Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 04.04.2024 представник позивача, адвокат Уланівський С.Є., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 10.11.2018 у сумі 600 000 грн., 3 % річних у сумі 79138,02 грн., з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 327559,82 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1066,98 грн., оскільки останній не виконує умови договору. В обґрунтування своїх позовних вимог представник вказує, що 10.11.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу готівкову безпроцентну позику в розмірі 600\~000 грн. зі строком повернення не пізніше 10.11.2019. В порушення умов договору від 10.11.2018 [PERSON] прострочив виконання свого грошового зобов`язання і на день подання позовної заяви не повернув [PERSON] позику в порядку та строки визначені договором, у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач має сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 327559,82 грн., а також три проценти річних у сумі 79138,02 грн. Також зазначає, що 12.11.2019 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення отриманої позики строком до 22.11.2019, проте [PERSON] перестав виходити на зв`язок, в добровільному порядку зобов`язання за договором позики не виконав, через що позивач вимушений звернутися до суду. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за їх відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 06.05.2024 через канцелярію суду подав відзив на позов в якому вказав, що не заперечує факт укладення з позивачем договору позики від 10.11.2018 та отримання ним позики, вказав, що гроші на даний час не повернуті через фінансові складнощі, які виникли внаслідок форс-мажорних обставин у зв`язку із введенням карантину з 11.03.2020 та запровадження воєнного стану з 24.02.2022, тому просив відмовити в частині вимог щодо стягнення з нього інфляції та 3% річних, також просив проводити розгляд справи за його відсутності. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 10-00 год. 07.05.2024, за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.05.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 10-00 год. 25.06.2024. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 10 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, шляхом написання відповідачем розписки, згідно якої [PERSON] отримав позику у вигляді грошивх коштів в сумі 600 000,00 грн. та які зобов`язується повернути до 10.11.2019 (а.с. 18). 12.11.2019 [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення позики у строк до 22.11.2019 та роз`ясненнями, що в разі невиконання зобов`язань він буде вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення боргу, штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 19). 20.11.2019 [PERSON] на письмову вимогу повідомив, що позика буде повернута у строк до 01.01.2020, просив не звертатися до суду (а.с. 20). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити . Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, що встановлено ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, шляхом написання розписки [PERSON] . Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав позику у вигляді грошових коштів в сумі 600 000,00 грн. та які зобов`язується повернути до 10.11.2019 (а.с. 18), однак відповідачем зобов`язання не виконані, що ним не оспорюється . Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до вимог\~ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3 % річних, а також інфляційні нарахування. Так, відповідно до умов договору, позика в сумі 600 000 грн. мала бути повернена до 10.11.2019, додаткові угоди між сторонами не укладалися, тобто прострочення по даному платежу розпочалося з 11.11.2019, позивач звернувся до суду з позовом 04.04.2024, тому суд вважає, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Оскільки відповідач [PERSON] порушив умови договору позики від 10.11.2018 щодо своєчасного повернення грошових коштів, взявши в борг у [PERSON] 600 000 грн., і не повернув у встановлений договором строк, тобто порушив вимоги ст.1049 ЦК України, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] борг за договором позики від 10.11.2018 на користь позивача в розмірі 600 000,00 грн., 3 % річних у сумі 79138,02 грн., з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 327 559,82 грн. Щодо посилань відповідача про наявність форс-мажорних обставин, суд зазначає наступне. На підставі\~ст. 617 ЦК\~особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. За ч. 3\~ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати України»\~Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 вбачається, що Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст.\~14,\~14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). При цьому форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 16 липня 2019 року по справі № 917/1053/18 та від 25 січня 2022 року по справі № 904/3886/21. У п. 1 ч. 1\~ст. 263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено\~Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Відповідно до\~ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього\~Закону\~єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Згідно зі\~ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44. Вказаний Регламент Торгово-промислової палати є спеціальною нормою, яка регулює відповідні правовідносини, а тому учасники таких правовідносин повинні дотримуватись вимог, викладених у Регламенті Торгово-промислової палати. Відповідно до п 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов`язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №359/4305/20 (провадження № 61-7835св21) зазначено, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі\~статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів. Однак, суд зазначає, що матеріали справи не містять відповідного сертифікату ТПП України, яким підтверджувалась би обставина непереборної сили в виді військової агресії російської федерації проти України, що не дали можливості відповідачу виконати свої зобов`язання перед позивачем за договором позики від 10.11.2018, також в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності обставин непереборної сили, тому дані посилання відповідача не заслуговують на увагу. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, а саме 10066,98 грн. судового збору, а.с. 9, сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі 192, 525, 526, 527, 529, 530, 611, 617, 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved