Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

Рух справи: У січні 2024 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Просила поділити, набутий у шлюбі автомобіль марки Hyundai, модель: Santa FE, тип: загальний легковий універсал, 2008 року випуску, чорного кольору, VIN-код: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , який належить позивачці, [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності, шляхом визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки: Hyundai, модель: Santa FE, тип: загальний легковий універсал, 2008 року випуску, чорного кольору, VIN-код: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , та стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації за її частку у спільному сумісному майна в розмірі 200\~000 грн. Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 29 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка, [PERSON] , подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, [PERSON] , подав до суду письмову заяву про визнання позову та про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Аргументи позивача, [PERSON] : В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що 13 жовтня 2010 року між нею і відповідачем зареєстровано шлюб. Під час шлюбу за спільні кошти їх подружжя придбало транспортний засіб Hyundai Santa FE, 2008 року випуску, ДНЗ- [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником є позивач. За доводами позивачки ринкова вартість спірного автомобіля на час звернення до суду становить 400\~000 грн. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 11 грудня 2023 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, відновлено її дошлюбне прізвище [PERSON] . Після розірвання шлюбу між сторонами спірний автомобіль залишився у фактичному володінні та користуванні відповідача [PERSON] . З огляду на те, що спірне майно на теперішній час знаходиться у фактичному володінні [PERSON] , і в нього знаходиться оригінал свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля, позивачка просить суд поділити, набутий у шлюбі автомобіль шляхом визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки: Hyundai, модель: Santa FE, тип: загальний легковий універсал, 2008 року випуску, чорного кольору, VIN-код: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , та стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації за її частку у спільному сумісному майна в розмірі 200\~000 грн. В обгрунтування позову [PERSON] подала до суду копії документів: свідоцтва про шлюб; рішення суду від 11 грудня 2023 року про розірвання шлюбу; свідоцтва про реєстрацію спірного транспортного засобу; довідки про ринкову вартість спірного майна; Витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів; паспорту [PERSON] . Позиція відповідача, [PERSON] : Відповідач, [PERSON] , подав до суду письмову заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає. Просить розглядати справу за його відсутності. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов [PERSON] слід задовольнити, з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: Між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб 13 жовтня 2010 року, Відділом РАЦС по м. Світловодську Світловодського міськрайуправління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №224. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. Під час перебування у шлюбі подружжям спільно придбано автомобіль марки Hyundai, модель Santa FE, тип: загальний легковий універсал, 2008 року випуску, чорного кольору, VIN-код: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та Витягу з Єдиного Державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, право власності на спірний транспортний засіб зареєстровано 20 серпня 2022 року за [PERSON] . Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 11 грудня 2023 року шлюб між [PERSON] та\~ [PERSON] розірвано, та відновлено позивачці дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивач у січні 2024 року звернулася до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, та просила поділити, набутий подружжям у шлюбі автомобіль шляхом визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки: Hyundai, модель: Santa FE, тип: загальний легковий універсал, 2008 року випуску, чорного кольору, VIN-код: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , та стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації за її відмову від своєї частки у спільному сумісному майні, в розмірі 200\~000 грн. При цьому, за доводами позивачки ринкова вартість спірного автомобіля на час її звернення до суду з позовом складає 400\~000 грн. Відповідач, [PERSON] , позов повністю визнав. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, сторонами визнаються та не оспорюються. Оцінка суду: Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 325, 328 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом ст.ст. 368, 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтями 60, 61 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. ст. 63, 68 СК України). Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до\~ст.\~ст.\~12,\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок суду: Суд зазначає, що подружжя, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, спільно придбало автомобіль марки: Hyundai, модель: Santa FE, тип: загальний легковий універсал, 2008 року випуску, чорного кольору, VIN-код: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] . Отже, спірний транспортний засіб є спільним сумісним майном подружжя. Сторони узгодили між собою, що вартість спірного автомобіля становить 400\~000 грн., та узгодили порядок його поділу. Оскільки відповідач визнав вимоги позивачки про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя, то набутий подружжям у шлюбі автомобіль слід присудити [PERSON] , з якого слід стягнути на користь позивачки [PERSON] грошову компенсації в розмірі 200\~000 грн. за її відмову від своєї частки у спільному сумісному майні, тобто, відповідач сплачує вартість частки автомобіля марки Hyundai, модель: Santa FE позивачу. Враховуючи встановлені судом обставини про те, що спірний транспортний засіб був придбаний подружжям в період шлюбу, право власності на нього зареєстроване за позивачкою, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними,\~а тому\~їх слід задовольнити. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 50% понесених витрат на оплату судового збору в сумі 1000 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved