Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивачказвернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на її користь додаткові витрати в сумі 8670 грн. та понесені судові витрати. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їхньої спільної з позивачкою дочки [PERSON] . З відповідача на підставі рішення суду стягувалися аліменти на утримання дочки у розмірі частини всіх видів його заробітку до повноліття дочки. Відповідач відколи виїхав на заробітки, ніколи не цікавився життям своєї дочки ні в період неповноліття, ні після досягнення дочкою повноліття, в добровільному порядку жодних платежів, в тому числі і на навчання, не присилав. Дочка сторін повністю знаходиться на утриманні позивачки. У серпні 2023 [PERSON] вступила до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Тараса Шевченка на денну форму навчання, спеціальність психологія. Навчання відбувається за кошти фізичних осіб, термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027. Відповідно до Договору про надання освітніх послуг між закладом освіти та фізичною особою від 01.09.2023, загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання становить 87800 грн., плата вносить щосеместрово. Крім того, дочка сторін проживає у гуртожитку університету та плата за який складає 730 грн. за 1 місяць. 25.08.2023 позивачкою було сплачено за перший семестр навчання 9000 грн., 08.01.202 за другий семестр 9900 грн. Також, позивачкою були понесені витрати з оплати гуртожитку в загальній сумі 4380 грн. Відтак, витрати на навчання за період з вересня 2023 року по лютий 2024 рік включно, тобто до повноліття дочки становлять 17340 грн. Отже, позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача понесених нею додаткових витрат на дочку, а саме 8670 грн. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи без участі, в якій представник позивачки просить справу розглянути без участі сторони позивача, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та визнав позовні вимоги. На підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 12.08.2017 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис №56, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . З довідки Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Тараса Шевченка №214 від 30.04.2024 вбачається, що [PERSON] є студенткою ОС Бакалавр денної форми навчання спеціальності 053 Психологія за кошти фізичних осіб. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027. Згідно Договору про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою від 01.09.2023, укладеним між Національним університетом «Чернігівський колегіум» ім. Тараса Шевченка та [PERSON] , загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 87800 грн., зокрема за 2023/2024 н.р. 1 семестр 9000 грн., 2 семестр 9900 грн. [PERSON] проживає в гуртожитку Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Тараса Шевченка, вартість проживання складає 730 грн. за 1 місяць, що підтверджується довідкою №1 від 30.04.2024. З копій квитанцій від 14.12.2023 та 30.08.2023 встановлено, що позивачка здійснила оплату за гуртожиток на рахунок Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Тараса Шевченка в сумі по 2190 грн. Також з копій квитанції АТ «Ощадбанк» від 25.08.2023 та 08.01.2024 вбачається, що позивачкою на рахунок Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Тараса Шевченка було внесено оплату за навчання [PERSON] у розмірі 9000 грн. та 9900 грн. відповідно. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами 1, 2 ст.155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені в частині першій ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягай 18 років, покладається на батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.181,182 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). За таких обставин, відповідно до вимог чинного законодавства суд визнає, що для прийняття рішення про задоволення позову достатньо законних підстав, що не буде суперечити закону або порушувати законних прав, свобод та інтересів для самих сторін у даній справі чи інших осіб. Враховуючи те, що відповідач являється батьком [PERSON] , то зобов`язаний матеріально утримувати її, тим більше нести додаткові витрати, пов`язані з обставинами, що стосуються навчання дитини, а дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має приділятися найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»), беручи до уваги, що згідно позовних вимог позивачка наполягає на стягненні з батька дитини на її користь частини вже понесених додаткових витрат, пов`язаних з навчанням дитини, що складає 8670 грн., а відповідач визнав позовні вимоги, то суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів та у справах про оплату додаткових витрат на дитину позивачі звільняються від сплати судового збору. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позовні підлягають задоволенню в повному обсязі, то відповідно до вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір в сумі 605,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн., надано копію договору про надання правничої допомоги №10-1/24 від 01.05.2024 року, укладеного між адвокатом Савостою І.М. та [PERSON] , копію свідоцтва [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000431 від 17.08.2018 року, копію Акта приймання-передачі правових послуг від 21.05.2024, квитанцію до прибуткового касового ордера №19 від 02.05.2024, згідно якої позивачка понесла витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн., Отже, судом встановлено, що позивачкою при зверненні до суду понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн., які згідно положень ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved