Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

28 лютого 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами (а/с 2-4). Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що згідно судового наказу, виданого 12 листопада 2019 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області, з нього щомісячно стягуються на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 28 жовтня 2019 року. З квітня 2021 року він перебував на військовій службі в Збройних Силах України за контрактом. 09 червня 2022 року він, приймаючи участь в бойових діях по захисту України від збройної агресії російської федерації, отримав тяжке вогнепальне осколкове порання, внаслідок якого йому була проведена ампутація правої ноги на рівні середньої та нижньої третини стегна. З 16 червня 2022 року він перебував на лікування та потребує продовження лікування по даний час. 22 грудня 2022 року йому надано ІІ групу інвалідності. У зв`язку з отриманим пораненням та втратою доходу у нього виникла заборгованість по аліментам на загальну суму 37192 грн. З січня 2023 року він не може ніде працевлаштуватись за станом здоров`я, не отримує ніяких доходів, живе за рахунок матеріальної допомоги, яку йому надає його теща. За таких обставин він не має можливості сплачувати аліменти на утримання своїх дітей. На підставі викладеного позивач [PERSON] , посилаючись на положення ч.2 ст.197 СК України, просить суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в сумі 37192 грн. 01 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Дунаєвецький відділ ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м.Київ), та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - а/с 42-43). 07 березня 2024 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Дунаєвецького відділу ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) надійшли письмові пояснення (а/с 46-47), якими відділ державної виконавчої служби повідомив, що станом на 07 березня 2024 року заборгованість позивача [PERSON] за аліментами становить 40388,00 грн. До пояснень додано матеріали виконавчого провадження № 60623067 про примусове стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей (а/с 48-63). 02 квітня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив (а/с 75-76), яким відповідач заперечила проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що вона самостійно виховує та утримує двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Починаючи з січня 2023 року позивач [PERSON] взагалі не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей. При цьому їй відомо, що в 2023 році позивач неофіційно працював водієм таксі та отримував доходи. На підставі викладеного відповідач, захищаючи інтереси своїх дітей, просить суд відмовити в задоволенні позову. 15 квітня 2024 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Дунаєвецького відділу ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) надійшла заява (а/с 80-81), якою відділ державної виконавчої служби повідомив, що станом на 15 квітня 2024 року заборгованість позивача [PERSON] за аліментами становить 43584,00 грн. 19 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала суду - а/с 85). 29 травня 2024 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Дунаєвецького відділу ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) надійшла заява (а/с 91-92), якою відділ державної виконавчої служби повідомив, що станом на 24 травня 2024 року заборгованість позивача [PERSON] за аліментами становить 43584,00 грн. Старша дочка [PERSON] досягла повноліття, тому нарахування аліментів на її утримання припинено. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, посилаючись на доводи, висловлені в позовній заяві. Додатково позивач пояснив, що він отримав тяжке вогнепальне осколкове порання 09 червня 2022 року, після чого проходив курси стаціонарного лікування протягом літа - осені 2022 року. В 2023 році він продовжував лікуватись в домашніх умовах, але не може надати суду підтверджуючі документи. В 2024 році він продовжує лікуватись в домашніх умовах, на підтвердження чого надав суду фіскальні чеки про придбання медикаментів. Він щомісячно витрачає на своє лікування близько 6000 грн., але не може надати суду відповідні докази. Він має ІІ групу інвалідності, але пенсію не отримує, оскільки ще не зібрав всіх документів, необхідних для призначення пенсії по інвалідності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечила проти позову, посилаючись на доводи, висловлені у відзиві на позовну заяву. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Дунаєвецького відділу ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 02 вересня 2005 року по 15 листопада 2021 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу, виданого 12 листопада 2019 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області (а/с 48), з позивача [PERSON] щомісячно стягуються на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 28 жовтня 2019 року до досягнення дітьми повноліття. 15 листопада 2019 року на підставі вказаного судового наказу Дунаєвецьким РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відкрито виконавче провадження № 60623067 (постанова - а/с 49) по примусовому стягненню з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Державним виконавцем Дунаєвецького відділу ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) сформовано розрахунки заборгованості зі сплати аліментів (а/с 14, 63, 81, 92), з яких вбачається, що заборгованість позивача [PERSON] за аліментами на утримання неповнолітніх дітей становить: станом на 31 січня 2024 року - 37192,00 грн., станом на 29 лютого 2024 року - 40388,00 грн., станом на 31 березня 2024 року - 41986,00 грн., станом на 30 квітня 2024 року - 43584,00 грн. З розрахунків вбачається, що заборгованість за аліментами виникла в січні 2023 року. В судовому засіданні встановлено, що з квітня по грудень 2021 року позивач [PERSON] перебував на військовій службі в Збройних Силах України за контрактом, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах проведення операцій (довідка командира військової частини [NUMBER] від 28 січня 2022 року № 120 - а/с 18). З 24 лютого 2022 року по 09 червня 2022 року позивач [PERSON] , перебуваючи на військовій службі в Збройних Силах України, брав участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації (довідка командира військової частини [NUMBER] від 14 вересня 2022 року № 1304 - а/с 19). 09 червня 2022 року позивач [PERSON] , приймаючи безпосередню участь в бойових діях по захисту України від збройної агресії російської федерації, отримав тяжке вогнепальне осколкове порання, внаслідок якого йому була проведена ампутація правої ноги на рівні середньої та нижньої третини стегна. З матеріалів справи (а/с 20, 21, 23, 24) вбачається, що у зв`язку з травмою, пов`язаною з проходженням військовою служби, з 16 червня 2022 року по 11 жовтня 2022 року позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Національному військово-медичному клінічному центрі "Головний військовий клінічний госпіталь" (м.Київ), Науково-дослідному інституті реабілітації осіб з інвалідністю Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова (м.Вінниця) та КНП "Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни" ХОР (м.Хмельницький). 22 грудня 2022 року висновком Хмельницької медико-соціальної експертної комісії (а/с 8, 9) у зв`язку з травмою, пов`язаною з проходженням військової служби, позивачу [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності (безстроково), ступінь втрати професійної працездатності - 70 %. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України б атьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" к ожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч.2 ст.8 закону України "Про охорону дитинства" б атьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" в иховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1 ст.141 СК України м ати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.2 ст.141 СК України р озірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу статті 197 СК України вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року (справа № 706/136/16-ц), від 25 червня 2018 року (справа №753/23672/16-ц) та від 27 лютого 2019 року (справа № 307/1186/17) дійшов висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] отримав тяжке поранення та проходив тривалий курс лікування в 2022 році. При цьому, в 2022 році позивач щомісячно сплачував аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей. Заборгованості по аліментам за 2022 рік у позивача немає. Заборгованість за аліментами в сумі 37192 грн., про звільнення від сплати якої пред`явлено позов, виникла у позивача [PERSON] за період з січня 2023 року по січень 2024 року. Разом з тим, позивач [PERSON] не надав суду жодних доказів про те, що в 2023 році він проходив курси лікування, пов`язані з тяжким пораненням. Позивач [PERSON] надав суду фіскальні чеки про придбання медикаментів за період з 10 лютого по 17 лютого 2024 року (а/с 37-39), але не надав жодних доказів на підтвердження наявності безпосереднього причинного зв`язку між отриманим ним тяжким пораненням та необхідністю придбання медикаментів, вказаних у фіскальних чеках. Позивач [PERSON] \~не надав\~суду жодних\~доказів на\~підтвердження своїх\~пояснень про\~те,\~що він щомісячно витрачає на своє лікування близько 6000 грн. Суд звертає увагу, що з 22 грудня 2022 року позивач [PERSON] , як особа з інвалідністю ІІ групи, має право на отримання пенсії по інвалідності, але не отримує цю пенсію, оскільки до цього часу не подав документи для її призначення. Суд бере до уваги, що аліменти, які позивач [PERSON] повинен сплачувати на утримання своїх неповнолітніх дітей, нараховуються в мінімальних розмірах. Таким чином суд вважає, що обставини, на які посилається позивач [PERSON] для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, які були нараховані за період з січня 2003 року по січень 2024 року, виникли не у зв`язку з тяжкою хворобою платника аліментів та не внаслідок інших обставин, що мають істотне значення. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, враховуючи права та інтереси неповнолітніх дітей, суд вважає, що наявність правових підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задоволенню не підлягають, через необґрунтованість.

Outcome: dismissed