Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яку згідно уточненої заяви обґрунтовує тим, що 15.12.2016 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , який було розірвано рішенням Вінницького міського суду по справі № 127/9909/23 від 25.05.2023. В шлюбі в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу неповнолітня донька залишилась проживати разом із заявницею і з того часу батько дитини не проживає з сім`єю, аліменти на дитину не сплачує та не займається вихованням дочки, тому заявниця звернулася до Вінницького міського суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Вона самостійно займається побутом доньки, забезпечує фінансово та орендує будинок за власні кошти, а також бере активну участь у її вихованні, постійно відвідує школу, цікавиться навчанням та громадським життям дочки. Заявниця перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] [INFO] з 29.01.2023 по теперішній час. Проте вона бажає звільнитись із військової служби за контрактом. На неодноразові усні звернення заявника до керівництва військової частини [NUMBER] [INFO] щодо звільнення з військової служби їй було роз`яснено про необхідність звернення до суду з метою підтвердження факту самостійного виховання дитини, після чого було рекомендовано з відповідним рішенням суду звертатись з рапортом до керівництва військової частини про звільнення з військової служби, та законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту самостійного виховання дитини, ніж звернення до суду в порядку окремого провадження. Враховуючи вищевикладене, заявниця просить суд встановити факт самостійного виховання [PERSON] своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 34 - 38). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.03.2024, враховуючи ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2024, яка набрала законної сили, відкрито провадження у даній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с. 61). В судовому засіданні заявниця та її представник, адвокат Тиховський М.О. підтримали подану заяву та просили її задовольнити, оскільки заявниця є військовослужбовицею, при цьому після розірвання шлюбу вона самостійно виховує дитину та утримує її, колишній чоловік [PERSON] не допомагає їй в цьому, про що також надав до суду відповідну заяву. Вона бажає звільнитись з військової служби, але у військовій частині їй усно пояснили необхідність надання рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини та вважає, що даний факт повністю підтверджується наданими суду доказами. Тому заявниця та її представник в судовому засіданні не підтримали заяву про виклик свідка, оскільки вважають, що в справі достатньо доказів факту самостійного виховання заявницею її дочки. Представник заінтересованої особи Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим судом про дату, час та місце проведення судового засідання у встановленому законом порядку. Будь-яких заяв до суду від нього не надходило. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання також не з`явився, попередньо подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, не заперечує з приводу задоволення поданої заяви. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 30.01.2024 (а.с. 13, 47). Заявниця зареєстрована разом із дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями витягів з реєстру територіальної громади, та винаймає квартиру за адресою: буд. [ADDRESS] у [PERSON] , що підтверджується копією договору оренди квартири у приватної особи від 15.08.2023 (а.с. 12, 14, 16 - 17, 46, 48, 50 - 51). Відповідно до копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2023 в справі № 127/9909/23, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, дружині залишено прізвище « [PERSON] » (а.с. 49). Згідно копії акту обстеження умов проживання від 02.02.2024, було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку комісії, [PERSON] створено комфортні умови для малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 18, 52). Відповідно до копії довідки від 08.01.2024 № 157, виданої начальником відділення кадрів військової частини [NUMBER] , [PERSON] перебуває на військовій сліжбі за контрактом у військовій частині [NUMBER] [INFO] з 29.01.2023 по теперішній час (а.с. 20, 53). Згідно копії акту обстеження фактичного місця проживання від 01.02.2024, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Також за зазначеною адресою разом із нею проживає її донька [PERSON] (а.с. 54). Відповідно до копії відповіді на запит адвоката Тиховського М.О. від 08.03.2024 № 01-04/187, посадовими особами Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області 02.02.2024 здійснено виїзд до помешкання [PERSON] з метою обстеження умов проживання та виховання малолітньої дитини [PERSON] . Під час обстеження встановлено, що [PERSON] винаймає частину будинку за адресою: [ADDRESS] . Матір`ю [PERSON] створено усі умови для комфортного проживання, розвитку та виховання її малолітньої дитини. Для дитини виділена окрема кімната, яка обладнана усіма необхідними меблями. У дитини наявний сезонний одяг та взуття, дитячі книги та іграшки. Обладнано належним чином робоче місце для виконання уроків. У разі дистанційного навчання в школі - є ноутбук (а.с. 55). Згідно копії виконавчого листа в справі № 127/8316/24, з [PERSON] рішенням суду, яке набрало законної сили 07.06.2024, стягнуто аліменти на користь заявниці на утримання їх дочки [PERSON] , починаючи з 12.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 74). Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом статей 293, 315 ЦПК України, суд може установити будь-який факт, що має юридичне значення для фізичної особи, від якого залежить подальший розвиток цивільних правовідносин, у яких така особа є учасником. Натомість особливістю справ окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, є та обставина, що суд може визнати існування лише тих певних фактичних обставин дійсності, які породжують настання наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення суб`єктивних цивільних прав, юридичних обов`язків, а також цивільних правовідносин в цілому, тобто юридичні факти можуть бути встановлені судом лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України). Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім цього, Законом України "Про охорону дитинства" закріплено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (ч.ч. 1, 6 ст. 12). Заявниця у своїй заяві зазначила, що встановлення вказаного в заяві факту необхідно їй для звільнення із військової служби за контрактом. Так, згідно п.п. 3) ч. 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, в тому числі, військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. На думку суду, системний аналіз положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що вищевказана підстава звільнення з військової служби обумовлена метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей. За таких обставин, констатації заявницею обставини, що вона самостійно виховує та утримує дитину, та відсутність заперечень з боку іншого з батьків, не є достатньо для доведення дійсного перебування дитини тільки на вихованні та утриманні одного з батьків для отримання права на звільнення з військової служби, оскільки до такої категорії відносяться особи, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують дитину, яка позбавлена можливості виховання іншим з батьків внаслідок об`єктивних обставин. Це стосується випадків коли інший з батьків дитини помер, безвісно відсутній, позбавлений батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатен їх виконувати в силу об`єктивних обставин, а не з метою штучного створення підстави для звільнення іншого з батьків з військової служби. Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про недопустимість учасниками судового розгляду використовувати окреме провадження з метою «створення» преюдиційних фактів, який в контексті даної справи створюється з метою звільнення з військової служби. Суд звертає увагу, що обоє батьків зобов`язані однаковою мірою брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини. Водночас, якщо батько не позбавлений батьківських прав і відсутнє будь-яке рішення органу опіки і піклування щодо встановлення режиму спілкування із дитиною та участі батька в її вихованні, що має місце у цій справі, батько у будь-який час має право і обов`язок брати участь у вихованні дитини. Таким чином, за встановлених обставин цієї справи, відсутні підстави для висновку, що мати виховує дитину сама, оскільки таке може мати місце лише у випадку, коли батько у дитини відсутній, об`єктивно позбавлений можливості брати участь в житті дитини, або свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Однак жодного належного та допустимого доказу таких обставин суду не надано, оскільки акти обстеження умов проживання дитини не є належними доказами таких обставин, вони можуть лише констатувати умови проживання дитини в день обстеження її місця проживання та не можуть доводити тривалих та усталених сімейних стосунків між дітьми та батьками. Будь-яких доказів щодо неможливості батьком дитини виховувати та утримувати її або умисного нехтування ним батьківськими обов`язками щодо дитини суду не надано. Подана батьком дитини заява щодо відсутності заперечень з приводу задоволення заяви по суті таким доказом також не являється, оскільки, знову ж таки, жодних негативних наслідків для прав та обов`язків батька щодо дитини вона не створює. Крім того, як встановлено судом, з [PERSON] рішенням суду стягнуто аліменти на утримання дитини за заявою, що була подана вже після звернення до суду з даною заявою, наявність заборгованості за аліментами не встановлено та умисного ухилення батька від утримання дочки не доведено. За таких обставин відсутні підстави для висновку, що дитина перебуває на повному утриманні матері. Цією заявою заявниця фактично намагається юридично закріпити за собою статус одинокої матері, при цьому не позбавляючи [PERSON] батьківських прав та не застосовуючи до нього жодного іншого виду відповідальності за ухилення від своїх обов`язків як батька, при цьому будь-яких наслідків для прав та обов`язків батька дитини рішення в даній справі, в разі задоволення заяви, не матиме. Така ситуація суперечить самій суті цього статусу і не відповідає інтересам дитини, оскільки у разі порушення права дитини на батьківське виховання заявник повинна вживати заходів для захисту прав та інтересів дитини, щоб у майбутньому дитина не мала обов`язків стосовно такого батька, а не намагатися одночасно користуватися пільгами, які встановлені для одиноких матерів, водночас залишаючи за собою право вимагати від батька виконання ним свого обов`язку щодо виховання та утримання дитини. Суд вважає за доцільне звернути увагу ще на один аспект обраного [PERSON] способу захисту власних інтересів, який є важливим для належного захисту інтересів дитини у відносинах з її батьками. Відповідно до частини 4 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 СК України). Однак за такою заявою, яку надала до суду заявниця, а саме в порядку окремого провадження, фактично усувається участь органу опіки та піклування, яка була б обов`язковою у разі пред`явлення позову щодо участі одного з батьків у вихованні дитини або про позбавлення батьківських прав. З викладених мотивів суд дійшов висновку, що факт самостійного виховання і утримання дитини не підтверджується належними та достатніми доказами, а обраний заявником спосіб захисту не відповідає інтересам дитини, тому у задоволенні заяви слід відмовити повністю. Згідно частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed