Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Бучанської райдержадміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 10.08.2016 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис 1919. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року шлюб між ними було розірвано. Вказала, що після розлучення відповідач не повідомив, як він буде при участь в житті та вихованні дитини, з січня 2020 року не бере участі у вихованні сина, не відвідує та не спілкується з дитиною, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального розвитку, не надає дитині доступу до культури інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримана освіти та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про сина, хоча будь-яких перешкод у побаченнях та спілкування з дитиною вона не чинила,. Зазначила, що відповідач сам не виходить на зв`язок з сином та повністю відсутній у його житті. В свою чергу, вона надає усі необхідні умови для забезпечення своєї дитини матеріальному аспекті, так і сприяє повноцінному моральному її розвитку. 11.10.2020 року вона уклала новий шлюб з [PERSON] , який виконує зараз роль батька для її сина, забезпечує матеріально, бере участь у вихованні та розвитку, та хоче його усиновити. Дитина знає його як свого батька. Вказала, що виникла потреба юридично оформити вказані обставини, щоб можна було повноцінно реалізовувати права дитини на вибір місця проживання, пересування, бути усиновленою та ряд інших, а також щоб мати мала можливість оперативно реагувати на проблеми, які можуть виникнути із здоров`ям дитини тощо. Вона, як і будь-яка мати, переймається через психічний та моральний розвиток своєї дитини, хоче вберегти сина від можливого потрясіння. З цією метою й звертається до суду, щоб захистити інтереси своєї дитини та забезпечити йому стабільний психологічний розвиток, оскільки син навіть не пам`ятає свого біологічного батька; а відповідач не виявляє бажання брати участь у вихованні та утримання свого сина, потрібно захистити інтереси дитини та вберегти його. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.05.2023 року позовну заяву передано на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 19-20). У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного з призначенням підготовчого засідання (а.с. 41). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року замінено неналежну третю особу: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Бучанської райдержадміністрації Київської області, залучивши до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Київської області (код ЄДПОУ 04527520, 08325, Київська область, Бориспільський район, село Щасливе, вулиця Фестивальна, 39) (а.с. 67). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 132). Позивач в судове засідання не з`явилась, від представника останньої надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Судова повістка про виклик [PERSON] була направлена на його зареєстроване місце проживання, згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА: [ADDRESS] , проте, не отримана останнім та повернута на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Частина 1 ст. 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання. Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Третя особа явку представника в судове засідання не забезпечила, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість вирішення справи по суті за наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Правовідносини між сторонами врегульовані СК України. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.10.2017 року (а.с. 15). 10.08.2016 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований у Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис 1919 (а.с. 16). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12-14). Згідно відповіді на адвокатський запит №15 від 03.03.2023 року Дударківського закладу дошкільної освіти (ясла-садочок) «Вербиченка» Пристоличної сільської ради, батько ніколи не з`являвся в закладі, не цікавився дитиною. Вихователі щоденно спілкувались або з матір`ю дитини або чоловіком (а.с. 9). Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, відповідач фактично не бере участі у вихованні дитини та в його розвитку, ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться тим, як він зростає, не цікавиться станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Відповідно до ч. ч. 2 і 3 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст.180 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Згідно з п. 2 ч. 1 статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до абзацу 6 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено: якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. У цій справі позов пред`явлено з підстав п. 2 ч. 1 ст.164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей). Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області надала висновок, затверджений рішенням Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області № 43 від 08.02.2024 року, про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 115-117). Як вже зазначалось, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Саме такий висновок зроблено у відповідних постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. За абз. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (ст ст. 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів, викладених в ст. 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. ст. 164-167). Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи той факт, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не відвідує дитину, не ходить на прогулянки, до лікаря, на день народження дитини, не спілкується, не цікавиться її життям і негайним потребам, суд погоджується з позицією позивача про те, що відповідач є особою, яка без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина. Відповідач вказаного не спростував. За таких обставин суд надходить до висновку про те, що позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно малолітнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного, суд, з урахуванням висновку Служби у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області № 43 від 08.02.2024 року, про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved