Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він зареєстрував шлюб із відповідачкою 14.09.2019 року. Під час проживання сімейне життя не склалося, позивач дійшов висновку, що сім`я розпалася та шлюб необхідно розірвати. Примирення між ними не можливе, а тому позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.03.2024 року було прийнято позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 25.04.2024 року до суду надійшла заява [PERSON] , в якій вона зазначила, що з позовною заявою не згодна, просила надати шестимісячний строк для примирення, а також просила проводити судові засідання з викликом сторін. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.06.2024 року було зроблено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) В судовому засіданні позивач зазначив, що у першому шлюбі він прожив багато років та має від нього дітей. Другий шлюб він вважає помилкою та не бажає його збереження через те, що відповідач неодноразово казала йому, що вона ненавидить його дітей, онуків, та не бажає їх навіть бачити. Також позивач зазначив, що відповідач користувалася його картками, на які він отримував свою пенсію, та заважала йому надавати допомогу дітям та онукам позивача. Через такі слова та дії відповідача, він бажає розірвати шлюб. Додатково позивач зазначив, що він одружився на відповідачці, через те, що він був шахтарем та може отримувати безкоштовне вугілля для опалення будинку, та хотів допомогти відповідачці отримати це вугілля. Зауважив, що з лютого 2024 року мешкає з донькою і залишок свого життя він хоче прожити саме в оточенні своїх дітей та онуків, а не з відповідачкою. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позицію позивача, просила розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні не змогла надати будь-яких грунтовних пояснень щодо її позиції про небажання розірвати шлюб. Лише зазначила, що вона бажає залишитись на прізвищі « [PERSON] », а також те, що усі пояснення позивача є неправдивими. Клопотань про витребування доказів та виклик свідків сторонами не заявлено. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 14.09.2019 року між сторонами було укладено шлюб, про що Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було зроблено актовий запис № 171 від 14.09.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.09.2019 року. (а.с.3) З позовної заяви вбачається та пояснень сторін, що шлюбні та сімейні відносини між сторонами фактично припинені. В матеріалах справи містить заява відповідачки від 25.04.2024 року, в якій вона просить надати строк для примирення між нею та відповідачем на 6 (шість) місяців. Розглянувши клопотання відповідачки [PERSON] про надання сторонам шестимісячного строку для примирення, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд справа № 442/6319/16-ц, постанова від 30.05.2019. Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю, оскільки протягом строку з дня відкриття провадження по справі по день судового засідання відповідачкою не вживались заходи щодо примирення між подружжям, заява про надання строку на примирення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст. 24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст. 24 Сімейного кодексу України. Крім того, відповідачка не надала та не навела жодних доказів на підтвердження того, що з моменту припинення спільного мешкання з позивачем вона вживала заходів щодо примирення та збереження шлюбу. Таким чином судом встановлено, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та він не бажає примирення з відповідачкою. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачкою. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved