Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 501026971 від 15.05.2018 року у розмірі 100394,76 грн. та судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 2684,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 15.05.2018 р. між позичальником, яким є [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (надалі Кредитодавець/Банк) шляхом підписання Оферти на укладання про надання кредиту № 501026971 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 75000,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 15.05.2022 р. та сплатити проценти за користувач кредитними коштами в розмірі 18,99 %. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору. 17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 15.05.2018, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником яким є: [PERSON] . 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 15.05.2018, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником яким є: [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за кредитним договором № 501026971 від 15.05.2018 p., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 100394,76 грн. Ухвалою суду від 17 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Заочним рішення Галицького районного суду м. Львова від 26.12.2023 року позов\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором в сумі 100394 гривні 76 копійок, суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 2684 гривень 00 копійок та суму понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок. 15 січня 2024 на адресу суду надійшла заява адвоката Воловика Сергія Володимировича про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року у цивільній справі №461/9103/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 січня 2024 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року у цивільній справі №461/9103/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Скасовано заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19 лютого 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обгрунтовується тим, що у зв`язку з тим, що відповідач не був проінформований про відступлення права вимоги за кредитним договором №501026971 від 15.05.2018 року, в період з 15.05.2018 року по 15.01.2020 ним було сплачено на користь АТ «Альфа Банк» 80092,40 грн. Однак зазначена сума коштів не була врахована у погашення заборгованості за кредитним договором. Також відповідач стверджує, що позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору. Відповідач вважає, що суду не надано достатньо доказів боргу на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та, а тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 03 квітня 2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бердара С.В. надійшли додаткові письмові пояснення, у яких представник відповідача зазначає, що умова кредитного договору №501026971 від 15.05.2018 про встановлення комісійної винагороди за розрахункове-касове обслуговування кредиту у розмірі 2,35% від суми кредиту є нікчемною. Також відповідач вважає, що позивач надав недостовірні докази на підтвердження розміру основної заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) та розміру процентів за користування кредитом. Зазначає, що наданий позивачем Розрахунок заборгованості фізичної особи [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал (кр. дог. 501026971) не може слугувати об`єктивним доказом наявності/відсутності заборгованості та її розміру, оскільки в ньому тільки відображений розмір заборгованості, що вказаний у Додатку 1-1 до договору факторингу № 2 від 17.05.2021 та у Додатку 1-1 до договору факторингу № 18-05/21 від 18.05.2021.Окрім того, вказує, що не можливо встановити розмір заборгованості з виписки з рахунку з приватного клієнта № 029019-2022/0112. Зі змісту вказаної виписки не вбачається, що розмір заборгованості за тілом кредиту станом на 17.05.2021 становить 50 013,81 грн. Отже, на думку представника відповідача, позивач не довів належними та допустимими доказами розмір заборгованості за кредитним договором. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені співробітниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. 04 квітня 2024 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача підтримала позовні вимоги та навела спростування доводів представника відповідача зазначених у відзиві на позов. 15 квітня 2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бердара С.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив та заява про застосування позовної давності, у якій представник відповідача просить застосувати позовну давність до вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 501026971 від 15.05.2018 у розмірі 100394,76 грн. 26 квітня 2024 року від представника позивача [PERSON] надійшли письмові заперечення щодо заяви про застосування строків позовної давності. 04 квітня 2024 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили з підстав наведених у відзиві та додаткових письмових поясненнях. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Судом встановлено, що 15.05.2018 р. між відповідачем [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» шляхом підписання Оферти на укладання про надання кредиту № 501026971, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 75000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 15.05.2022 р. та сплатити проценти за користувач кредитними коштами в розмірі 18,99 %. Оцінюючи доводи відповідача про не підтвердження фактів та відсутність доказів надання йому кредиту і невиконання ним умов кредитного договору, суд виходить з наступного. Як вказано у позовній заяві, 15.05.2018 р. між позичальником/відповідачем [PERSON] та кредитодавцем Акціонерним товариством «Альфа-Банк» шляхом підписання Оферти та Акцепту пропозиції на укладання Угоди про надання кредиту № 501026971 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 75000,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 15.05.2022 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 18,99 %. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти в сумі 75000,00 грн., в порядку передбаченому умовами Кредитного договору, що підтверджується належними письмовими доказами, доданими позивачем до позовної заяви, а саме: - \~ \~ \~ \~оферта на укладання Угоди про надання кредиту № 501026971 від 15.05.2018 р.; - \~ \~ \~ \~акцепт пропозиції на укладання Угоди про надання кредиту № 501026971 від 15.05.2018 р.; *додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501026971 від 15.05.2018 р. - графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту; *анкета-заява відповідача від15.05.2018 р.; *паспорт споживчого кредиту; *оферта та акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15.05.2018 року; *договір добровільного страхування фінансових ризиків з акцептом на укладення договору про використання факсимільного відтворення власноручного підпису від 15.05.2018 р.; *меморіальний ордер № 273350 від 15.05.2018 р. на підтвердження перерахування відповідачу грошових коштів в сумі 75000,00 грн. за Кредитним договором № 501026971 від 15.05.2018 р.; *виписка з банківського рахунку відповідача за період з 15.05.2018 року по 17.05.2021 року (дата відступлення права вимоги) на підтвердження проведення усіх банківських операцій по рахунку. Усі наведені вище документи оформлені належним чином, містять усі передбачені законом реквізити та беззаперечно підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів та детально відображають формування заборгованості за кредитним договором з вказівкою на конкретні періоди її виникнення. При цьому, суд зауважує, що згідно пояснень відповідача , останній за період з 15.05.2018 р. по 15.01.2020 р. неодноразово сплачував на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 15.05.2018, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 15.05.2018, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за кредитним договором № 501026971 від 15.05.2018 p., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Згідно реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року за [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором № 501026971 у розмірі 100794,76 грн., яка включає в себе: заборгованість за основним зобов`язанням - 50013,81 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 50380,95 грн. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень ЦК України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до ч. 1 ст.\~202\~ЦК України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язав (ч. 2 ст. 11 ЦК України). Положеннями статті 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником сі обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору від 15.05.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надав суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про його припинення/розірвання. Приписи ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України встановлюють обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК\~України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно вимог ст. ст. 525, 526, 530\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу\~України у встановлений строк. Відповідно до ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями ст. 611 ЦК України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). За ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що\~ст. 625 ЦК\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані кредитні кошти на підставі кредитного договору № 501026971 від 15.05.2018 року. Відповідно до ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст.\~611\~ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, утому числі ті, що передбачені ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача по кредитному договору №501026971 станом на 10.01.2023 року за період з 18.05.2021 по 10.01.2023 р. складає 100394,76 грн., що включає в себе: 50013,81 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 12647,69 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 9419,55 грн. сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 18.05.2021 (моменту відступлення права вимоги) по 14.05.2022. При цьому, в розмір заборгованості, заявленої у позові, позивачем було включено комісію за обслуговування кредиту в розмірі 28313,71 грн. Частиною 1\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12\~цього\~Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи. З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що останньому встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту у розмір 2,35% від суми кредиту, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме комісія за обслуговування кредиту не підлягає стягненню з відповідача. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Як встановлено вище, 15.05.2018 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі-Банк) шляхом підписання Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних в АТ «Альфа-Банк» був укладений Договір про комплексне банківське обслуговування Відповідача. 15.05.2018 між Позичальником та Банком, на підставі Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», шляхом підписання Оферти та Акцепту пропозиції було укладено Угоду про надання кредиту №501026971(далі -Кредитний договір), відповідно до умов якої Банк надав Позичальнику кредит у сумі 75 000,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 15.05.2022 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 18,99% . 15.05.2018 між Позичальником та Банком, шляхом підписання Оферти та Акцепту оферти була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»), яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк». Відповідно до п. 4 Кредитного договору всі відносини між позичальником та Банком врегульовуються Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Відповідач підписанням акцепту підтвердив акцепт публічної пропозиції та укладення договору між ним та АТ "Альфа-Банк" на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua, а також, що він ознайомився з положеннями законодавства України, що регулюють порядок відкриття, використання і закриття рахунків, надання та користування іншими послугами банку згідно з договором, в тому числі, зі змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1,2 ст. 598 ЦК України). Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 ЦК України). Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору. Враховуючи, що кінцевий термін повернення кредиту встановлений до 15.05.2022, період правомірного нарахування процентів за користування кредитом закінчується 14.05.2022 включно. Відповідно до виписки з банківського рахунку Відповідача за період з 15.05.2018 по 17.05.2021, яка міститься в матеріалах справи, прострочена заборгованість за Кредитним договором в частині суми щомісячного платежу за кредитом виникла лише 15.03.2020, про що свідчить операція перенесення кредиту на прострочений кредит, що підтверджено випискою по рахунку Відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, на момент відступлення права вимоги (17.05.2021) до нового кредитора перейшли права в обсязі і на умовах, що існували станом на 17.05.2021. В подальшому, відповідно до умов Кредитного договору, ТОВ «Вердикт Капітал», як новим кредитором були нараховані проценти за користування кредитними коштами за період з 18.05.2021 по 14.02.2022 в розмірі 9 419,55 грн. Надходжень на погашення заборгованості за Кредитним договором за період з 18.05.2021 від Позичальника не було. Оскільки вимога щодо дострокового виконання зобов`язань до Позичальника не пред`являлася, строк користування кредитними коштами змінений не був, відповідно нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося до дати повернення кредиту згідно з умовами Кредитного договору, що відповідає умовам Кредитного договору, нормам чинного законодавства та усталеній судовій практиці. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Також суд враховує, що згідно з п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного Кодексу України під час дії карантину (з 12 березня 2020 р. по 30 червня 2023 року), встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Також пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного Кодексу України передбачено, що «у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Позивач звернувся з вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором, а саме кредиту та процентів за користування кредитними коштами 08.11.2023 року. Як вже зазначалося вище, прострочена заборгованість за Кредитним договором в частині суми щомісячного платежу за кредитом виникла лише 15.03.2020, про що свідчить операція перенесення кредиту на прострочений кредит, що підтверджено випискою по рахунку Відповідача. Отже, враховуючи вказані обставини, а також норми ст. 257 ЦК України та п. 12., п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Позивачем дотримано строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 72081,05 грн. (100394,76 грн. (загальна заборгованість) 28313,71 грн. (комісія за обслуговування кредиту) = 72081,05 грн.). Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Положеннями ст.\~59\~Конституції\~України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Згідно ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими, а саме на суму 1000 грн. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, а відтак, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», є звільненим від сплати судового збору. Оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, слід повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» з державного\~бюджету судовий збір в розмірі 1927 гривень 05 копійок.

Outcome: partial