області Павлюк Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1822, належить квартира [ADDRESS] . Вказана квартира складається з двох кімнат жилою площею 25,62 кв.м, кухні, коридора, ванної, туалету, шафи, частини підвалу А1 (а.с. 11). Належність до квартири, що перебуває у власності позивача, частини підвалу площею 2,6 кв.м підтверджується і доданою до позову копією технічного паспорту на належну позивачу на праві власності квартиру, виготовленого 13.12.2022 КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації (а.с. 12-16). При цьому технічний паспорт містить підписи осіб, які його виконали та перевірили, а також печатки КП «Могилів-Подільське МБТІ» та техніка з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються і копією довідки КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації № 229 від 29.05.2023 позивачу (а.с. 17). Отже, судом на підставі поданих позивачем належних і допустимих доказів встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , до складу якої входить зокрема підвальне приміщення, позначене літерою «А-1» площею 2,6 кв.м, що спростовує твердження відповідача про відсутність доказів на підтвердження таких обставин. Суд також відхиляє посилання відповідача на те, що технічний паспорт на квартиру позивача, в якому визначена спірна частина підвального приміщення, виготовлений без будь-якого огляду та замірів, а лише на підставі усних пояснень позивача, оскільки такі твердження відповідачем не доведені належними та допустими доказами, а тому є припущеннями відповідача, на яких не може ґрунтуватись судове рішення. В свою чергу, з наданих відповідачем доказів, суд встановив, що відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.02.2016, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Павлюк Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 261, належить квартира [ADDRESS] , до складу якої входять приміщення: дві житлові кімнати житловою площею 30,55 кв.м, кухня, коридор, ванна кімната, вбиральня, комора, квартира обладнана балконом, загальна площа квартири складає 46,81 кв.м (а.с. 41). Також не підтверджує факт перебування у власності чи у користуванні відповідача спірної частини підвального приміщення і надана відповідачем інформаційна довідка за підписом голови ЖБК «Дністровський, оскільки з її змісту вбачається лише те, що за кожною квартирою в будинку [ADDRESS] закріплене підвальне приміщення для побутових потреб, а у випадку відсутності визначеного закріпленого підвального приміщення з незайманих підвальних приміщень ЖБК «Дністровський» може надати підвальне приміщення з незайманих підвальних приміщень, які фактично є в наявності в будинку (а.с. 42). Отже, з вказаних доказів, поданих відповідачем, суд не встановив належність відповідачу на праві власності чи на праві користування спірної частини підвального приміщення площею 2,6 кв.м, а посилання відповідача про його передачу попереднім власником квартири відповідачу не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами, а тому суд їх відхиляє. За таких підстав суд приходить до висновку, що відповідач не довела належними та допустими доказами належність їй на праві власності чи користування спірної частини підвального приміщення. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 321\~ЦК України\~визначено,\~що право\~власності є\~непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що відповідач самовільно, без будь-яких підстав зайняла належну їй на праві власності частину підвалу, на який встановила новий замок, що перешкоджає їй користуватись належним їй на праві власності майном. На підтвердження таких посилань, окрім доказів про які зазначено вище, позивач додала до позовної заяви Акт обстеження нежитлового приміщення, складений комісією ЖБК №5 «Дністровський» (а.с. 18). Згідно даного акту комісією ЖБК «Дністровський» у складі трьох осіб, а також трьох членів комісії проведено обстеження підвального приміщення, в ході проведення якого було встановлено, що [PERSON] проникла в належне позивачу [PERSON] підвальне приміщення площею 2,6 кв.м., шляхом зламу замка, який встановила [PERSON] та встановила свій замок та штабу. [PERSON] неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням звільнити дане приміщення, однак цього не сталося. Вказане свідчить про порушення прав позивача відповідачем [PERSON] і таке порушення її прав підлягає судовому захисту обраним позивачем способом. За таких підстав суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним належними та допустимими доказами, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає таке. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України) Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено негаторний позов, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності. Такі ж правові позиції неодноразово були викладені Верховним Судом, зокрема у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.02.2020 у справі\~№ 648/533/16-ц (провадження № 61-20574св19). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved