Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача\~\~\~\~\~\~ Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника, який діє на підставі довіреності, [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22.12.2011 у розмірі 32 275,14 гривень, яка складається з: 26\~398,90 гривень заборгованості за тілом кредиту, 5\~876,24 гривень заборгованості за простроченими відсотками за\~користування кредитом, також просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору у розмірі 2684,00 гривні. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 22 грудня 2011 року підписала заяву б/н, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 25 000,00 гривень. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 23 лютого\~2023 року за нею утворилася\~заборгованість у розмірі 32\~275,14 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26\~398,90 гривень, заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 5\~876,24 гривень. Рух справи Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням\~Московського районного\~суду м.\~Харкова від\~11 липня 2023\~року,\~ухваленим у\~цивільній справі\~№643/3757/23,\~позовну заяву\~Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено повністю.\~Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 грудня 2011 року в сумі 32 275,14 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 гривень. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року відповідачу [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 11 липня 2023 року, ухваленого по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2024 року заяву відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Забезпечено участь [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 26 березня 2024 року на 10-00 годину в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2024 року заяву відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Забезпечено участь [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 12 квітня 2024 року на 11-30 годину в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2024 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 липня 2023 року, ухваленого по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 11 липня 2023 року за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2024 року заяву відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Забезпечено участь [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 15 травня 2024 року на 09-00 годину в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 25 червня 2024 року. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року заяву відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Забезпечено участь [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 25 червня 2024 року на 08-45 годину в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року заяву про зменшення розміру позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» повернуто позивачу без розгляду. Аргументи учасників справи 27 квітня 2024 року від відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», в якому відповідач посилається, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. В обґрунтування обраної позиції зазначила, що територія Харківської міської громади офіційно була визнана територією активних бойових дій з 24.02.2022 без кінцевої дати - територією можливих бойових дій, її адреса постійного місця проживання до війни відноситься до цієї території, тобто до м.Харків. Посилалася, що вона на початку війни рф проти України, а саме 04.03.2022 евакуювалася з місця постійного проживання [ADDRESS] , у зв`язку із постійним і тотальним бомбардуванням міста, у Волинську область, а пізніше - закордон. Після переїзду закордон та отримання допомоги біженцям вона в електронній формі через застосунок «Приват24» повідомила позивача, що евакуювалася з постійного місця проживання та не може сплатити обов`язковий щомісячний платіж, бо втратила всі доходи, наявний в неї бізнес та евакуювалася, вона не має засобів до існування, постійного місця проживання, отримує допомогу на харчування. Як на це посилалася відповідач, вона виконала свій обов`язок щодо повідомлення позивача про зміну місця проживання й про обставини непереборної сили (форс-мажор) у спосіб, який був можливим для неї у тих обставинах. Зазначила, що вела перемовини з позивачем з питання реструктуризації боргу, який в неї утворився, однак позивач залишив її звернення без задоволення. Посилалася, що на порушення вимог ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» позивач, пред`являючи позовні вимоги щодо повернення усієї суми кредиту до закінчення строку дії кредитного договору, не надсилав на її адресу вимогу про дострокове повернення усієї суми кредиту, а тому позивач не має права пред`являти вимогу в суді щодо повернення усієї суми кредиту. З приводу нарахування відсотків за користування кредитним коштами зауважувала, що надані позивачем документи свідчать про те, що розмір відсотків, який належало нараховувати їй, як позивальникові за користування кредитними коштами, суперечать один одному, оскільки спочатку позивач посилається на відсоткову ставку в розмірі 40,8%, а у подальшому вже посилається на ставку у 84%. Крім зазначеного, посилалася, що невиконання нею кредитного зобов`язання з повернення кредитних коштів за період воєнного стану є наслідком непереборної сили (форс-мажорна обставина, у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України), а тому, як на думку відповідача, наявні підстави для її звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, і настання таких форс-мажорних обставин підтверджуються листом Торгово-промислової палати. З огляду на наведені обставини, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». 08 травня 2024 року засобом поштового зв`язку від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить суд задовольнити вимоги банку в повному обсязі. Посилався, що відповідач не повідомляла Банк про зміну її місця проживання, не надала відомостей про отримання нею статусу біженця за кордоном, а тому усі документи надсилалися за адресою місця проживання відповідача, зазначеною у кредитному договорі. Щодо відсутності попереднього звернення банку до відповідача з вимогою про повернення усієї суми боргу за кредитним договором посилався, що відповідно до вимог п. 2.1.1.5.6. банк має право у разі порушення клієнтом зобов`язань перед банком, протягом 90 днів з моменту виникнення такого порушення змінити умови кредитування та встановити термін погашення кредиту у 90 днів з моменту порушення зобов`язань. Щодо посилань [PERSON] на важкий матеріальний стан представник позивача зазначив, що відповідач не надала жодного доказу на підтвердження таких обставин з моменту першого порушення умов кредитного договору, також зауважував, що відповідач є працездатною особою. З приводу посилань відповідача на форс-мажорні обставини зазначив, що лист ТПП №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 є лише одним з документів, необхідних для доведення виникнення форс-мажору, а для звільнення позичальника від зобов`язання з погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин через повномасштабне вторгнення рф на територію України, необхідно довести в ході судового розгляду справи, про що свідчить непоодинока судова практика. Щодо посилань відповідача на незадоволення її пропозиції АТ КБ «ПриватБанк» щодо реструктуризації заборгованості за кредитним кредитом представник позивача зазначив, що відмова банку у проведенні реструктуризації суми боргу не є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених ним позовних вимог. З приводу доводів, викладених [PERSON] у відзиві про те, що АТ КБ «ПриватБанк» надає суперечливі докази на підтвердження відомостей щодо погоджених умовами кредитного договору відсотків зазначив, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 сторони дійшли згоди, що для картки «Універсальна» встановлюються проценти від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4%, а для картки «Універсальна голд» - 84,00 %. Стосовно надання підтверджень відправлення повідомлень про зміну розміру відсоткової ставки відповідачу зазначив, що в Банку діє електронний документообіг та вказані відомості зберігаються в архіві не більше трьох років, а тому надати підтвердження відправлення повідомлень відповідачу не убачається можливим. З огляду на наведене, просить задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить особистий підпис представника позивача у розписці про явку в судове засідання, яка міститься при матеріалах справи. Згідно з довідкою про доставку електронного документа в електронному виді «Ухвала» від 15.05.2024 по справі №643/3757/23 (суддя Семенова Я.Ю.), а також прикріплені до нього файли було надіслано одержувачу АТ КБ «ПриватБанк» в його електронний кабінет, документ доставлено до електронного кабінету 17.05.2024 о 22:00:42. Про причину неявки представник позивача суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно. Згідно з довідкою про доставку електронного документа в електронному виді «Ухвала» від 15.05.2024 по справі №643/3757/23 (суддя Семенова Я.Ю.), а також прикріплені до нього файли було надіслано одержувачу [PERSON] в його електронний кабінет, документ доставлено до електронного кабінету 17.05.2024 о 22:00:42. На відеоконференцзв`язок, згідно з постановленою Московським районним судом м.Харкова ухвалою від 25 червня 2024 року про забезпечення участі відповідача [PERSON] у судовому засіданні в режимі відеоконференції, остання не вийшла. Про причину неявки відповідач суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, беручи до уваги, що представник позивача та відповідач належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, ураховуючи, що сторони у справі скористалися процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив, беручи до уваги розумність строків розгляду справи, що розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, вважає за можливе проводити розгляд заяви за відсутності представника позивача та відповідача. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 22.12.2011 відповідач [PERSON] звернулася до позивача із заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до змісту якої відповідач погодилася з тим, дана заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. На підставі вказаної вище заяви позивачем було видано відповідачці кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 8 000,00 гривень, який в подальшому було збільшено до 25 000,00 гривень. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача станом на 23.02.2023 становить 32 275,146 гривень, з яких: 26 398,90 гривень - заборгованість за кредитом, 5 876,24 гривень -\~заборгованість за простроченими відсотками. За правилами\~ч.\~1,\~2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правилами ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України унормовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд доходить висновку про його змішану правову природу, а саме про те, що договір містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору. Правилами ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір є консенсуальним, тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з не додержанням письмової форми, є нікчемним, як це закріплено положеннями ст. 1055 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, як це унормовано положеннями ст. 1046 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає безпідставними посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», позаяк вони не підписані відповідачкою. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. У заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22.12.2011 не зазначена процентна ставка за користування наданими відповідачці коштами, строк на який вони видаються а також інші складові кредиту. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» розуміла відповідачка та ознайомлювалася і погоджувалася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, позаяк цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Також позивачем до позовної заяви додано Паспорт споживчого кредиту, де зазначено різні види кредитних карт, зокрема «Універсальна» та «Універсальна Gold» з різними відсотковими ставками. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Тлумачення вказаних норм свідчить, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року, прийнятій у справі №393/126/20, провадження №61-14545сво20. Наданий банком Паспорт споживчого кредиту від 18.07.2018 містить зауваження, що інформація, зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 02.08.2018. Більш того, зі змісту розділу 7 цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реально річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними і застосовуватимуся протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має інформативний характер для споживача, суд критично оцінює можливість доведення факту належного повідомлення відповідача про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, шляхом підписання паспорта споживчого кредиту. Ураховуючи те, що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. За таких обставин суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає виключно доведена позивачем заборгованість за тілом кредиту, якщо така заборгованість має місце. З матеріалів справи та виписки вбачається, що відповідач у відділенні банку отримала кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] , «Універсальна Gold» №5168742329373462, № [NUMBER] , №4149629351824297, регулярно користувалася ними, проводила ними розрахунки, знімала кошти та поповнювала картки. Жодних заяв до Банку про непогодження зі зміною кредитного ліміту нею не подавалося. Водночас, ураховуючи що позивачем не надано доказів погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом, то внесені відповідачем кошти повинні бути зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту. Однак, з аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, які надані позивачем, убачається, що банк самостійно збільшував розмір основної заборгованості, а саме списував з рахунку відповідача необумовлені умовами договору відсотки за використання кредитного ліміту та відносив їх на заборгованість за тілом кредиту. Застосування такого алгоритму розрахунку суми боргу призвело до штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту. Саме в такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачем на погашення заборгованості) визначив заборгованість за сумою кредиту в розмірі 26 398,90 гривень. Втім, позивачем не надано суду доказів наявності у нього права відповідно до закону та/або належного укладеного договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, доказів належного узгодження цього з відповідачем, доведення до його відома таких умов нарахувань. З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах з відповідачем, доводи позивача щодо умов надання коштів не можуть бути враховані. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу поза сумою фактично наданих банком коштів, що ґрунтується на факті укладання кредитного договору, за таких умов безпідставне. З досліджених\~судом розрахунків\~заборгованості та\~виписки по\~банківському рахунку\~відповідача вбачається,\~що на\~момент визначення\~позивачем суми\~боргу (23.02.2023),\~з відповідача\~були неправомірно\~списано відсотки\~за період\~з 02.04.2012\~по 28.10.2021 на загальну суму 63 831,18 гривень, унаслідок чого збільшувалась сума заборгованості за тілом кредиту. Тобто неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, сплачені позичальником кошти зараховувалися банком у порядку черговості, передбаченому статтею 534 ЦК України, зокрема спочатку на погашення процентів, а вже потім на погашення кредиту. Проте, банк не довів належними доказами узгодження між сторонами сплату, розмір та порядок нарахування процентів, що свідчить про безпідставне направлення банком сплачених позичальником коштів на погашення процентів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.11.2023, прийнятій у справі № 619/1384/21. Приймаючи до уваги, що позивач безпідставно нараховував відсотки за користування кредитом та їх погашення відбувалося за рахунок тіла кредиту, унаслідок чого тіло кредиту безпідставно збільшено банком на суму нарахованих відсотків, розмір списаних відсотків перевищує заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту. Водночас, як убачається з наданої представником АТ КБ «ПриватБанк» заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28.10.2021, яка підписана відповідачем [PERSON] в електронному вигляді, в ній зазначено, що відповідач згідно зі\~статтею 634 ЦК України\~приєднується до розділу «Загальні положення», «Кредитні картки», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунку. Відповідач з викладеними у заяві умовами погодилася без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви нею проставлено власний електронний підпис. Отже, суд вважає, що з 28.10.2021 сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом. Відтак, починаючи з 28.10.2021 позивач АТ КБ «ПриватБанк» мав право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами на умовах і в порядку, погодженому сторонами відповідно до вказаної вище заяви про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг. Як убачається\~з розрахунку\~заборгованості та\~виписки по\~рахунку відповідача,\~за період\~з 28.10.2021\~по 01.01.2023,\~АТ КБ\~«ПриватБанк» нарахував\~відповідачці в\~рахунок відсотків\~за користування\~кредитними коштами\~в розмірі\~11\~041,18\~гривень, які нараховані правомірно та підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . Водночас, суд зважає на те, що у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відсотках в розмірі 5876,24 гривень, які, як це убачається з виписки за договором №б/р за період з 22.12.2011 по 01.01.2023, утворилися за період з 01.07.2022 по 01.01.2023, а, відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, суд звертає увагу, що як зазначалося судом вище, за період з 02.04.2012 по 28.10.2021 підстави для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитними коштами були відсутні, а відсотки за вказаний період з відповідача були неправомірно списані. Так,\~загальний розмір\~списаних позивачем\~з відповідача\~відсотків за\~період з\~02.04.2012\~по 01.01.2023\~становить суму\~74\~872,06\~гривень.\~У свою\~чергу,\~як дійшов\~суд висновку\~вище,\~за період\~з 28.10.2021\~ по\~01.01.2023\~позивач мав\~право нараховувати\~та списувати\~відсотки за\~користування коштами\~з відповідача\~та їх\~розмір за\~вказаний період\~становить 11\~041,18\~гривень.\~Відтак,\~виходячи із\~загальної суми\~списаних з\~відповідача відсотків\~74\~872,36\~гривень,\~від неї\~належить відняти\~відсотки,\~правомірно нараховані\~позивачем за\~період з\~28.10.2021\~по 01.01.2023\~в розмірі\~11\~041,18\~гривень,\~таким чином\~буде обрахована\~остаточна сума неправомірно списаних позивачем з відповідача відсотків, а саме - 63 831,18 гривень (74 872,36 (загальний розмір відсотків, нарахованих з 02.04.2012 по 01.01.2023) 11 041,18 (розмір відсотків, нарахованих з 28.10.2021 по 01.01.2023) = 63 831,18). Водночас, суд зважає на те, що у пред`явленому позові позивач заявляє до стягнення з [PERSON] в рахунок заборгованості за простроченими відсотками суму в розмірі 5876,24, яка, як це убачається з виписки за договором №б/р за період з 22.12.2011 по 01.01.2023, утворилася за період з 01.07.2022 по 01.01.2023. У свою чергу, беручи до уваги, що сума заборгованості за тілом кредиту, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 26 398,90 гривень, а сума неправомірно списаних позивачем з відповідача відсотків за період з 02.04.2012 по 28.10.2021 становить 63 831,18 гривень, то зважаючи на те, що позивач за вказаний період безпідставно нараховував відсотки за користування кредитом та їх погашення відбувалося за рахунок тіла кредиту, унаслідок чого тіло кредиту безпідставно збільшено банком на суму нарахованих відсотків, розмір списаних відсотків все одно перевищує заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту, а відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» з підстав, наведених судом вище, суд не надає оцінку іншим доводам відповідача, на які вона посилалася, як на підставу для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правилами ст. 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 2\~ст. 89 ЦПК України\~унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги наведене вище, суд доходить висновку, що заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed