Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2018 року та за час якого у них народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що діти проживають разом із нею, натомість відповідач ніякого зв`язку із дітьми не підтримує, не приймає участі у їх вихованні, не забезпечує матеріально, не цікавиться їх розвитком, злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, фактично самоусунувся від їх виконання. Покликаючись на викладені обставини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи подав суду заяву про слухання справи у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що [PERSON] народилася [INFO] , а [PERSON] - [INFO] та їх батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] (а.с. 5-6). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 7). Служба у справах дітей Луцької міської ради у поданому висновку № 82 від 05.03.2024 року вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. ). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 190-1 від 13.03.2024 року затверджено даний висновок, з яким суд також погоджується та приймає його до уваги (а.с. ). Із змісту ст. 150 Сімейного кодексу України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей не виконує, суд прийшов до висновку, що позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітніх дітей є доцільним та в їх інтересах. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корись позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 164, 165 СК України, ст.18 Конвенції про права дитини, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved