Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія\~"Кредит-капітал"»,звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла за заявою-договором № 014-RO-82-32624773 від 19.07.2019. В обґрунтування позову зазначив, що 17.09.2018 відповідач звернулась до позивача та підписала угоду № PDV2-2599472 про надання банківських послуг. 19.07.2019 в порядку споживчого кредитування між відповідачем та позивачем укладено заяву-договір № 014-RO-82-32624773, згідно якої відповідач отримала кредит, у розмірі 31055,90 грн шляхом їх зарахування на поточний картковий рахунок. Кредит наданий на умовах повернення частинами зі сплатою відсотків. Розмір процентної ставки в період з 19.07.2019 по 19.09.2019 становив 24,9 %, а з 20.09.2019 застосовується процентна ставка на рівні 49,9 %. 28.01.2020 сторони уклали додаткову угоду № 014-RO-82-32624773/81-1/32875\~до \~заяви-договору\~від 19.07.2019,\~якою здійснили\~реструктуризацію наявної\~заборгованості у відповідача у розмірі 30542,89 грн шляхом капіталізації прострочених відсотків у сумі 2080,11 грн та зміни графіку повернення кредиту. Проте відповідач не виконувала умови договору, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитом на загальну суму 85540,85 грн. Користуючись правом стягнення заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором та судовий збір в сумі 2684 грн. Представник відповідача адвокат Майнард Н.О. у відзиві на позов зазначила, що відповідач позов не визнає повністю та пояснила, що відповідач визнає отримання кредиту 17.09.2018 за договором № PDV2-2599472, проте він укладений на інших умовах, ніж ті, які зазначені в позові. Докази отримання відповідачем кредиту 19.07.2019 позивач не надав, а розрахунок заборгованості, копія заяви позичальника та довідка про умови кредитування є лише пропозицією укладення договору, та не свідчать про її прийняття відповідачем. Так само не свідчать про укладення кредитного договору умови та тарифі банківського обслуговування, оскільки не доведено, що саме такі умови і тарифи розуміла відповідач під час підписання заяви позичальника 19.07.2019. Крім того, представник відповідача зазначила, що процентна ставка у заяві-договорі №б/н від 19.07.2019 значно збільшена, що в поєднанні зі статусом відповідача, як споживача, особливий статус якого підлягає захисту, свідчить, що при укладенні договору позивач не дотримався вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та не повідомив її про зміну умов кредитування. У додаткових поясненнях представник відповідача зазначила, що нормами ЦК не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співвідповідача. У зв`язку з чим представник відповідача вважає, що позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, в якому він позов підтримав повністю. Представник відповідача адвокат Майнард Н.О. в судовому засіданні позов не визнала, та зазначила, що сторона відповідача не була обізнана про заміну позивача. Права ТОВ «Фінансова компанія "Кредит-капітал"» відповідачем не порушені, тому відсутні підстави для задоволення позову. Дослідивши та\~оцінивши докази,\~наявні в\~матеріалах справи,\~суд вважає,\~що позов\~підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Суд установив, що 17.09.2018 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] підписано угоду № PDV2-2599472, згідно умов якого остання приєдналася до умов банківського обслуговування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.20-21). В заяві-договорі про відкриття поточного рахунку та надання кредиту № 014-RO-82-32624773 від 19.07.2019 зазначено, що АТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали заяву-договір до договору банківського обслуговування (укладеного підписанням Заяви № PDV2-2599472). В пункті 1.2 зазначено, що банк надав кредит в сумі 31055,90 строком на 72 місяці зі сплатою відсотків у розмірі 24,90 в період з 19.07.2019 по 19.09.2019, та у розмірі 49,9 % з 20.09.2019 (а.с.23 зв.-24). Із заяви на приєднання до договору добровільного страхування життя № РБ1702-г від 15.03.2019 [PERSON] застрахувала життя та здоров`я на страхову сумі 31055,90 грн (а.с.26). З додаткової угоди № 014-RO-82-32624773/81-1/32875 від 28.01.2020 вбачається, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за договором № 014-RO-82-32624773 від 19.07.2019, розмір якої становить: 30542,89 грн заборгованість за сумою кредиту, 2080,11 заборгованість з погашення процентів. Сторони домовились, що фактична сума заборгованості за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим збільшився строк погашення заборгованості відповідно до графіка, який є частиною цієї угоди. Згідно графіка [PERSON] має погасити заборгованість у розмірі 32623 грн впродовж 66 місяців (а.с.27-30). З виписки по рахунку, відкритому в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я [PERSON] , вбачається, що за період з 19.07.2019 по 18.07.2020 здійснювався рух коштів, у тому числі погашення кредитної заборгованості (а.с.32-39). [PERSON] протягом дії договору отримала кредитну картку в АТ ««Райффайзен Банк\~Аваль»№ 5120700060294112, термін дії 02.2023 (а.с.113). Згідно статуту АТ «Райффайзен Банк» є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.53). Відповідно до вимоги про дострокове погашення грошових зобов`язань за кредитним договором вих. № 114/5-К-259181 від 06.10.2022 АТ «Райфайзен Банк» в порядку ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» звернувся до [PERSON] та повідомив, що за кредитним договором № 014-RO-82-32624773, станом на 14.08.2022 наявна прострочена заборгованість у розмірі 9293,70 грн, з них; 304,36 грн прострочена заборгованість за кредитом, 8989,34 грн прострочена заборгованість за відсотками. У зв`язку з чим банк вимагає не більше ніж протягом 30 денного строку з дня отримання цієї вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі зі сплатою процентів в сумі 85540,85 грн. Претензія надіслана поштовим рекомендованим листом (пріоритетним з повідомленням про вручення) за адресою: [ADDRESS] (а.с.40-44). З квитанцій № 1F5J48667, 1F5J42901, вбачається погашення [PERSON] кредитної заборгованості, а саме: 19.02.2020 на суму 402,10 грн, 23.03.2021 на суму 2600 грн, 12.07.2021 на суму 2000 грн. Крім того, вбачається, що 18.18.2018 здійснено платіж на погашення споживчого кредиту в сумі 834,65 грн та 14.10.2019 на суму 1333,65 грн (а.с.108, 109, 111, 112, 119). \~ \~ \~ \~Відповідно до договору відступлення права вимоги №114/2-58 від 13.04.2023 та витягу з реєстру боржників первісний кредитор АТ «Райффайзен Банк» передав (відступив) новому кредиторові ТОВ «Фінансова компанія "Кредит-капітал"» права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 014-RO-82-32624773 від 19.07.2019 (а.с.133-148). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Дослідженими судом доказами, а саме: заявами [PERSON] від 17.09.2018,19.07.2019 та від 28.01.2020, підтверджується укладення між сторонами кредитного договору, самою відповідачкою у відзиві визнається отримання кредиту, а також отримання банківської картки, емітованою позивачем. \~ \~ \~ \~ З виписки по рахунку, вбачається, що відповідач з дати укладання кредитного договору погашала кредитну заборгованість, в тому числі і після реструктуризації заборгованості 28.01.2020, внаслідок якої тіло кредиту зафіксовано у розмірі 32623 грн. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018\~ № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Вищевказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, що міститься в постанові від 16.09.2020 року по справі № 200/5647/18, який на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує під час вирішення справи. Отже, відповідач використала кредитні кошти, які надав їй банк, в повному обсязі їх не повернула та має заборгованість. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні АТ «Райффайзен Банк», ні його правонаступнику ТОВ «ФК "Кредит-Капітал"»не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту ґрунтуються на вимогах закону. Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача зазначила, що не має заборгованості за кредитом № 014-RO-82-32624773 від 19.07.2019, оскільки [PERSON] не підписувала заяву-договір від 19.07.2019, проте суд відхиляє такі заперечення, оскільки в додатковій угоді від 28.01.2020, зазначено, що сторони домовились врегулювати наявну заборгованість [PERSON] за договором № 014-RO-82-32624773 від 19.07.2019, розмір якої становила: 30542,89 грн заборгованість за сумою кредиту, 2080,11 заборгованість з погашення процентів. Сторони домовились, що фактична сума заборгованості за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим збільшився строк погашення заборгованості відповідного до графіка, який є частиною цієї угоди. Зазначений доказ є належним, допустимим та достовірним, оскільки прямо стосується спірних правовідносин, на кожній сторінці додаткової угоди та додатку до нього міститься підпис відповідача, що доводить визнання відповідачем 28.01.2020 існування кредитної заборгованості та її реструктуризації, після чого [PERSON] взяла на себе зобов`язання погасити заборгованість у розмірі 32623 грн впродовж 66 місяців з дня укладання додаткової угоди. Відповідач не навела доводів на спростування додаткової угоди № 014-RO-82-32624773/81-1/32875 від 28.01.2020, та зважаючи на наявність підпису на кожній сторінці, у суду відсутні підстави вважати, що вона не ознайомлена зі змістом вказаної угоди та наслідку її підписання. В той же час позивач в позовних вимогах зазначає, що заборгованість за тілом кредиту відповідача становить 73923,87 грн, а 11616,98 грн становить заборгованість за відсотками. В постанові Верховного Суду від 13.07.2023 по справі № 752/9300/15-ц зазначено, що відповідно до вимог статей 263-264 ЦПК України належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку по рахунку позичальника), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на їх спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Суд частково погоджується з розрахунком позивача щодо розміру заборгованості відповідача, виходячи з наступного. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України,\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з\~ст.1056-1\~ЦК України\~процентна ставка\~за кредитом\~може бути\~фіксованою або\~змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ принципу справедливості розгляду справи судом. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Райффайзен Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Підписання заяви про приєднання до публічної оферти на укладення кредитного договору (кредитної картки) не може вважатися укладення договору на визначених банком умовах. Зазначене пов`язано з тим, що банк може змінювати умови кредитування і судам складно визначити, з якими саме умовами погоджувався клієнт у момент приєднання до договору, так як сама заявка не містить взагалі жодних істотних умов кредитного договору (сума кредиту, процентна ставка, строк кредитування). На цій підставі суди вважають, що не можуть брати до уваги умови, які висуваються банком своїм клієнтам та відмовляють у стягнення заборгованості з процентів та неустойки, які нараховані банком. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 12.12.2022 № 484/5710/19; від 26.10.2022 № 686/6783/21; від 03.08.2022 № 156/268/21; від 29.06.2022 № 295/12624/16; від 15.06.2022 № 333/5483/20; від 15.06.2022 № 333/5483/20; від 15.06.2022 № 313/181/21; від 15.06.2022 № 383/418/20; від 25.05.2022 № 219/7527/16; від 23.05.2022 № 393/126/20; від 12.05.2022 № 175/2871/21; від 14.04.2022 № 0417/14588/2012; від 20.01.2022 № 803/124/20; від 20.01.2022 № 910/3299/20. Правила банківського обслуговування фізичних осіб також не визнаються відповідачкою, зважаючи, що вони не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.07.2019 шляхом підписання заяви-договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Таким чином, суд відхиляє доводи позивача, що 19.07.2019 відповідач була обізнана про розмір відсотків за користування отриманим кредитом та порядку їх погашення. Підписання додаткової угоди 28.01.2020 не спростовує вищенаведеного висновку, оскільки в додатковій угоді відсутнє письмове підтвердження, що [PERSON] була обізнана про розмір процентної ставки, яка буде застосована до тіла кредиту після проведеної реструктуризації. В п.2.2 додаткової угоди від 28.01.2020 зазначено, що фактична заборгованість позичальника по сплаті суми кредиту при перевищені суми щомісячної заборгованості за відсотками над сумою щомісячної пільгової заборгованості збільшується на суму такого перевищення відповідно до графіка, що змінило строк погашення кредиту. Зазначений пункт також не містить зазначення щодо затвердження сторонами процентної ставки, тому АТ «Райффайзен\~Банк» не мав право нараховувати відсотки за кредитом після 28.01.2020. Крім того, суду зазначає, що формулювання порядку збільшення заборгованості за сумою кредиту, визначене в п.2.2 додаткової угоди, не свідчить, що відповідач погодилась на майбутнє збільшення тіла кредиту за рахунок реструктуризації та капіталізації відсотків, які банк може здійснювати самостійно і на власний розсуд, оскільки таке формулювання ставить позивальника в явно нерівне становище та покладає на неї додатковий тягар по поверненню кредиту, що суперечить засадам добросовісності. Іншихналежних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обізнаності відповідачки про умови кредитування, а саме: щодо сплати відсотків, як при підписанні угоди від 17.09.2018, так і під час підписання додаткової угоди від 28.01.2020, позивач до суду не надав, що є його процесуальним обов`язком, згідно вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України. Таким чином, позивачем не доведено правомірність нарахування процентів відповідачу за користування нею кредитними коштами, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають. Письмовими доказами підтверджується, що розмір заборгованості за тілом кредиту, яку відповідач фактично визнала під час підписання додаткової угоди 28.01.2020 та яку вона зобов`язалася погасити, становила 32623 грн. За відсутності доведення позивачем збільшення тіла кредиту з вищенаведених мотивів, суд вважає, що відповідальність відповідача щодо погашення кредитної заборгованості обмежена виключно вищезазначеним розміром кредиту. Матеріалами справи, зокрема випискою по рахунку, підтверджується, що відповідач здійснювала погашення кредитної заборгованості після укладення додаткової угоди від 28.01.2020, а саме: 19.02.2020 на суму 402,7 грн, 19.03.2020 на суму 0,03 грн, 23.03.2020 на суму 399,97 грн, 21.04.2020 на суму 400 грн, 23.06.2020 на суму 400 грн, 20.07.2020 на суму 400 грн, 19.08.2020 на суму 400 грн, 21.09.2020 на суму 400 грн, 21.10.2020 на суму 400 грн, 20.01.2021 на суму 800 грн, 23.03.2021 на суму 2600 грн, 28.04.2021 на суму 2215 грн, 19.08.2021 на суму 2000 грн, 26.08.2021 на суму 246,17 грн, 19.09.2021 на суму 253,9 грн, 22.10.2021 на суму 300 грн. Всього відповідачем\~з 28.01.2020\~до дня\~пред`явлення позову\~сплачено 11617,77\~грн на\~погашення кредитної\~ заборгованості\~у розмірі 32623\~грн,тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишок непогашеної заборгованості за кредитним договором, розмір якої становить 21005,23 грн. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~ст.8 Конституції України. Відповідно до ч.4\~ст.42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~ст. 3 ЦК України. Згідно ч.1 ст.3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч 1, 3\~ст.509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, які регулюються також Законом України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016, а також Законом «Про захист прав споживачів».\~ Згідно з\~п.8\~ч.1\~ст.1\~Закону №\~1734-VIII\~реальна річна\~процентна ставка\~-\~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом,\~виражені у\~процентах річних\~від загального\~розміру виданого\~кредиту,\~а частиною\~3\~статті 8\~цього закону\~передбачено,\~що,\~якщо договір\~про споживчий\~кредит містить\~умови,\~що дозволяють\~зміну процентної\~ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка обчислюється на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що під час дії кредитного договору з [PERSON] АТ «Райффайзен Банк» не дотримався вимог, передбачених чинним законодавством щодо повідомлення споживача про доведеність йому істотних умов кредитування, а також змін умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні АТ «Райффайзен Банк», ні його правонаступнику ТОВ «ФК "Кредит-капітал"»повністю не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 21005,3 грн. Твердження сторони відповідача, що позивач є неналежним, через відсутність у ТОВ «ФК "Кредит-капітал"»права вимоги, оскільки законодавством не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співвідповідача, спростовуються приписами нормами ст.55 ЦК України, реалізаця яких під час судового процесу, передбачена ст.ст. 512, 514 ЦПК України, на підставі яких постановлена ухвала суду від 06.09.2023 про залучення ТОВ «ФК "Кредит-капітал"»в якості\~правонаступника позивача\~Акціонерного товариства «Райффайзен Банк». У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 758/10554/16-ц (№ 61-17489св20) вказано, що «процесуальне правонаступництво - це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах. Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами. Проте, процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулось правонаступництво. Отже, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах». Процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. На підставі матеріального правоноступництва у даній справі - договору відступлення права вимоги № 114/2-58 від 13.04.2023, який є чинним та не визнаний недійсним в судовому порядку, суд здійснив процесуальне правронаступництво. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 207, 526, 626,\~628, 638, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.8 «Про споживче кредитування»,

Outcome: partial