Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

У вересні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення 1-го поверху ( кімнати №№51-59), 2-го поверху( кімнати №№ 21-38), 3-го поверху ( кімнати №№ 12-19, 13-а, 29-32, 34-40), 4-го поверху ( кімнати №№ 10-25, 21-а, 21 б, 21 в), 5-го поверху ( кімнати №№ 1-12) в літ. А-5, загальною площею 1 610,0 кв м по [ADDRESS] , визнати за ним право власності на вказані нежитлові приміщення та зобов`язати відповідача в рахунок погашення заборгованості передати йому нежитлові приміщення. У березні 2012 року заступник прокурора Дзержинського району м. Харкова звернувся до суду із зустрічною позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики і продовольства України, регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до державного підприємства "Харківський проектний інститут "Промзернопроект", [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус ХМНО Шишко В.А. про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між державним підприємством "Харківський проектний інститут "Промзернопроект" та [PERSON] 14.04.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шишко В.А., реєстровий № 1600. Зустрічна позовна\~заява обґрунтована\~тим,\~що прокуратурою\~Дзержинського району\~м.\~Харкова при\~здійсненні правозахисної\~діяльності та\~на виконання\~вимог Закону\~України «Про\~прокуратуру»,\~проведено перевірку\~в Державному\~підприємстві «Харківський\~проектний інститут\~«Промзернопроект»,\~під час\~якої встановлено,\~що 14.04.2009\~між ДП\~«ХПІ «Промзернопроект»,\~в особі\~директора Татузяна\~Е.Р.,\~та [PERSON] \~був укладений\~договір позики,\~згідно з\~яким [PERSON] \~передав у\~власність ДП\~«ХПІ «Промзернопроект»\~строком до\~14.10.2009\~грошові кошти\~в розмірі\~2\~560\~960\~грн.\~В якості\~забезпечення вищевказаного\~договору позики\~між ДП\~«ХПІ «Промзернопроект»\~в особі\~директора [PERSON] \~з однієї\~сторони та\~ [PERSON] \~був укладений\~нотаріально посвідчений\~іпотечний договір\~від 14.04.2009.\~Предметом іпотеки\~є окремо\~виділене державне\~нерухоме майно,\~а саме:\~нежитлові приміщення\~1-го\~поверху (кімнати\~№№51-59),\~2-го\~поверху (кімнати\~№№ 21-38),\~3-го\~поверху (кімнати\~№№12-19,\~13-а,\~29-32,\~34-40),\~4-го\~поверху (кімнати\~№№10-25,\~21а,\~21б,\~21в),\~5-го\~поверху (кімнати\~1-12),\~в літ.\~«А-5»\~загальною площею\~1610,0\~кв.\~м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] . В подальшому, між ДП «ХПІ «Промзернопроект», в особі директора Татузяна Е.Р., та [PERSON] укладались додаткові угоди до договору позики додаткова угода №1 від 25.10.2009, додаткова угода №2 від 14.07.2010 щодо продовження дії договору позики та до договору іпотеки додаткова угода №1 від 29.10.2009, додаткова угода №2 від 14.07.2010 також щодо продовження дії договору іпотеки. Проведеною прокуратурою перевіркою встановлені суттєві порушення вимог чинного законодавства під час укладення вказаного договору іпотеки, які полягають у наступному. По-перше, в п. 1.5. договору іпотеки від 14.04.2009 зазначено, що нежитлові приміщення належать ІПОТЕКОДАВЦЮ (ДП «ХПІ «Промзернопроект») на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради 15.07.2004 на підставі розпорядження Харківського міського голови від 14.07.2004 за №1840 і зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно, проте, у вказаному свідоцтві зазначено, що власником приміщень є Держава Україна, а не ДП «ХПІ «Промзернопроект». В такому разі ДП «ХПІ «Промзернопроект» не мало право укладати такий договір, адже не є власником нежитлових приміщень. По-друге, в абзаці 3 п. 1.7.2. вказаного договору іпотеки зазначено, що згідно Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» №847 від 07.07.1999, з подальшими змінами предмет іпотеки не внесений в перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, проте цей пункт договору не відповідає дійсності, оскільки об`єкт державної власності, розташований за адресою: [ADDRESS] , внесений, відповідно до вказаного Закону, до переліку об`єктів, що не підлягають приватизації. Відтак, передання вищевказаних приміщень в іпотеку заборонено. Враховуючи викладене, діями ДП «ХПІ «Промзернопроект», при укладанні іпотечного договору від 14.04.2009, порушені інтереси держави в особі Міністерства аграрної політики України та відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» є всі підстави захисту інтересів держави в суді. На підставі викладеного, позивач за зустрічним позовом просив суд: 1) визнати недійсним, з моменту укладення, договір іпотеки від 14.04.2009, укладений між ДП «ХПІ «Промзернопроект» та [PERSON] , предметом якого є окремо виділене державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху (кімнати №№51-59), 2-го поверху (кімнати №№ 21-38), 3-го поверху (кімнати №№12-19, 13-а, 29-32, 34-40), 4-го поверху (кімнати №№10-25, 21а, 21б, 21в), 5-го поверху (кімнати 1-12), в літ. «А-5» загальною площею 1610,0 кв. м. за адресою: [ADDRESS] ; 2) зобов`язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Шишко В.А. внести зміни в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо визнання недійсним договору іпотеки від 14.04.2009 та зняття заборони відчуження з предмету іпотеки. Ухвалою суду від 22.05.2012 року вказані позови об`єднані в одне провадження. Ухвалою суду від 30 січня 2024 року позовну заяву [PERSON] до державного підприємства "Харківський проектний інститут "Промзернопроект", треті особи - Міністерство аграрної політики України, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності залишено без розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися, представник Шевченківської окружної прокуратури надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не надходили. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради 15.07.2004 на підставі розпорядження Харківського міського голови від 14.07.2004 за №1840 і зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно, Державі Україна на праві власності належать нежитлові приміщення 1-го поверху (кімнати №№51-59), 2-го поверху (кімнати №№ 21-38), 3-го поверху (кімнати №№12-19, 13-а, 29-32, 34-40), 4-го поверху (кімнати №№10-25, 21а, 21б, 21в), 5-го поверху (кімнати 1-12), в літ. «А-5» загальною площею 1610,0 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . 14.04.2009 року між ДП «ХПІ «Промзернопроект», в особі директора Татузяна Е.Р., та [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким [PERSON] передав у власність ДП «ХПІ «Промзернопроект» строком до 14.10.2009 грошові кошти в розмірі 2 560 960 грн. Додатковою угодою №1 від 25.10.2009, Додатковою угодою №2 від 14.07.2010, укладеними між ДП «ХПІ «Промзернопроект», в особі директора [PERSON] , та [PERSON] продовжено дії договору позики від 14.04.2009 року до 14.08.2010 року. В якості забезпечення вищевказаного договору позики від 14.04.2009 року, між ДП «ХПІ «Промзернопроект» в особі директора [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір від 14.04.2009, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шишко В.А., зареєстрований в реєстрі за № 1601. Предметом іпотеки є окремо виділене державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху (кімнати №№51-59), 2-го поверху (кімнати №№ 21-38), 3-го поверху (кімнати №№12-19, 13-а, 29-32, 34-40), 4-го поверху (кімнати №№10-25, 21а, 21б, 21в), 5-го поверху (кімнати 1-12), в літ. «А-5» загальною площею 1610,0 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 3.4.3. іпотечного договору зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання (договір позики від 14.04.2009) [PERSON] має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення за рахунок предмету іпотеки за рішенням суду. Відповідно до п. 1.5. договору іпотеки від 14.04.2009 зазначено, що нежитлові приміщення належать ІПОТЕКОДАВЦЮ (ДП «ХПІ «Промзернопроект») на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради 15.07.2004 на підставі розпорядження Харківського міського голови від 14.07.2004 за №1840 і зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно. Абзацом 2 п. 1.7.2. договору іпотеки передбачено, що згода Міністерства аграрної політики України на передачу нежитлових приміщень в іпотеку отримана відповідно до чинного законодавства. В абзаці 3 п. 1.7.2. договору іпотеки зазначено, що згідно Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» №847 від 07.07.1999, з подальшими змінами предмет іпотеки не внесений в перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України (тут і далі положення ЦК України та Закону України «Про іпотеку» та інших законів в редакції закону станом на 14.04.2009 року) кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Частина 3 цієї ж статті передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Під поняттям договір в ч.1 ст.626 ЦК України передбачено домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до вимог ч.7 ст.576 ЦК України застава окремих видів майна може бути заборонена або обмежена законом. Під поняттям іпотеки в ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.07.2003 передбачено, що це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Стаття 3 цього ж Закону передбачає, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за умови, крім іншого, нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. Стаття 6 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку. Статтею 14 Закону України «Про іпотеку» передбачено, предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що є об`єктом права державної чи комунальної власності і закріплене за відповідним державним чи комунальним підприємством, установою, організацією на праві господарського відання. Передача в іпотеку цього майна здійснюється після отримання у встановленому законом порядку згоди органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, до сфери господарського відання якого належить відповідне державне чи комунальне підприємство, установа або організація. Продаж предмета іпотеки, що є об`єктом права державної чи комунальної власності, здійснюється з урахуванням вимог законів України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та «Про особливості приватизації об`єктів незавершеного будівництва». Забороняється передача в іпотеку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. У справі, що розглядається встановлено, що у пункті 1.5. оспорюваного договору іпотеки від 14.04.2009 зазначено, що нежитлові приміщення належать ІПОТЕКОДАВЦЮ (ДП «ХПІ «Промзернопроект») на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради 15.07.2004 на підставі розпорядження Харківського міського голови від 14.07.2004 за №1840 і зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно. Разом з тим, зазначені положення оспорюваного договору не відповідають фактичним обставинам, оскільки з дослідженого в судовому засіданні Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради 15.07.2004, встановлено, що власником нежитлових приміщень 1-го поверху (кімнати №№51-59), 2-го поверху (кімнати №№ 21-38), 3-го поверху (кімнати №№12-19, 13-а, 29-32, 34-40), 4-го поверху (кімнати №№10-25, 21а, 21б, 21в), 5-го поверху (кімнати 1-12), в літ. «А-5» загальною площею 1610,0 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , є Держава Україна. Крім того, судом встановлено, що в абз. 3 п. 1.7.2. договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки не внесений в перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. Проте, такі відомості не відповідають дійсності з огляду на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» якщо в нежилих приміщеннях будинку, що є державною власністю, розміщується два або більше державних чи заснованих на оренді державного майна підприємств, то у разі прийняття рішення про приватизацію одного чи кількох із них займані ними приміщення, за відсутності заборони на приватизацію цього будинку, приватизуються разом з іншим майном підприємства після закріплення за названими співкористувачами займаних ними приміщень на праві повного господарського відання, оперативного управління або на договірних засадах. Водночас, відповідно до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 № 847-XIV, Харківське центральне конструкторське бюро за адресою: м. Харків, проспект Леніна, 50, внесено до Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації за № 14064914. Таким чином, Законом України від 07.07.1999 № 847-XIV встановлено заборону на приватизацію будинку за адресою: [ADDRESS] , де знаходяться спірні нежитлові приміщення, а відтак їх приватизація на час укладення спірного договору була неможливою, у зв`язку з чим зазначені у абз. 3 п. 1.7.2. договору іпотеки суперечать закону. Статтею 316 ЦК України передбачено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зі змісту ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Частиною першою статті 321 ЦК України також визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір іпотеки суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, оскільки ДП «ХПІ «Промзернопроект» не мало права розпорядження майном, що в свою чергу виключає можливість укладання іпотечного договору, а також порушує законні права та інтереси власника переданого в іпотеку нерухомого майна Держави України на володіння, розпорядження та користування своїм майном, передбачені ст. 319, 391 Цивільного кодексу України. За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору іпотеки підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 236 ЦПК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, рішення суду про визнання недійсним договору іпотеки є підставою для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги про зобов`язання приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Шишко В.А. внести зміни в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо визнання недійсним договору іпотеки від 14.04.2009 та зняття заборони відчуження з предмету іпотеки. Щодо права прокурора Дзержинського району м. Харкова (Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова) на звернення до суду з цим позовом. Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України. За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Зазначеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 4, ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16ц (провадження № 14-104цс19). У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до Статуту ДП «Харківський проектний інститут «Промзернопроект», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України №9 від 12.01.2007, ДП «ХПІ «Промзернопроект» засноване на державній власності та підпорядковане Міністерству аграрної політики України, надалі Орган управління майном. Пунктом 3.2. Статуту передбачено, що Підприємство здійснює свою діяльність на основі і відповідно до чинного законодавства України та цього статуту, який затверджується Органом управління майном. Пунктом 4.1. Статуту передбачено, що для забезпечення діяльності Підприємства створений статутний фонд, який утворюється Органом управління майном та становить основні фонди та оборотні засоби, а також цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Підприємства. Пунктом 4.2. Статуту передбачено, що майно Підприємства є державною власністю та закріплюється за Підприємством на праві повного господарського відання. Підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству. Таким чином, у разі порушень діями ДП «ХПІ «Промзернопроект», при укладанні іпотечного договору від 14.04.2009, інтересів держави в особі Міністерства аграрної політики України та відповідно до Закону України «Про прокуратуру» відповідні органи прокуратури мають право звернутися до суду за захистом інтересів держави. Відповідно до Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 №2558-ХІІ, яке було чинне на момент укладення іпотечного договору від 14.04.2009, Фонд державного майна України (далі Фонд) є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю. Відповідно до п.п. «і», п.1, ч.1 ст.7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Фонд забезпечує захист майнових прав на території України та за її межами. Відповідно п.п. «и», п.2, ч.1 ст.7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Фонд дає дозвіл на відчуження державного майна. З матеріалів справи вбачається, що будь-які дозволи Регіональним відділенням ФДМУ по Харківській області на відчуження чи передання в іпотеку майна, що перебувало в господарському віданні ДП «ХПІ «Промзернопроект» на момент укладення іпотечного договору від 14.04.2009, не видавались. Вказане свідчить про порушення прав держави в особі Регіонального відділення ФДМУ по Харківській області та відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави в суді. Таким чином, прокурором при пред`явлені позову дотримано процедури доведення необхідності звернення до суду з даним позовом.

Outcome: approved