Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

У провадженні Трускавецького міського суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Трускавецької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 08 серпня 2020 року він уклав шлюб з [PERSON] , [INFO], який був зареєстрований 08 серпня 2020 року у Трускавецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що зроблений актовий запис № 90. У шлюбі у них народилась дитина: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Шлюб між ним та [PERSON] розірвано 11 березня 2024 року, що підтверджується копією рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11.03.2024 року по справі № 457/327/24. Ще до розірвання шлюбу [PERSON] останнім часом, фактично не цікавилась життям, побутом, ні вихованням, розвитком їхньої спільної дитини. З моменту розлучення, ситуація не покращилася, син проживає із позивачем та повністю перебуває на його утриманні. Відповідачка кошти на сина не передає, хоч фінансово спроможна. Відповідачка свідомо усунулася від покладених обов`язків матері визначених Сімейним кодексом України в частині ухилення від виконання обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що виражається в повному ігноруванні його як особистості, не спілкується з сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач у судове засідання з`явився, пояснив суду, що вони з відповідачкою не проживають разом, а син проживає разом із ним і перебуває на повному його утриманні. Позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи знаходиться копія нотаріально посвідченої заяви, в якій вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав та просить розгляд справи в суді проводити без її участі. Крім того до суду надійшла заява від відповідачки, в якій вона зазначає, що позов визнає та просить розгляд справи проводити у її відсутності. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника та повідомляється про те, що працівниками СуСД проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини, відповідно до якого для неї створені всі належні умови для повноцінного проживання та навчання. З приводу прийняття рішення покладаються на думку суду. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що 08 серпня 2020 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований 08 серпня 2020 року у Трускавецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що зроблений актовий запис № 90. У шлюбі у них народилась дитина: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Шлюб між ним та [PERSON] розірвано 11 березня 2024 року, що підтверджується копією рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11.03.2024 року по справі № 457/327/24. Ще до розірвання шлюбу [PERSON] останнім часом, фактично не цікавилась життям, побутом, ні вихованням, розвитком їхньої спільної дитини. З моменту розлучення, ситуація не покращилася, син проживає із позивачем та повністю перебуває на його утриманні. Відповідачка свідомо усунулася від покладених обов`язків матері визначених Сімейним кодексом України в частині ухилення від виконання обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що виражається в повному ігноруванні його як особистості, не спілкується з сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Крім цього, в матеріалах справи знаходиться копія нотаріально посвідченої заяви, в якій вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Невиконання батьківського обов`язку з боку відповідачки суперечить ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», де зазначається, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання. створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності з ч. 4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно із п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до витягу № 354 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно акта №15 від 16.04.2024 року вбачається що за адресою: [ADDRESS] з позивачем фактично проживає лише його син [PERSON] . Згідно акта обстеження умов проживання здійсненого комісією Служби у справах дітей Трускавецької міської ради вбачається що за адресою: [ADDRESS] дійсно, фактично проживають позивач та його малолітній син [PERSON] . Згідно вказаного акта, для виховання та розвитку дитини створені належні умови проживання. Виконавчим комітетом Трускавецької міської ради, видано відповідну довідку №18-43/1 від 17.05.2024 року про те, що дійсно [PERSON] самостійно утримує та виховує свого малолітнього сина [PERSON] . Таким чином, у ході розгляду справи знайшли своє підтвердження ті обставини, що відповідачка не бере участі в матеріальному утриманні дитини, не займається його вихованням та лікуванням, не створює умов для отримання ним освіти а тому, на думку суду, наявні підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведене, оскільки відповідачка самоусунулась від виховання свого сина, не бажає нести за нього відповідальність і виконувати свій батьківський обов`язок, тоді як син потребує, зокрема і грошової допомоги, з врахуванням його віку і розвитку та стану здоров`я, тому суд приходить до висновку, що відповідачку [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачка жодних спроб на відновлення відносин з дитиною не робила, тобто, не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у його долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Окрім цього, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав, у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved