Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

І. Суть спору 27.05.2024 року позивачка через свого представника звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Представник позивачки вказує, що між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають двоє дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . На даний час позивачка разом зі своїми дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . Між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Позивачка [PERSON] стверджує, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя сторін як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам її дітей. Разом з тим, спору між сторонами про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає. Спір про визначення місця проживання дітей відсутній. З огляду на такі обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. ІІ. Позиція учасників справи У судове засідання позивачка не з`явилася. 25.06.2024 року від представника позивача адвоката Білецької І.М. надійшла заява про здійснення розгляду справи без участі позивачки та її представника, підтримання позовних вимог та прохання такі задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився. 25.06.2024 року від нього надійшла заява про здійснення розгляду справи без його участі, позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення такого. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 28.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання 25.06.2024 року належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи не прибули. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом З 28.07.2007 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції за актовим записом № 47, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.07.2007 року (а.с.5). [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджено копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.08.2008 року (а.с.6). [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджено копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.01.2011 року (а.с.7). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень представника позивачки, на даний час позивачка разом зі своїми дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . Між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Позивачка [PERSON] стверджує, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя сторін як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам її дітей. Спору між сторонами про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає. Спір про визначення місця проживання дітей відсутній. З огляду на такі обставини, представник позивачки просить суд розірвати шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем, а також просить стягнути з відповідача в користь позивачки судові витрати. Відповідач визнає позов у повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції Українита ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з правлюдини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних стосунків протягом тривалого часу та не відновлюють сімейних відносин, не мають спільної згоди щодо примирення, вбачаються підстави, що свідчать про стійкий розлад подружніх стосунків. З урахуванням приписів Сімейного Кодексу України щодо вільності шлюбу, встановлених судом обставин щодо фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами та припинення сторонами ведення спільного господарства, категоричної позиції позивача та, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов переконання, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а, оскільки, шлюб між сторонами існує формально, то, згідно з ст.112 Сімейного кодексу України, наявні всі підстави для розірвання такого. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує його права, свободи чи інтереси інших осіб. VII. Розподіл судових витрат між сторонами У позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1\~211,20 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3666246523.1 від 24.05.2024 року позивачкою [PERSON] сплачено 1\~211,20 гривень судового збору за розгляд цієї заяви в суді. У зв`язку із повним задоволенням позову, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved