Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача про стягнення коштів за договором позики. На обгрунтування позову зазначив, що 10.01.2020 до нього звернувся віповідач [PERSON] з проханням позичити йому 9000000,00 грн. Враховуючи те, що сторони були добре знайомі між собою, мали довірчі відносини, позивач позичив відповідачеві вказану суму коштів за умови її повернення в строк до 10.05.2022. На таких умовах між ними було укладено договір позики і на підтвердження факту отримання коштів від позивача відповідач власноручно написав розписку. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і кошти не повернув, хоча позивач неодноразово усно нагадував йому про це. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та прохав стягнути із відповідача заборгованість за договором позики, яка складається з 9000000,00 грн грошових коштів, які були надані за договором позики (борговою розпискою) від 10.01.2020; 7325753,44 грн штрафних санкцій - пені; інфляційних збитків - 1798042,21 грн та 3% річних - 501534,00 грн. Ухвалою судді Хорольського районного суду Старокожка В.П. від 29.03.2024 відкрито провадження у цій справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. У встановлений ухвалою суду строк відзив на позов відповідачем подано не було. Ухвалою суду від 08.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Гарківець Л.В. позов підтримали із підстав, зазаначених у ньому, позивач надав суду пояснення, що відповідають викладеному у позовній заяві. Прохали позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. П. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, слід вважати відповідача [PERSON] належним чином повідомленим про час та місце проведення розгляду справи, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, надіслані безпосередньо за місцем його реєстрації - [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки не повідомив, заяв та клопотань до суду не надійлав, суд вважає його неявку неповажною та приходить до висновку про можливість проведення розгляду справи та ухвалення рішення за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників, які з`явилися в судове засідання, дослідивши надані суду письмові докази, оцінивши їх окремо та в сукупності, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду має бути ухвалене рішення, яким вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 10.01.2020 [PERSON] , [INFO] , отримав від [PERSON] , [INFO] , в борг грошові кошти в сумі 9000000,00 грн, що є еквівалентом 300000,00 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 10.05.2022, що підтверджується оригіналом розписки від 10.01.2020 за підписом [PERSON] , наданим позивачем суду в судовому засіданні та копіями сторінок паспорта позивача та відповідача, копіями карток фізичної особи - платника податків про присвоєння РНОКПП. Відповідачем [PERSON] кошти, отримані в борг від позивача [PERSON] згідно розписки від 10.01.2020 в обумовлений у ній термін не повернуто, умови позики не виконано, що не спростовано відповідачем. Згідно наданих суду стороною позивача розрахунків заборгованості відповідача за вказаною розпискою за період з 11.05.2022 по 19.03.2024 кількість днів прострочення становить 678, сума основного боргу за позикою - 9000000,00 грн; пеня - 7325753,44 грн; інфляційних збитків - 1798042,21 грн та 3% річних - 501534,00 грн. Норми права, застосовані судом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Положеннями статей 525, 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ст. 629 цього ж кодексу визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Стаття 548 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Мотивована оцінка аргументів сторін. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 10.01.2020 надав відповідачу [PERSON] згідно письмової розписки від 10.01.2020 в позику кошти в сумі 9000000,00 грн, що еквівалентно 300000,00 доларів США за курсом їх продажу на день його укладення, строк повернення коштів 10.05.2022. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кошти в позику, які останній отримав у вказаному розмірі, про що зазначено у оригіналі цієї розписки від 10.01.2020 та не заперечено відповідачем, який відзиву на позов, заяв та клопотань суду не надіслав. Власноручний підпис у розписці відповідача [PERSON] свідчить про погодження ним з усіма умовами надання позики. В порушення умов, про які вказано у розписці від 10.01.2020, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на момент звернення позивача з позовом до суду 26.03.2024 виникла заборгованість з погашення отриманих коштів в розмірі 9000000,00 грн основного боргу, пені - 7325753,44 грн; інфляційних збитків - 1798042,21 грн та 3% річних - 501534,00 грн. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом, зокрема оригіналом розписки від 10.01.2020, копіями сторінок паспорта позивача та відповідача. Також суд погоджується із розрахунком заборгованості за вказаним договором в частині основного боргу, інфляційних збитків в сумі 1798042,21 грн та 3% річних - 501534,00 грн, оскільки вони нараховані належним чином, в межах строку існування заборгованості за позикою та не містять додаткових включень. В той же час, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог в цій частині. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача пені в сумі 7325753,44 грн, суд вважає за ця позовна вимога не підлягає задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2 ст. 550 Цк України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивачем [PERSON] не надано суду доказів того, що між сторонами під час надання в позику коштів було обумовлено розмір пені, яка має застосовуватися у разі невиконання зобов`язання. За таких умов ця пеня не може бути стягнута судом з відповідача та вказана позовна вимога не підлягає до задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення із відповідача на користь позивача 9000000,00 грн грошових коштів, які були надані за договором позики (борговою розпискою) від 10.01.2020; штрафних санкцій, а саме інфляційних збитків в сумі 179804221,21 грн; 3% річних в сумі 501534,00 грн, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 60,67% заявлених позовних вимог, а позивач є інвалідом 2 групи (пенсійне посвідчення № [NUMBER] серія [NUMBER] , видане 04.03.2020), тому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України ''Про судовий збір'' від сплати судового збору під час подання позовної заяви в сумі 15140,00 грн звільнений, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 9185,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial