Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

03 січня 2024 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.07.2023 року, о 11:00 год на АД М-19 «Доманове-Чернівці-Теребляче» 120 км., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «BMW 320» д.н.з. [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає. Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2023 року №161/12662/23, яка залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Позивач вказує, що згідно висновку судового експерта, ринкова вартість його транспортного засобу до ДТП становить 527 730,00 грн., а вартість його залишків після ДТП - 14 706,46 грн. Ремонт автомобіля значно перевищує його вартість до ДТП, а тому вважається економічно недоцільним. Також зазначає, що страховик цивільної відповідальності відповідача виплатив йому страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн., якого недостатньо для покриття всього розміру завданої шкоди. Крім того, вказує, що поніс витрати на проведення експертизи завданого збитку у розмірі 6 100,00 грн., а також 14 000,00 грн. витрат з евакуації транспортного засобу. Додатково позивач вважає, що він зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди, яку він втратив внаслідок знищення транспортного засобу. В цій частині зазначає, що є фізичною особою-підприємцем та надає транспортно-експедиторські послуги. Упущену вигоди позивач розраховує виходячи з його середньомісячного обороту на банківському рахунку у розмірі 38 751,00 грн. Вважає, що за 5 повних місяці та 4 днів він поніс збитки у вигляді упущеної вигоди розмірі 198 847,00 грн. Також позивач вказує, що у зв`язку із знищенням транспортного засобу, він поніс моральну шкоду, яку оцінює у 175 000,00 грн. З наведених вище підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 375 003,54 грн. матеріальної шкоди, збитки у вигляді упущеної вигоди розміром 198 847,00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 175 000,00 грн. (а.с.1-4). Відповідач письмового відзиву на позов не подав. У судове засідання позивач не з`явився, але його представник у письмовій заяві від 25 червня 2024 року просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в останнє судове засідання також не прибув, але у судовому засіданні 04 квітня 2024 року позовні вимоги заперечив. Зважаючи на процесуальну поведінку відповідача, який знав про судовий розгляд та усно, у судовому засіданні 04 квітня 2024 року, повідомив свою позицію стосовно позову, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для заочного розгляду справи, адже відповідач достовірно знає про судовий процес, але свідомо відмовився від свого права на участь у ньому. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 22.07.2023 року, о 11:00 год на АД М-19 «Доманове-Чернівці-Теребляче» 120 км., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «BMW 320» д.н.з. [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміну,не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає. Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2023 року №161/12662/23, яка залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (а.с.5-9). Матеріалами справи підтверджується, що пошкоджений автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER] належить позивачу (а.с.10). Згідно висновку судового експерта Мазура М.С. від 19 вересня 2023 року №130/9/23, вартість автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER] , на час ДТП становить 527 730,00 грн. Вартість залишків автомобіля після ДТП становить 14 706,46 грн. У висновку також зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 955 984,33 грн., що перевищує його ринкову вартість до ДТП (а.с.12-29). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «BMW 320» д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у АТ «СК «Інго», яке за заявою потерпілого, виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн., тобто, в межах ліміту відповідальності страховика (а.с.30-32). Також з матеріалів справи слідує, що позивач поніс документально підтверджені витрати на проведення експертизи завданого збитку у розмірі 6 100,00 грн., а також витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 14 000,00 грн. та витрати на його розвантаження у розмірі 1 880,00 грн. (а.с.30, 33-35, 39-40). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, оскільки згідно встановленого експертного дослідження транспортного засобу позивача, вартість його відновлювального ремонту значно перевищує його ринкову вартість до ДТП, такий ремонт є економічно недоцільним, а транспортний засіб вважається фізично знищеним. В такому випадку обґрунтованими є доводи позивача про визначення розміру матеріальної шкоди виходячи з різниці вартості транспортного засобу до та після ДТП, яка у даному випадку становить 513 023,54 грн. (527 730,00 - 14 706,46). Далі, відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Оскільки розмір страхової виплати, в межах ліміту відповідальності страховика, недостатньо для повного відшкодування матеріальної школи, яка завдана позивачу, відповідач, на підставі ст.1194 ЦК України, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням), що становить 353 023,54 грн. Також відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу документально підтверджені витрати позивача на проведення експертизи завданого збитку у розмірі 6 100,00 грн., а також витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 14 000,00 грн. та витрати на його розвантаження у розмірі 1 880,00 грн. З наведених вище підстав суд повністю задовольняє позовні вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 375 003,54 грн. (353 023,54 + 14 000,00 + 6 100,00 + 1 880,00) та стягує цю суму з відповідача Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке. Згідно положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи, що внаслідок ДТП, в якому винний відповідач, був фізично знищений транспортний засіб позивача, суд дійшов висновку, що на його користь слід присудити 10% від завданої матеріальної шкоди в рахунок відшкодування моральної шкоди, що становить 37 500,35 грн. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди у 175 000,00 грн. є явно завищеним та не відповідає ступеню моральних страждань, які зазнав позивач. Що стосується вимог про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зазначає таке. Пунктом 2 частини другої статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, виходячи із змісту ст.1166 ЦК України, обов`язок доказування трьох із чотирьох складових цивільного правопорушення (делікту) лежить саме на позивачеві. Тобто, саме позивач зобов`язаний довести суду наявність шкоди у вигляді упущеної вигоди, а також її розмір. Всупереч вищенаведеному позивач не довів суду, що внаслідок знищення належному йому транспортному засобу він поніс збити у вигляді упущеної вигоди. Матеріали справи не містять достовірних доказів того, що позивач використовував належний йому транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER] , у своїй господарській діяльності. Надані позивачем договори транспортного експедирування від 02 січня 2023 року укладені з ТОВ «Агронет Продакшн» та ТОВ «Прайм Десіжн» не підтверджують використання власного транспортного засобу позивача, для їх виконання. За змістом цих договорів, позивач, як експедитор, зобов`язувався укладати від свого імені договори перевезення вантажів, а також надати послуги з організації та забезпечення перевезень вантажу (п.1.1., 2.5.2). Договори передбачали оформлення відповідних заявок на перевезення, рахунків на оплату (п.2.1, 3.1). Положенням цих договорів не передбачено використання власного транспортного засобу експедитора, яким за ними є позивач. Крім того, під час здійснення будь-якого внутрішнього перевезення вантажів є обов`язковою товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж (ч.2 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт»). Всупереч вищенаведеному позивач, стверджуючи про виконання договорів від 02 січня 2023 року транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. [NUMBER] , будь-яких доказів про це не надав, як то заяви на перевезення, рахунки на оплату, і, основне, товарно-транспортні накладні, які б містили достовірну інформацію про те, яким же саме транспортним засобом здійснювалися перевезення. Суд підкреслює, що розглядувані вище договори укладені у січні 2023 року, в той час як ДТП сталася у липні 2023 року. Позивач стверджує про наявність на його банківського рахунку «оборотів» від господарської діяльності, тобто, якби знищений транспортний засіб дійсно використовувався в господарській діяльності, він мав змогу надати достовірні докази про це, за такий значний проміжок часу. Сумнівним суд знаходить і довільно обраний позивачем спосіб визначення упущеної вигоди. Позивач надає суду довідку про щомісячні обороти на його банківському рахунку, при цьому не надаючи будь-якої детальної інформації, в чому саме полягали ці обороти, які послуги він надав, чи роботи виконував. Будь-яких економічно обґрунтованих розрахунків розміру упущеної вигоди позивач також не надав, а видана самому собі довідка про склад його господарських витрат, прибутків та чистого доходу, таким розрахунком не є (а.с.54). Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач не надав суду достовірних доказів про завдання йому збитків у вигляді упущеної вигоди, у цій частині позовних вимог слід відмовити. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 4 124,97 грн. (7 488,51 х (412 503,89 / 748 850,54)).

Outcome: partial