Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

До Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшов позов [PERSON] до Релігійної громади християнської церкви «Світло зорі» у м. Вараш, у якому просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження його майном нежитловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3\~967,4 кв.м, ресторан «Вараш», шляхом звільнення вказаного нежитлового приміщення від майна та присутності членів Релігійної громади християнської церкви «Світло зорі» у м. Вараш, прибирання цією організацією своїх замків та вивісок, видалення з офіційної електронної адреси вказаної організації посилань на адресу місцезнаходження вищезазначеного нежитлового приміщення, як на місце проведення своїх богослужінь. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що є власником нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3\~967,4 кв.м, ресторан «Вараш». При багаторазових спробах потрапити до цього нежитлового приміщення він та його представники стикались з перешкодами у вигляді сторонніх осіб, які представлялись членами Релігійної громади християнської церкви «Світло зорі» у м. Вараш, замків та вивісок «Світло зорі». Він направив вимогу до вказаної релігійної організації від 04.07.2023 про витребування майна з чужого незаконного володіння, однак відповіді не отримав. Від відповідача Релігійної громади християнської церкви «Світло зорі» у м. Вараш надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити повністю у позові [PERSON] за безпідставністю. Відзив мотивований тим, що об`єкт нерухомого майна ресторан «Вараш», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3\~967,4 кв.м, належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , виданий 07.07.2009 року. 24.04.2009 на підставі свідоцтва про право власності від 07.09.2009, реєстраційний № [NUMBER] , серія ВМС № 107959, свідоцтва на право на спадщину за законом від 07.04.2009, реєстраційний № [NUMBER] , серії вмс № [NUMBER] та клопотання спадкоємця від 24.04.2009, КП «Кузнецовським МБТІ» зареєстроване право власності на спадкоємця [PERSON] в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.04.2009. З 25.04.2009 до 20.02.2023 в інвентаризаційній справі № 02033 на об`єкт нерухомого майна ресторан «Вараш», будь-яких дій щодо технічної інвентаризації відсутні. Після смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON] , [PERSON] у жовтні 2008 передала право користування приміщенням ресторану «Вараш» Релігійній громаді християнської церкви «Світло зорі» для проведення богослужінь. З того часу і до тепер [PERSON] як представник [PERSON] оплачує усі рахунки за воду, водовідведення, теплову та електричну енергію, доглядає будівлю, проводить ремонтні роботи, утримує прибудинкову територію. [PERSON] заперечує укладення договору купівлі-продажу ресторану «Вараш» з [PERSON] . 29.09.2009. Вказує, що цей договір не укладався, в установленому порядку не посвідчувався, був підроблений, державна реєстрації прав на об`єкт нерухомості за [PERSON] не проводилась та запис в Реєстр прав власності на нерухоме майно не вносився, а тому право власності у останнього на це майно не виникло. У відповіді на відзив позивач [PERSON] зазначив, що відзив пронизаний маніпуляціями. Звернув увагу, що на момент придбання ним нерухомого майна БТІ не мало повноважень з державної реєстрації нерухомого майна. Відповідач перекручує фактичні обставини справи. Зокрема, стверджує, що [PERSON] у квітні 2009 року приймала спадок у м. Вараш. Проте, згодом зазначив, що її не було в Україні з 01.01.2009 до 30.11.2009., нібито через закінчення терміну дії її паспорту. Відзив містить завідомо фіктивні дані. Зокрема, оскільки [PERSON] зареєструвала право власності на спірне майно лише 24.04.2009, тому не могла передати його у користування у жовтні 2008 року. Відповідач не подав доказів, що [PERSON] має довіреність на представництво інтересів [PERSON] в Україні. Звертає увагу, що надана відповідачем інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 348540038 від 29.09.2023, містить ознаки зміщення рядків як по вертикалі так і по горизонталі та містить інформацію, яка не відповідає аналогічній інформації, яка передана позивачем. Від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] надійшов позов до [PERSON] , у якому просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] об`єкт нерухомого майна ресторан «Вараш», загальною площею 3\~967,4 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2698180456020, який належить їй на праві приватної власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2023 від керівника Релігійної організації релігійної громади Християнська церква «Світло Зорі» у місті Вараші їй стало відомо, що ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 вересня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі №565/1517/23 за позовом [PERSON] до Релігійної організації релігійної громади Християнська церква «Світло Зорі» у місті Варані про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням. Предмет розгляду цієї справи стосується захисту майнових прав третьої особи, оскільки вона є власником спірного нежитлового приміщення. Так, об`єкт нерухомого майна - ресторан «Вараш», загальною площею 3967,4 кв. м., розташований за адресою: м. Кузнецовськ (наразі - м. Вараш) Рівненської області, майдан Незалежності, буд. За, належав її померлому чоловікові [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області Приймасом В.О. 15.07.2002 року за реєстром №1233 і зареєстрованого в Кузнецовському міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 18к, номер запису: 90-187, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 26563263, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВМС №107961, реєстраційний № [NUMBER] , виданим 07.04.2009 року державним нотаріусом Кузнецовської міської державної нотаріальної контори Рівненської області Ріцькою Г.І. їй як спадкоємцю майна. Право власності на ресторан «Вараш» загальною площею 3967,4 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] , належить їй, що підтверджується Свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , виданим 07.04.2009 року державним нотаріусом Кузнецовської міської державної нотаріальної контори Рівненської області Ріцькою Г.І.. 24.04.2009року на підставі Свідоцтва про право власності від 07.04.2009 року, реєстраційний № [NUMBER] , серія ВМС № 107959, та Свідоцтва на право на спадщину за законом від 07.04.2009 року, реєстраційний № [NUMBER] , серія ВМС № 107961 та клопотання Спадкоємця від 24.04.2009 року, КП «Кузнецовським міським БТІ» було зареєстроване право власності за нею в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (номер витягу:22567666 від 24.04.2009 р.) З 25.04.2009 року і до 20.02.2023 року в інвентаризаційній справі № 02033 на об`єкт нерухомого майна - ресторан «Вараш» будь які дії щодо технічної інвентаризації відсутні, як і відсутні клопотання на її проведення від власника майна. Зі змісту позовної заяви [PERSON] слідує, що він є власником даного об`єкту нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К. 29.09.2009 року за реєстраційним № 4756, укладеного між ним та нею, однак, вона ( [PERSON] ) категорично заперечує факт укладення та підписання даного договору, вважає його підробленим, оскільки на момент нібито його укладення навіть не перебувала на території України, що підтверджується копією паспорта [NUMBER] . Крім того, згідно з відповіддю Київського обласного державного нотаріального архіву № 1580/01-17 від 09.10.2023 року в результаті проведення перевірки архівного фонду № 63 (приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К.) наряд 2-04 Договори про відчуження іншого нерухомого майна та документи на підставі яких вони посвідчувались» не формувався. У відзиві на позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач [PERSON] повною мірою заперечив проти цієї позовної заяви та просив відмовити у її задоволенні повністю. Відзив мотивував тим, що до суду не подано доказів, що [PERSON] уповноважений на представництво інтересів [PERSON] . Зазначив, що згідно з копією письмового доказу картка платника податків (номер бланка картки [NUMBER] від 26.10.2023), яка завірена представником третьої особи [PERSON] 26.10.2023 та є додатком до позовної заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння від 26.10.2023, [PERSON] [INFO] зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків 13.03.2009, попри це у копії письмового доказу наданого цим же представником до цієї ж позовної заяви, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (номер інформаційної довідки 351366814, дата та час формування 23.10.2023 10:28:11) неодноразово застерігається, що причиною відсутності коду є те, що [PERSON] не є громадянином України. Звернув увагу суду, що паспорт [PERSON] не роздивлявся навіть під час укладення договору купівлі-продажу спірного майна, особа на фото з копії письмового доказу (АF 9050597) дуже схожа на дружину його померлого товариша [PERSON] [PERSON] , з якою також свого часу він приятелював та з якою уклав договір купівлі-продажу спірного майна, проте особа на фото з копії письмового доказу (FD 8739900) йому зовсім не знайома та не має навіть в окремих рисах схожості з відомою йому [PERSON] . Згідно з копією письмового доказу (АF 9050597), це сторінка та/або чотири сторінки паспорта громадянина Республіки Польща, у якого закінчився термін дії у 2012 році, має ознаки проколювання дироколом та інші ознаки, що копію цього письмового доказу зроблено не з оригінального документу тощо, а тому цей документ не може бути доказом. Вказує, що з даних відображених у цьому так званому «письмовому доказі», [PERSON] не тільки не перебувала на території України на момент укладання договору купівлі-продажу з ним, вона навіть не завжди легально перетинала українські кордони (штампів в`їзду-виїзду [NUMBER] замість 16-ти), вона також не перебувала в Україні задля оформлення та отримання Свідоцтва про право на спадщину, Свідоцтва про право власності та проходження реєстрації в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків. Також, за відсутності [PERSON] в Україні щонайменше з початку року і до квітня 2009 року, 26.02.2009 внесено запис (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (номер інформаційної довідки 351366814, дата та час формування 23.10.2023 10:28:11) про підстави виникнення права власності на спірне майно на ім`я померлого [PERSON] , за відсутності на цю дату його законних представників та встановлених у визначений законом спосіб спадкоємців, за договором купівлі-продажу від 15.07.2002 попри те, що з 25.03.2005 по 06.04.2009 зазначене майно було арештоване та перебувало під обтяженням. Виходячи з викладеного, копії письмових доказів наданих, а саме: Свідоцтво про право на спадщину; Свідоцтво про право власності; Картка платника податків; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (номер інформаційної довідки 351366814, дата та час формування 23.10.2023 10:28:11) та безпосередньо копія письмового доказу (АF 9050597) ставить під сумнів відповідність поданої копії письмового доказу (АF 9050597) оригіналу, а тому такий доказ не повинен братись судом до уваги. Щодо підписів особи, на ім`я якої оформлено письмові докази (паспорти громадянки Республіки Польща [PERSON] ) [NUMBER] та [NUMBER] , то ці підписи виконано у різний спосіб, вони мають відмінну літерацію, почерк, напрям розташування та форми виконання, а враховуючи що мова йде не про графічне зображення, а про текстоволітерний формат підпису, то навіть за відсутності відповідної експертизи, не можна навіть припустити, що це підпис однієї й тієї ж самої особи. Виходячи з викладеного та враховуючи, що ім`я [PERSON] та прізвище [PERSON] є доволі відомими, поширеними та розповсюдженими серед мешканців Республіки Польща, особливо серед людей народжених у 20 столітті, а щодо їх поєднання, то багато жінок, особливо після одруження мали та/або мають такі дані (загальновідома інформація, у тому числі з урахуванням даних сайтів Республіки Польща щодо мешканців країни, створення генеалогічних дерев тощо), виникають здорові сумніви щодо відношення цих письмових доказів до однієї й тієї ж самої особи або їх відповідності оригіналам, за їх наявності. Крім того, у відзиві позивач [PERSON] визнав, що [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Вараші, Незалежності майдан, буд. № За, загальною площею 3967,4 кв.м, ресторан « [PERSON] ». Проте зазначив, що, позовна заява про витребування майна з чужого незаконного володіння від 26.10.2023 не є віндикаційним позовом, оскільки він не користується та не розпоряджається нежитловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3967,4 кв.м, ресторан «Вараш» внаслідок порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідачем Релігійною громадою християнської церкви «Світло зорі» у м. Вараш, яка діє спільно з [PERSON] . Доводить, що Релігійна громада християнська церква «Світло зорі» у м. Вараш та [PERSON] (або особа, яка видає себе за неї та/або виступає від її імені користуючись її необізнаністю), дізнались про існування один одного та досягли протиправної домовленості між собою щодо позбавлення мене моєї власності після подачі ним позову про усунення перешкод у користуванні майном. Зазначає, що враховуючи вимоги актів цивільного законодавства України він не тільки не мав та не має обов`язку щодо проведення технічної інвентаризації оспорюваного майна, а й навіть не мав та не має добровільної потреби реалізовувати своє право на замовлення її проведення, безпідставного та безглуздого витрачання значної кількості грошових коштів на організацію та проведення цих заходів тощо. Технічний паспорт - це документ, що складається в результаті проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомості, це не правовстановлюючий документ, а технічний обрис нерухомості з текстовими та графічними даними, він містить інформацію про технічні дані об`єкта, його складові, об`єм та площу. Вказує, що йому не відомий обсяг повноважень приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Мегедь Л.К., особи та повноваження її помічників та інших осіб, які перебували з нею у трудових відносинах, відповідних комісій та таке інше щодо ведення діловодства та формування архівів, як ця діяльність впорядковувалась та проводилась. Не може підтвердити, спростувати чи заперечити, чи справді документи, які надавались приватному нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Мегедь Л.К. під час укладання договору купівлі- продажу між ним та [PERSON] , повинні перебувати у розпорядженні Київського обласного державного нотаріального архіву Міністерства юстиції, іншої архівної установи або безпосередньо приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Мегедь Л.К. Виходячи з викладеного, заперечує, що неформування наряду 2-04 Договори про відчуження іншого нерухомого та документи на підставі яких вони посвідчувались є підставою для сумнівів щодо укладення між мною та [PERSON] договору купівлі-продажу. За даними Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів (https://rnb.nais.gov.ua/index.php/rnb/result) перевіркою спеціального бланка нотаріального документа (доступного для усіх користувачів мережі Internet): серія бланка ВМІ; номер бланка 821743; код витрачання бланка 1-Договір відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок; дата витрачання бланка 29.09.2009. Посилання у позовній заяві про витребування майна з чужого незаконного володіння від 26.10.2023 на акти цивільного законодавства України та практику судових органів України щодо врегулювання віндикаційних позовів є неприйнятним з огляду на те, що зазначена позовна\~заява не\~є віндикаціним\~позовом внаслідок\~відсутності порушення\~прав [PERSON] (або\~особи,\~яка видає\~себе за\~неї та/або\~виступає від\~її імені\~користуючись її\~необізнаністю) щодо користування та розпорядження нежитловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Вараш, Незалежності майдан, буд. № За, загальною площею 3967,4 кв.м, ресторан «Вараш», відсутності будь яких позовних вимог стосовно порушення прав щодо користування та розпорядження цим майном тощо. Також заперечив щодо витрат пов`язаних із правничою допомогою у розмірі 8 000 гривень 00 копійок, оскільки позовна заява не містить розрахунку та обґрунтування цієї суми, доказів яким саме правочином вона обумовлена та чи була фактично сплачена, з чого вона складається та таке інше. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав свої вимоги. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав повністю. Пояснив, що у 2008 році, після смерті [PERSON] , який був власником приміщення ресторану « [PERSON] » він почав спілкуватись з [PERSON] та її дочкою [PERSON] . [PERSON] надала йому дозвіл проводити у приміщенні богослужіння на умовах утримання майна та сплати комунальних платежів. З того часу Релігійна громада християнська церква «Світло зорі» у м. Вараш постійно здійснює богослужіння, сплачує комунальні платежі за це приміщення та його утримує. Літом 2023 року від адвоката Мороченця надійшло повідомлення, що законні власники хочуть проводити ремонт у приміщенні. Тоді довідався про [PERSON] як про власника та про це повідомив [PERSON] . Остання повідомила, що договору купівлі-продажу ресторану « [PERSON] » не укладала. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити у задоволенні позову. У своїх поясненнях послався на обставини, якими обґрунтований відзив на позовну заяву [PERSON] . Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] у судовому засіданні допитана як свідок показала, що у 2002 році разом зі своїм чоловіком [PERSON] купили приміщення ресторану « [PERSON] » у спільну власність. Після смерті чоловіка успадкувала його частину і у квітні 2009 стала єдиним власником приміщення. Ремонтувала його та утримувала. [PERSON] не хотіла продавати це приміщення. [PERSON] не знає, його ніколи не бачила, не говорила, ніколи по телефону не спілкувалась. У м. Козин ніколи не була, там угоди не укладала. Гроші за ресторан « [PERSON] » їй ніхто не давав і вона не брала. 29.09.2009 року договір купівлі-продажу не укладала і не підписувала. Цього дня в Україні не була. У 2009 році надала дозвіл Організації Світло Зорі користуватись приміщенням у [ADDRESS] . Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, підтримав повністю позовні вимоги третьої особи [PERSON] та надав пояснення аналогічні за змістом, до обставин, якими обґрунтований позов третьої особи до [PERSON] . Допитаний як свідок [PERSON] , який займає посаду т.в.о. директора БТІ м. Вараш показав, що після смерті [PERSON] , в Бюро технічної інвентаризації 24.04.2009 року було зареєстроване право власності на ресторан « [INFO] » за Вельгош Броніславою. З нею він перебуває у ділових відносинах, які виникли у зв`язку реєстрацією на неї права власності на ресторан « [PERSON] ». Тоді був виготовлений технічний паспорт та переданий власниці в одному примірнику. В лютому 2010 року на замовлення [PERSON] . Бюро технічної інвентаризації сформувало графічні матеріали щодо земельної ділянки з метою врегулювання земельних відносин, що стосується ресторану « [PERSON] ». Витяг на ім`я [PERSON] на право власності не видався. Свідок [PERSON] показала, що у 2008 році помер [PERSON] , власниця приміщення ресторану «Вараш» [PERSON] доручила їй здійснювати оплату за утримання цього приміщення. Приблизно через рік власниця повідомила її про те, що дозволила церкві «Світло зорі» здійснювати богослужіння. Після цього представники церкви «Світло зорі» передавали їй гроші у сумі спожитих комунальних послуг, а вона їх перераховувала на рахунки відповідних комунальних підприємств. Такі проплати вона здійснювала до 2022 року. Після цього, представники церкви «Світло зорі» самостійно здійснювали оплату комунальних послуг. Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення учасника справи та представників відповідача та третьої особи, суд встановив наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 07.04.2009, зареєстроване у реєстрі за № 527 (а.с. 201 т.1), підтверджується право власності [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої та проживаюча за адресою: [ADDRESS] , Польща, на частини ресторану « [PERSON] », розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у спільному сумісному майні, придбаному подружжям. Крім того, згідно з копією свідоцтва про право на спадщину від 07.04.2009 року, зареєстроване у реєстрі за № 533 (а.с. 200 т.1), [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрована та проживаюча за адресою: [ADDRESS] , Польща, успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] майно, яке складається з частини ресторану « [PERSON] », розташованого за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначених документів 24.04.2009 року КП «Кузнецовське міське БТІ» виданий витяг № 22567666 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 26563263, ресторан «Вараш» (а.с. 203 т.1), яким підтверджується набуття [PERSON] права приватної власності на зазначений об`єкт у цілому. Місто Кузнецовськ Рівненської області перейменоване на місто Вараш Рівненської області, відповідно до Постанови Верховної Ради України\~від\~19.05.2016\~№\~1377-VIII. Позивач [PERSON] у відзиві на позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння визнав обставину успадкування [PERSON] після смерті її чоловіка спірного нежитлового приміщення та не оспорює, що вона мала право власності на нього. В той же час, відповідно до копії інформаційної довідки № 336126053 від 19.06.2023 (а.с. 8 т.1), право власності на ресторан « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта 26563263, зареєстроване 22.02.2023 о 20 год 47 хв. державним реєстратором на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний номер 4756, виданому 29.09.2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К. за позивачем [PERSON] . В судовому засіданні досліджена копія договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009, який зареєстрований у реєстрі за № 4756, серія бланка ВМІ, номер бланка 821743 (а.с. 40-41 т.1), подана відповідачем. Зі змісту відзиву вбачається, що вказану копію представник відповідача отримав від сторони позивача на месенджер WhatsApp. У відповіді на відзив позивач [PERSON] не спростовував вказану обставину. Така ж копія договору до суду надійшла від старшого дізнавача Вараського РВП ГУНП в Рівненській області, завірена державним реєстратором Святчук (а.с. 110 т.3). Крім того, у відзиві на позовну заяву третьої особи, позивач [PERSON] фактично визнав, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009 був виготовлений на бланку серії ВМІ № 821743. Так, відповідно до вказаного договору він укладений у смт Козин, Обухівського району, Київської області між Вельгош Броніславою, громадянкою Польщі (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , як продавцем та позивачем [PERSON] як покупцем. За умовами п. 1 цього договору [PERSON] передала у власність, належну їй на праві власності, а [PERSON] прийняв нежитлову будівлю ресторану «Вараш», загальною площею 3\~967,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 4 вказаного договору, продаж нежитлової будівлі ресторану «Вараш» здійснено за 950\~000 грн. У графі «продавець» цього договору міститься підпис та запис українською мовою « [PERSON] ». При цьому в кінці договору зазначено, що договір підписано сторонами у присутності нотаріуса. Особу сторін встановлено, їх дієздатність перевірено. У своїй позовній заяві та у судовому засіданні третя особа [PERSON] як свідок категорично заперечила підписання нею та укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009. Зокрема показала, що це договір не підписувала, його не укладала та ніколи не планувала продавати ресторан «Вараш», у смт Козин Обухівського району Київської області ніколи не була, 29.09.2009 року перебувала за межами України, кошти за ресторан «Вараш» їй ніхто не давав і вона такі кошти не отримувала. З [PERSON] не знайома, його ніколи не бачила. Вказала, що ресторан «Вараш» вибув з її володіння поза її волею. Відповідно до\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою\~статті 203 ЦК України,\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У\~статті 215 ЦК України\~унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №\~463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Вирішуючи питання щодо дійсності правочину купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009, за яким право власності на спірний ресторан « [INFO] » перейшло до [PERSON] суд бере до уваги наступне. В судовому засіданні третя особа [PERSON] повністю заперечила укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009 з [PERSON] . Відповідно до паспорта № [NUMBER] , копія (а.с. 136-155 т.1) та оригінал якого досліджено у судовому засіданні, він належить громадянці Польщі [PERSON] , яка народилась [INFO] , місцем народження є Вулька Соколовська та її особистий номер [NUMBER] . Згідно з відмітками у вказаному паспорті вона заїхала до України 24.08.2009 року, виїхала з України 30.08.2009 року та знову заїхала до України 29.12.2009 року. Таким чином, третя особа [PERSON] станом на 29.09.2009, тобто на день укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим за номером 4756 не була на території України, а отже не могла підписати вказаний договір. Також суд бере до уваги, що за повідомленням Київського обласного державного нотаріального архіву від 09.10.2023 (а.с. 129 т 1), в результаті проведення перевірки архівного фонду № 63 (приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Мегедь Л.К.), наряд 2-04 «Договори про відчуження іншого нерухомого майна та документи на підставі яких вони посвідчувались» не формувався. Згідно з преамбулою договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009 (а.с. 110 т.3), сторони володіють українською мовою. Проте у судовому засіданні третя особа даючи пояснення користувалась послугами перекладача, зважаючи на те, що не володіє українською мовою. Зі змісту п. 5 копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009 вбачається, що нотаріус посилається на Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.07.2009 року за № 22567666. Проте, у судовому засіданні досліджена копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22567666, який виданий КП «Кузнецовське МБТІ» 24.04.2009. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що витяг з реєстру прав власності не може бути сформований з однаковим номером. До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч викладеного позивач [PERSON] не надав до суду доказів укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009 року, на підставі якого до нього перейшло право власності на ресторан «Вараш». На вимогу суду надати оригінал договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009, з метою проведення судово-почеркознавчої експертизи, позивач подав до суду копію талону-повідомлення єдиного обліку № 16\~352 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.05.2023 (а.с. 145 т.3), копію витягу з ЄРДР № 12023105010000647 від 19.05.2023 (а.с. 146 т.3), копію довідки Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 19.05.2023 (а.с. 147 т.3) та копії аркушів з газети «Голос України» № 157 (8174) від 08.08.2023 (а.с. 148-149 т.3). Зі змісту зазначених документів вбачається, що 10.05.2023, приблизно о 19 год 35 хв за адресою: м. Київ, провулок Ремісний 2, невстановлена особа таємно викрала, серед іншого, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009, зареєстрованого у реєстрі за № 4756, нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ресторану «Вараш». Таким чином, суд бере до уваги, що: - [PERSON] заперечує знайомство з [PERSON] , укладення з ним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009 та підписання цього договору; - у день укладення договору [PERSON] була за межами України, в той час як у договорі зазначене місце укладання смт Козин, Обухівського району, Київської області; - вона не володіє українською мовою, проте договір складений українською мовою та запис у графі «продавець» також виконано українською мовою; - посилання у пункті 5 договору купівлі-продажу нерухового майна від 29.09.2009 на Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.07.2009 року за № 22567666, який не може існувати, оскільки був виданий КП «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації» 24.04.2009; - приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мегедь Л.К. наряд 2-04 «Договори про відчуження іншого нерухомого майна та документи на підставі яких вони посвідчувались» не формувався; - позивач [PERSON] не подав до суду оригінал договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009. Викладене дає підстави суду для висновку, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009, зареєстрований в реєстрі за № 4756 є недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, як такий, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України, у зв`язку з тим, що зміст цього правочину не відповідає внутрішній волі [PERSON] і вона його не укладала. Доводи позивача [PERSON] про те, що власниця ресторану «Вараш» [PERSON] , з якою ніби то він укладав договір та [PERSON] , яка брала участь у судових засіданнях, це різні особи є безпідставними. В судовому засіданні на підставі оригіналу паспорта № [NUMBER] , завірений переклад якого долучений до матеріалів справи (а.с. 5-13 т.3), суд встановив третю особу [PERSON] , яка народилась [INFO] , місце народження Вулька-Соколовська, яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Її особовий ідентифікаційний номер у паспорті зазначений [NUMBER] . Аналогічні за змістом відомості щодо третьої особи [PERSON] зазначені у паспорті № [NUMBER] , оригінал якого досліджено у судовому засіданні, а копія з його перекладом долучені до матеріалів справи (а.с. 137-155 т.1). Разом з позовною заявою третя особа, яка заявляє самостійні вимоги подала до суду копію картки платника податків на ім`я [PERSON] , [INFO] , де зазначено, що вона зареєстрована в державному реєстрі фізичних осіб-платників податків 13.03.2009 з реєстраційним номером облікової картки платника податків [NUMBER] . Також у полісі № [NUMBER] , який третя особа [PERSON] подала як документ із вільними зразками її підпису та почерку, зазначено адресу [ADDRESS] . Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що вони безпосередньо знайомі з [PERSON] , як власницею приміщення ресторану « [PERSON] ». Разом з тим, згідно з копіями свідоцтва про право власності від 07.04.2009, зареєстроване у реєстрі за № 527 (а.с. 201 т.1) та свідоцтва про право на спадщину від 07.04.2009 року, зареєстроване у реєстрі за № 533 (а.с. 200 т.1) власником ресторану « [INFO] », розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої та проживаюча за адресою: [ADDRESS] , Польща. На підставі викладеного суд доходить висновку, що третя особа [PERSON] , яка брала участь у судовому засіданні є власником ресторану «Вараш», розташованого за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, внаслідок державної реєстрації 22.02.2023 права власності на ресторан « [INFO] » на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний номер 4756, виданому 29.09.2009 за [PERSON] , вказаний ресторан вибув з володіння власника [PERSON] не з її волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~статті 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Стаття 388 ЦК України\~містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)). Доводи позивача [PERSON] про те, що позов про витребування майна з чужого незаконного володіння не є віндикаційним є безпідставними. Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. Таким чином, оскільки ресторан «Вараш» вибув з володіння [PERSON] поза її волею іншим чином, суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, доходить висновку, що вона набула права на витребування вказаного ресторану від позивача [PERSON] , а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю та витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] об`єкт нерухомого майна ресторан «Вараш», загальною площею 3\~967,4 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2698180456020, який належить їй на праві приватної власності. В той же час, враховуючи задоволення позовної вимоги [PERSON] та визнання судом недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.2009, який зареєстрований за № 4756, з урахуванням положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, про те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] до Релігійної громади християнської церкви «Світло зорі» у м. Вараш, оскільки судом не встановлено порушення його прав або охоронюваних законом інтересів зі сторони відповідача через відсутність у нього права власності на ресторан «Вараш». Таким чином, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Релігійної громади християнської церкви «Світло зорі» у м. Вараш про усунення перешкод у користуванні приміщенням ресторану «Вараш» необхідно відмовити повністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд бере до уваги наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки позовні вимоги третьої особи [PERSON] до [PERSON] як відповідача задоволені повністю, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у повному обсязі. Так, третьою особою до суду подані платіжна інструкція від 25.10.2023 про сплату судового збору у сумі 13\~420 грн, яка додана до її позовної заяви, та платіжна інструкція від 25.10.2023 про сплату судового збору, яка додана до заяви про забезпечення позову. Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 13\~956,80 грн судового збору. На підтвердження понесених інших судових витрат представник третьої особи подав до суду копію договору № 53 про надання правничої допомоги від 13.10.2023 та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 13.10.2023, про прийняття від [PERSON] адвокатом Ляшуком М. 8\~000,00 грн. За умовами п. 4 зазначеного договору, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 8\~000,00 грн. У відзиві на позовну заяву третьої особи позивач [PERSON] заперечив щодо витрат пов`язаних із правничою допомогою у розмірі 8 000 гривень 00 копійок, оскільки позовна заява не містить розрахунку та обґрунтування цієї суми, доказів яким саме правочином вона обумовлена та чи була фактично сплачена, з чого вона складається та таке інше. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Оцінюючи зміст зазначених приписів суд доходить висновку, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, які були дійсними та необхідними, а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, суд доходить висновку, що розмір витрат пов`язаних з наданням третій особі правничих послуг у сумі 8\~000,00 грн є співмірним з характером спірних правовідносин, складністю справи, тривалістю її розгляду, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг). Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 8\~000 грн 00 коп витрат на правничу допомогу На підставі викладеного,

Outcome: approved