Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилався на те, що на балансі\~Управління комунальної власності Чернівецької міської ради обліковується нежитлове приміщення, а саме гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 04.03.1999 рокуміж виконавчим комітетом Чернівецької міської ради та [PERSON] укладено Договір оренди гаража №10/5, яким вказаний гараж передано у платне користування. У подальшому додатковим договором З/О №б/н від 14.05.2010р. та додатковим договором від 01.04.2019 року було внесено зміни до Договору оренди нерухомого майна щодо орендодавця. Зокрема договорами замінено орендодавця на «Управління комунальної власності Чернівецької міської ради». Листом управління комунальної власності Чернівецької міської ради від 12.12.2023 р. відповідача було повідомлено про розірвання договору оренди гаража №10/05 від 04.03.1999 з 15.03.2024 та необхідність повернення орендованого майна. Разом з тим, станом на 01.05.2024року орендодавцю не передано гараж, що і змусило його звернутися до суду з даним позовом. Просив зобов`язати [PERSON] звільнити нежитлове приміщення - гараж,\~розташований за адресою: [ADDRESS] та повернути його Управлінню комунальної власності Чернівецької міської ради, стягнути з відповідача понесені судові витрати. У судове засідання представник Управління комунальної власності Чернівецької міської ради Радул К.В. не з`явилась, спрямувала на адресу суду клопотання в якому позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити , а справу слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, спрямував до суду заяву в якій позовні вимоги визнавав, просив стягнути з нього тільки 50 % судового збору у відповідності до ч.1 ст 142 ЦПК. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 1 ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статей 15,\~16\~ЦК\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від\~17.07.97\~року\~"Про\~ратифікацію\~Конвенції\~про\~захист\~прав\~людини\~і основоположних\~свобод\~1950\~року,\~Першого\~протоколу\~та\~протоколів\~N\~2,4,7\~та\~11\~Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у підготовчому засіданні. Так, судом встановлено, що на балансі Управління комунальної власності Чернівецької міської ради обліковується нежитлове приміщення (гараж), що розташоване за адресою: м.Чернівці, вул. Головна, 70 літ О яке належить до комунальної власності Чернівецької міської територіального громади\~(а.с.5). 04 березня 1999 року між департаментом економіки Чернівецької міської ради та [PERSON] укладено Договір оренди гаража №10/5, яким у платне користування передано гараж, загальною площею 30 кв.м за адресою: [ADDRESS] \~(а.с.15-19). У подальшому, Угодами від 02.10.2006, 29.11.2007 року внесено зміни та доповнення до Договору оренди нерухомого майна №10/05 від 04.03.1999. Зокрема сторонами погоджено орендну плату\~(а.с.13-14). Додатковими договорами від 14.05.2010,\~01.04.2019 року змінено орендодавця на Управління комунальної власності Чернівецької міської ради\~(а.с.11-12). Чернівецька міська рада відповідно до чинного законодавства є органом управління майном, яке на праві власності належить Чернівецькій міській-територіальній громаді і є комунальною власністю. Єдиним Орендодавцем майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади є управління комунальної власності Чернівецької міської ради. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі - Закон) визначено, що до відання виконавчих органів міських рад відносяться власні (самоврядні) повноваження в сфері вирішення питань щодо використання нежитлових приміщень, будинків споруд, що належать до комунальної власності. Як вбачається із матеріалів позову, орендодавець вирішив скористатися своїм правом та розірвати договір оренди від 04.03.1999 року. Згідно договору оренди гаража від 04.03.1999 року, він укладався сторонами на безстроковий термін (п.3 Договору). Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, установлених Договором або законом. Як зазначено в частині 1 статті 631 Цивільного Кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до Договору. Частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що у разі односторонньої відмови від Договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено Договором або законом, Договір є відповідно розірваним або зміненим. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (п.1 ст.759 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 763 Цивільного кодексу України, кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. На виконання вказаних вимог закону, 12.12.2023 Управлінням комунальної власності Чернівецької міської ради відповідачу [PERSON] надіслано лист про розірвання Договору оренди гаража №10/05 від 04.03.1999 з 15 березня 2024 року, з проханням до вказаного терміну звільнити вказане нежитлове приміщення та повернути його представникам управління за відповідним актом\~(а.с.9-10). Листом від 19.03.2024 відповідачу запропоновано добровільно повернути орендоване майно за Актом повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуального визначеного майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади в термін до 15.04.2024 включно, інакше Управління буде змушене звернутися до\~суду із даним позовом\~(а.с.7-8). Пунктом 9 Договору передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження «Орендар» зобов`язаний повернути «Орендодавцю» об`єкт оренди згідно акту прийому\~у\~відповідності з договором оренди. Статтею 785 Цивільного Кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму, наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Разом з тим, вказані повідомлення [PERSON] були проігноровані. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Згідно із частиною першою статті\~317\~та частиною першою статті\~319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). Відповідно до статті\~391 ЦКУкраїни\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідач безпідставно користується спірним майном, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, а також зважаючи на те, що відповідач позов визнав, суд вважає, що позивачу слід повернути з Державного бюджету\~50% сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви до суду. При цьому з відповідача на користь позивача, також, необхідно стягнути 50% судового збору в сумі 1514грн.

Outcome: approved