Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду з зазначеною заявою та просить встановити юридичний факт, що [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) самостійно виховує та утримує сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своєї заяви зазначає, що 07.10.2011 року між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу мають двох дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . 29.08.2022 р. рішенням Франківського районного суду м.Львів по справі №465/2272/22 шлюб було розірвано та визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом зі ним. З початку збройної агресії російської федерації проти України [PERSON] разом з нашими спільними дітьми виїхала до міста Львів і по сьогодення там проживає, зареєструвавшись як внутрішньо переміщена особа; до завершення збройної агресії відмовляється повертатися жити до міста Суми, аргументуючи це безпосередньою близькістю до кордону з агресором. Після ухвалення рішення Франківського районного суду м.Львів від 29.08.2022 р. син [PERSON] проживає разом зі ним в м.Суми, донька разом з [PERSON] у місті Львів. Мати дитини за весь час (з початку 2022 року) двічі навідувалася до м.Суми: у квітня 2023 року та у грудні 2023 року. Зазначає, що самостійно виховує сина, а мати дитини на теперішній час не приймає участі у вихованні дитини. У зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років, [INFO] було надано мені відстрочку від мобілізації. 16.04.2024 р. Президентом України було підписано Проект Закону про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку №10449 від 30.01.2024 р., яким ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» змінено; окрім іншого; формулювання ст. 23 цього Закону в частині «жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років» змінено на «жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України». Таким чином, встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання заявником сина [PERSON] необхідний для того, щоб підтвердити даний факт у відповідності до зміненої норми закону саме рішенням суду. Зазначає, що з метою підтвердження даного факту, звертався до Служби у справах дітей Сумської міської ради, яка зазначила, що не наділена повноваженнями підтвердити факт самостійного утримання малолітнього сина та склала Акт обстеження житлових умов, що підтверджує проживання вдвох з сином. Зауважує, що самостійне утримання сина підтверджується укладеним договором про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 19.12.2023 р. (п. 3 та п.4 даного Договору) та квитанціями про сплату ним особисто аліментів з липня 2022 року по теперішній час. Ухвалою суду від 15.05.2024 відкрито провадження у справі, слухання справи призначено на 10:00 13.06.2024. 12.06.2024 до суду надійшли додаткові пояснення заявника, згідно яких останній зазначає, що встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини має для нього юридичне значення та дозволить йому отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, іншим чином встановити даний факт за наявних умов самостійного виховання та утримання сина законодавство не містить. У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав та клопотав про її задоволення, зазначивши що самостійно виховує та утримує малолітнього сина, представник заінтересованої особи Управління «Служба у справах дітей» СМР не заперечувала щодо задоволення заяви. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 28.05.2024 надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність зазначивши що наразі є внутрішньо переміщеною особою та проживає у м.Львів у зв`язку з військовим станом введеним на території країни, до закінчення війни не бажає повертатися до Сумської області враховуючи постійний ризик повторного вторгнення, відстань від кордону та загрозу обстрілів, була проти щодо повернення дітей до м.Суми після деокупації, при ухваленні рішення просить врахувати поважні причини, через які не приймає участь у вихованні сина. Заінтересована особа [INFO] участь свого представника під час судового розгляду не забезпечила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.3). Згідно копії рішення Франківського районного суду м.Львова від 29.08.2022 (а.с.3) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, визначено місце проживання малоітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.4) разом з батьком [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] , згідно копій довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, мають фактичне місце проживання у [ADDRESS] , з 20.04.2022. 19.12.2023 між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків (а.с.5), згідно якого зокрема встановлено обов`язок батька сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , яка проживає разом з матір`ю та додаткові витрати на [PERSON] , мати не приймає та не прийматиме участь в утриманні [PERSON] до досягнення ним повноліття. Заявник звертається до суду з метою встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини [PERSON] зазначаючи, що даний факт має для нього юридичне значення та дозволить йому отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, іншим чином встановити даний факт за наявних умов самостійного виховання та утримання сина законодавство не містить. На доведеність самостійного утримання та виховання дитини [PERSON] , заявником надано: -акт про відсутність участі у вихованні матері малолітньої дитини [PERSON] від 23.04.2024 складений мешканцями будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , згідно акт складений за ініціативою [PERSON] про те що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але фактично не проживає починаючи з лютого 2022 року, також вона не приймає участі у вихованні сина [PERSON] , якого самостійно виховує [PERSON] . З початку війни у лютому 2022 року [PERSON] навідувалася за адресою реєстрації у березні 2023 року і грудні 2023 року; -довідкою старшої під`їзду №2 буд. [ADDRESS] [PERSON] від 23.02.2024, згідно якої [PERSON] дійсно самостійно виховує свого сина [PERSON] , який проживає разом з ним, з серпня 2022 року по теперішній час; -довідку ТОВ «НВП «БЕСТІНВЕСТ» медичний центр «Еледія», згідно якого зокрема [PERSON] знаходиться під медичним наглядом лікаря-педіатра [PERSON] , з серпня 2022 виключно батько дитини [PERSON] супроводжує дитину на прийом, мати дитини [PERSON] з лютого 2022 року не цікавиться станом здоров`я дитини та не була присутня при оглядах; -акт обстеження умов проживання від 21.03.2024, обстежено умови проживання за адресою [ADDRESS] , за зазначеною адресою проживають [PERSON] та [PERSON] , стосунки в сім`ї задовільні, умови проживання гарні, у дитини є окреме спальне місце, місце для ігор та відпочинку, у дитини є багато іграшок, дитина забезпечена речами та продуктами харчування в достатній кількості, дитина проживає разом з батьком з народження. Згідно п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України. Тобто, вимоги п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поширюються, зокрема, на особу, яка самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. Зазначена правова норма не містить вимоги встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини саме рішенням суду. З її лексичного змісту вбачається, що рішенням суду на особу має бути покладений обов`язок самостійного утримання дитини. Надані заявником на підтвердження факту, самостійного виховання та утримання дитини, акт про відсутність участі у вихованні матері малолітньої дитини, довідка старшої під`їзду, довідка ТОВ «НВП «БЕСТІНВЕСТ» медичний центр «Еледія», акт обстеження умов проживання від 21.03.2024, в яких зазначено про одноособове утримання та виховання заявником сина ґрунтуються тільки на поясненнях та не містять об`єктивних відомостей про ступінь участі матері у вихованні сина. Також суд не може прийняти до уваги нотаріально посвідчений договір про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 19.12.2023 укладений між [PERSON] та [PERSON] , згідно якого зокрема встановлено обов`язок батька сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , яка проживає разом з матір`ю та додаткові витрати на [PERSON] , мати не приймає та не прийматиме участь в утриманні [PERSON] до досягнення ним повноліття, оскільки батьки самостійно дійшли згоди щодо умов утримання дітей та узгодили їх особливості, а сам по собі мінливий характер договірних відносин, не позбавляє батьків можливості в подальшому за обопільною згодою обумовити інші умови утримання дітей та внести доповнення до укладеного договору. Крім того, з заяви [PERSON] вбачається, що остання бажає приймати участь у житті сина, однак наразі у зв`язку з введенням воєнного стану не має можливості постійного проживання у місті Суми та зареєстрована як внутрішньо-переміщена особа у м.Львові, де деякий час проживала разом з сином та дочкою, після де окупації м.Суми категорично заперечувала щодо повернення дитини до м.Суми, однак за рішенням про визначення місця проживання сина [PERSON] з батьком, була змушена віддати дитину, то ж з серпня 2022 року син проживає разом з батьком. Так, згідно ч.6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Суд відзначає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини, що визначено ст. 141 Сімейного кодексу України. Згідно ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. А тому, встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітніх дітей за відсутності відомостей про обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання одним з батьків своїх обов`язків можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків. Саме по собі підтвердження факту самостійного виховання та утримання дитини в межах звернення особи з заявою в порядку окремого провадження не є підставою для визнання особи такою, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, як особи, що самостійно виховує та утримує дитину, оскільки зазначене рішення не покладає на особу обов`язку самостійного виховання та утримання дитини, а лише констатує даний факт, який підтверджений належними доказами у конкретний період часу. В той же час [PERSON] просить встановити факт самостійного виховання та утримання сина без зазначення часового проміжку, коли він здійснював чи буде здійснювати таке утримання та виховання. Суду не надано жодних відомостей, які б об`єктивно унеможливлювали здійснення виховання та утримання дитини в матір`ю, а суд не може передбачити розвиток мінливих договірних відносин батька та матері [PERSON] . Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] .

Outcome: dismissed