Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Дебт Форс», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 93709 від 20.11.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем. Позов обґрунтовує тим, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження № 63935310 на підставі виконавчого напису № 93709 від 20.11.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 49\~230,13 гривень. Відповідач приховав інформацію про спірні правовідносини та застосовує заходи щодо позбавлення права власності на належні їй грошові кошти. За адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] ніколи зареєстрована не була та не проживала. З ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Дебт Форс» кредитних договорів не укладала. Виконавчий напис № 93709 від 20.11.2020 не є безспірним. Виконавчий напис вчинений на документі, який не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку та підставі виконавчих написів. Приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис поза межами трирічного строку. Нотаріус не повідомила її про те, що до нього звернувся відповідач із заявою про вчинення виконавчого напису. Відповідачами відзиви на позов не подані. Третіми особами пояснення щодо позову також не подані. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 16.05.2024 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, відмовлено у задоволенні клопотання позивачки про витребування доказів. Учасникам справи копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялись до їх Електронних кабінетів та отримана ними 16.05.2024. Таким чином учасники справи повідомлені про розгляд справи належним чином. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 26.04.2013 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 500366910 (далі - Договір). Сума кредиту 11\~080 гривень (підпункт 2.1 пункт 2). Процентна ставка за користування Кредитом .01% річних, фіксована (підпункт 2.2 пункт 2). Дата остаточного повернення Кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 29.04.2016 (підпункт 2.3 пункт 2). 20.11.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис № 93709 про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 500366910 від 26 квітня 2013 року, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1 від 21 червня 2016 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договорами № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості за кредитним договором № 500366910 від 26 квітня 2013 року. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущене прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року до 11 листопада 2020 року. Сума заборгованості складає 48\~580,13 гривень, в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту в сумі 7\~693,57 гривні, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 5\~139,92 гривень, строкова заборгованість за комісією в сумі 1\~868,82 гривень, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 14\~827,82 гривень, строкова заборгованість за штрафами і пенями в сумі 19\~050 гривень, а також плата, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису в сумі 650 гривень. Загальна сума, що підлягає стягненню, 49\~230,13 гривень. На підставі спірного виконавчого напису нотаріуса 16.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною було відкрито виконавче провадження № 63935310. Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок № 296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У пункті 3.2 Порядку № 296/5 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до підпункту 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Суд встановив, що пункт 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та не чинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних не чинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. Судом також встановлено, що ТОВ «Дебт Форс» є неналежним відповідачем в цій справі, оскільки стягувачем за спірним виконавчим написом нотаріуса є ТОВ «Вердикт Капітал», яке і є належним відповідачем. Докази того, що ТОВ «Дебт Форс» є правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал» суду не подані. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позов знайшов своє підтвердження, а отже підлягає задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі не чинного нормативно-правового акту, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевказане та задоволення позову із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи позивачки. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка звільнена від сплати судового збору, враховуючи задоволення позову, з належного відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~211,20 гривень. При цьому позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 1\~211,20 гривень, який може бути повернутий судом позивачці за її окремим клопотанням на підставі частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved