Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

15.01.2024 р. адвокат Новіков Я.А., який здійснює представництво інтересів позивача звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом у якому просить визнати протиправними дії та скасувати постанову Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії в особі державного нотаріуса Мельник М.П. В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивачка є спадкоємцем щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . У жовтні 2023 р. позивачка звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. У нотаріальній конторі їй було вказано на необхідність надання свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . Однак, Орган приватизації житлового фонду Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації відмовив позивачці у видачі дублікату свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру. Внаслідок чого замість свідоцтва про право на спадщину позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Позивач вважає, що дана постанова є такою, що порушує її права як спадкоємця, відтак вказана постанова підлягає скасуванню та відповідно нотаріус зобов`язаний видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.01.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 14.02.2024 р. до суду надійшов відзив у якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори вказує, що позивачем подано заяву про прийняття спадщини у встановлені законом строки, надано документи для оформлення своїх спадкових справ та навіть оформлено свідоцтва про право на спадщину щодо частини спадкового майна. Разом з цим, до складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS] , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською райдержадміністрацією міста Києва 20 квітня 1998 року, згідно розпорядженням №363 та зареєстрованого в БТІ 21.05.1998 р. за реєстровим №5833. Оригінал вищевказаного документа у позивача відсутній. Святошинська районна в м.Києві державна адміністрації відмовила у видачі дубліката свідоцтва про право власності. Таким чином, відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом прийнято рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.03.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Витребувано від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, яку було заведено щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . 03.06.2024 р. від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшли матеріали спадкової справи. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримують з підстав, викладених у позові та просять їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечує. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02.03.2021 р. Святошинським у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (актовий запис №271). 09.03.2021 р. [PERSON] до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори подано заяву про прийняття спадщини щодо майна померлого [PERSON] 25.02.2021 р. Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №355/2021. До складу спадкового майна увійшли: земельна ділянка з кадастровим номером 1825886401:01:002:0430, яка розташована: [ADDRESS] ; земельна ділянка з кадастровим номером 1825886401:01:002:0431, яка розташована: [ADDRESS] ; житловий будинок, який знаходить за адресою [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] . Спірна квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською райдержадміністрацією міста Києва 20 квітня 1998 року, згідно розпорядженням №363 та зареєстрованого в БТІ 21.05.1998 р. за реєстровим №5833. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.04.2021 р. (ун.№759/5351/21) встановлено факт проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, починаючи з 26.05.2017 р. по день смерті [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.07.2023 р. (ун.№7598240/22) усунуто громадян російської федерації [PERSON] , [PERSON] від права на спадкування першої черги за законом всього майна померлого [INFO] [PERSON] внаслідок ухилення від надання допомоги спадкоємцеві. 20.12.2023 р. Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією відмовлено [PERSON] у видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло на підставі п.25 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 р. №396, згідно якого у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат. 22.12.2023 р. державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.1, 4.2, 4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У статті 1 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом врегульовано ст. 68 Закону України "Про нотаріат" та п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України N 296/5 Відповідно до підпункту 4.14. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку N 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до п. п. 4.16 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У пункті 1 глави 13 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595, визначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії визначено у частині 1 статті 49 Закону України "Про нотаріат". Так, відповідно п. 2 до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно з ч. ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Так, у частині 4 статті 49 Закону України "Про нотаріат" закріплено, що на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Аналогічні положення закріплені також у п. 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, де визначено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Аналогічні положення закріплені у главі 14 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, подаються спадкоємцями, нотаріус лише перевіряє їх достатність для встановлення факту відкриття спадщини, складу спадкового майна та підстав для спадкування, якщо спадкування відбувається за законом - підстав для закликання до спадкоємства відповідно до встановленої законом черговості. Відсутність документів для підтвердження права власності на спадкове майно не було усунуто [PERSON] , а тому суд доходить висновку про правомірність дій нотаріуса у постановленні відмови у вчиненні нотаріальної дії, згідно вимог ст. 49 Закону України "Про нотаріат". Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі N 185/9807/19 (провадження N 61-11410св20) зазначено: «суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта…Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.». Таким чином, суд позбавлений можливості скасувати постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (яка згідно п. 24 повинна бути у вигляді обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину) особа може звернутись до суду в порядку позовного провадження. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження; про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову, що також узгоджується з положенням п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року. Тобто, позивач має ставити перед судом вимоги про визнання за нею у судовому порядку права власності на спадкове майно, а не оскаржувати дії державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Передумовою звернення в суд із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є наявність відмови нотаріуса в оформленні спадщини. Про це неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16.01.2019 у справі № 2-390/2006. У постанові Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі № 702/61/20 (провадження № 61-16777св20) зазначено, що зверненню до суду з указаним позовом (про визнання права власності на майно в порядку спадкування) має передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Також судом береться до уваги принцип процесуальної економії сутність якого полягає у тому, що ефективність позовної вимоги має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду. Зважаючи на те, що спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (матеріально-правова вимога повинна співвідноситись із обставинами порушення права чи законного інтересу), б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (в результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, в якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу), позивачу для захисту свого порушеного права необхідно звернутись із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову з підстави обрання неналежного способу захисту. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed