Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17.11.2010 року у справі № 2-761/2010, яке набрало законної сили, стягнуто із [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Федерація» заборгованість на підставі договору кредиту № АЦ-00170 від 16.10.2006 року та договору поруки № АЦ-00170-П від16.10.2006 року, а також судові витрати у загальному розмірі 10120,00 грн. 06.12.2010 року на виконання вищезазначеного рішення судом були видані відповідні виконавчі листи. Вказані виконавчі листи були повернуті державним виконавцем стягувачу щодо боржника [PERSON] 25.08.2011 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 ЗУ Про виконавче провадження. Згідно з відомостями, котрі містяться на офіційних сайтах Єдиний державний реєстр судових рішень, Судова Влада України, Автоматизована система виконавчих проваджень та Єдиний реєстр боржників, а також матеріалів судової справи № 2-761/2010, зобов`язання щодо виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17.11.2010 року у справі № 2-761/2010 відповідачами не виконане. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 15.09.2023 року у справі № 2-761/2010 здійснено процесуальне правонаступництво у справі № 2-761/2010, а саме КС «Федерація» замінено на правонаступника ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС». На виконання умов договору № 09-03/2023/5 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості від 09.03.2023 та акту прийому-передачі документів від 09.03.2023 ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було передано оригінали виконавчих листів у справі № 2-761/2010, виданих 06.12.2010 року на виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17.11.2010 року у справі № 2-761/2010. Після повернення виконавчих документів без виконання органом державної виконавчої служби, позивачем повторно до примусового виконання такі документи не пред`являлися. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 15.09.2023 у справі № 2-761/2010, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі № 2-761/2010. Зважаючи нате, що рішення Черкаського районного суду Черкської області від 17.11.2010 року не виконані ні добровільно, ні у примусовому порядку, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» просить стягнути солідарно з відповідачів на підставі договору кредиту № АЦ-00170 від 16.10.2206 та договору поруки № АЦ-00170-П від16.10.2006, грошові кошти у загальному розмірі 38619,72 грн., з яких 4019,64 грн. - 3% річних, 34600,08 грн. - інфляційні витрати, за період прострочення з 18.11.2010 по 20.04.2024. Враховуючи наведене, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулося до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 09.05.2024 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 13.06.2024 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; встановлено позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу триденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Зокрема, відповідачів було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем їх реєстрації. Про розгляд справи відповідач [PERSON] повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштової кореспонденції. Факт неотримання відповідачем [PERSON] у справі кореспонденції, яка направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою, суд вважає таким, що зумовлений не об`єктивними причинами, а є наслідком суб`єктивної поведінки відповідача. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідачі не скористались. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З клопотаннями про відкладення розгляду справи учасники справи не звертались. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17.11.2010 р. у цивільній справі № 2-761/2010 за позовом КС «Федерація» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту № АЦ-00170 від 16.10.2006 та за договором поруки № АЦ-00170-П від 16.10.2006, укладених між КС «Федерація» та [PERSON] , [PERSON] , стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Федерація» борг за договором кредиту та поруки у сумі 10000,00 грн., а також судові витрати в сумі 220,00 грн. Вказане рішення набрало законної сили 27.11.2010 року. 06.12.2010 року на виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17.11.2010 у цивільній справі № 2-761/2010 судом видано виконавчі листи, зі строком пред`явлення їх до виконання до 27.11.2013 року. Постановами державного виконавця відділу ДВС Черкаського РУЮ від 25.08.2011 року у ВП № 23808677 повернуто виконавчі листи, видані Черкаським районним судом Черкаської області 06.12.2010 року у справі № 2-761/2010 про стягнення з [PERSON] на користь КС «Федерація» 10000,00 грн. та 110,00 грн. судових витрат на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження. 09 березня 2023 року між КС «Федерація» та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено договір № 09-03-2023/5 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості, відповідно до якого покупець придбав право вимоги до [PERSON] та [PERSON] у розмірі 10120,00 грн. Відповідно до протоколу проведення аукціону № BRD001-UA-20230215-15626, 27.02.2023 року було проведено аукціон з продажу вимоги КС «Федерація» щодо погашення дебіторської заборгованості до боржників [PERSON] та [PERSON] у розмірі 10120,00 грн. Переможцем визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС». Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 15.09.2023 року замінено сторону (позивача, стягувача) у справі № 2-761/2010 під час примусового виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17.11.2010 у справі № 2-761/2010, яке набрало законної сили, та виконавчих листів у справі № 2-761/2010, виданих 06.12.2010 на виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17.11.2010 у справі № 2-761/2010, яке набрало законної сили Кредитну спілку «ФЕДЕРАЦІЯ» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС». Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 15.09.2023 року відмовлено у заяві товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про поновлення пропущеного строку пред`явлення до примусового виконання виконавчих листів та видачу дублікатів виконавчих листів від 06.12.2010 року у справі № 2-761/10. З розрахунку позивача, вбачається, що на думку позивача станом на 20.04.2024 заборгованість за період прострочення виконання зобов`язання відповідачами за вищевказаним судовим рішенням з 18.11.2010 по 20.04.2024 у загальній сумі становить 38619,72 грн., яка складається з наступного: 4019,64 грн. - 3% річних, 34600,08 грн. - інфляційні витрати. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Згідно з ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За приписами пункту 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з пунктами 2,6 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (в редакції, яка була чинною з 18.03.2020 по 24.12.2023) дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям. У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020року\~№ 211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,спричиненої\~коронавірусомSARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан, термін якого неодноразово продовжувався та триває станом на час розгляду цієї справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц вказано, що в статті 625\~ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625\~ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2021 року у справі № 757/44680/15-ц під час вирішення питання про наявність підставі для стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, вказав, що відсутні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором натуральним, оскільки заочним рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором, тобто вимога про стягнення заборгованості вже захищена у судовому (примусовому) порядку. Пропущення строку для пред`явлення виконавчих листів у справі до виконання в такому випадку не має правового значення. Суд зазначає, що позивачем доведено факт наявності у нього прав стягувача (кредитора) за невиконаним грошовим зобов`язанням [PERSON] та [PERSON] в загальній сумі 10220,00 грн., що виникло на підставі договору кредиту №АЦ -00170 від 16.10.2006 р. та договору поруки №АЦ -00170-П від 16.10.2006 р., рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17.11.2010 р. у цивільній справі № 2-761/2010. При цьому відсутні підстави вважати вищевказане зобов`язання натуральним (тобто таким, до якого не застосовується стаття 625 ЦК України), оскільки рішенням суду стягнуто заборгованість, а отже вимога про стягнення заборгованості вже захищена у судовому порядку і така вимога не може вважатися натуральною. Пропущення строку для пред`явлення виконавчих листів у справі до виконання та відмова у поновленні такого строку в такому випадку не має правового значення. Разом з тим, вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. В даному випадку природа виникнення боргу ґрунтується на зобов`язаннях відповідачів фізичних осіб, що виникають з договору споживчого кредиту та договору поруки. Суд вважає укладений відповідачем [PERSON] кредитний договір споживчим, оскільки цей договір не пов`язаний з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, до спірних правовідносин в аспекті цивільної відповідальності за статтею 625\~ЦК України підлягають застосуванню пункти 2,6 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (в редакції, яка була чинною з 18.03.2020 по 24.12.2023) та пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (в редакції, яка була чинною з 18.03.2020 по 24.12.2023) у період з 01 березня 2020 року день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, тобто по 30 червня 2023 року, в разі прострочення споживачем виконання зобов`язань зі сплати платежів споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Тобто, вказана норма Закону звільняє споживачів від будь-якого виду цивільної грошової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів за кредитним договором в період дії карантину, в тому числі від відповідальності за статтею 625 ЦК України. Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 по теперішній час, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Отже, позивач неправомірно нарахував відповідачам три відсотки річних та інфляційні втрати в період з 01.03.2020 по 20.04.2024. Крім того, позивач неправомірно обраховував три відсотки річних з 18.11.2010 року, оскільки рішення суду, на підставі невиконання якого позивач просить стягнути три відсотки річних, набрало законної сили та набуло обов`язкового для виконання характеру лише 27.11.2010 року. Таким чином, три відсотки річних в даному випадку мають обраховуватися за період з 27.11.2010 по 29.02.2020 і складуть 2773,24 грн. (формула для розрахунку 10000,00 x 3% x 3382 днів : 365 : 100). Інфляційні втрати за період з грудня 2010 року по лютий 2020 року складуть 18648,80 грн. (суд не вважає за необхідне наводити детальний розрахунок інфляційних втрат у зв`язку з його вкрай великим обсягом). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів на користь позивача суму трьох відсотків річних в розмірі 2773,24 грн. та суму інфляційних втрат в розмірі 18648,80 грн. У задоволенні іншої частини вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На думку суду, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 1036 від 20.04.2024 про сплату судового збору в сумі 3028,00 грн. Враховуючи те, що задоволено 55,47 % позовних вимог (21422,04 грн. від 38619,72 грн. складає 55,47 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму понесених судових витрат (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (3028 грн. х 55,47% /100%), в загальному розмірі 1679,63 грн., тобто по 839,81 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial