Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12.10.2013 сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №186. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 22.12.2020 (справа №371/805/20), шлюб між сторонами розірвано. Усі обов`язки щодо утримання та виховання сина позивач несе самостійно. Відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього, згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язку щодо утримання дитини. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище дозволяє відповідачу утримувати свого неповнолітнього сина, тому позивач звертається до суду з позовом про стягнення аліментів. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2023 відкрито провадження у справі. У зв`язку з лікарняним судді Власової Б.В., згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2024, справу передано для розгляду судді Скирді Б.К. 10.04.2024 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирди Б.К. прийнято до свого провадження дану справу та призначено розгляд справи по суті у судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, за участі її представника адвоката Штих М.М., позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити (а.с.11). Представник позивача адвокат Штих М.М. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.37). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення, наслідки визнання позову йому відомі (а.с.43). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам законодавства та відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.08.2023 (а.с.8). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Миронівського районного суду Київської області від 22.12.2020, справа № 371/805/20 (а.с.5-7). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.11.2021, виданого Канівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] , позивач змінила дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.9). Відповідно до довідки № 7203-01-09 про зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб, вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі, що передбачений законодавством, та надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких грунтується така вимога, врахувавши обставини для визначення розміру аліментів, передбачені ст. 182 СК України, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на дитину підлягає задоволенню повністю, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 18.10.2023 і до повноліття дитини. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір в розмірі 1073,60 грн., як така що звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Статтею 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 536,80 грн., тобто 50% від суми судового збору, яка підлягала до сплати позивачкою при поданні позову до суду, а іншу частину судового збору 536,80 грн. слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved