Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

[PERSON] , в інтересах малолітнього [PERSON] , звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить поділити одноразову грошову допомогу у сумі 15 000 000,00 гривень, яка була призначена та виплачена [PERSON] та відповідачам 01.09.2022, на всіх членів сім`ї, у тому числі на сина [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , який є сином загиблого ( померлого) [PERSON] , відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року; стягнути з відповідачів грошову суму 2 250 000, 00 гривень ( з кожного відповідача по 750 000,00 грн.), як частку одноразової грошової допомоги на користь [PERSON] , яка не була виплачена [PERSON] на законні вимоги, як законному представнику [PERSON] , яка передбачена законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті) ,інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і навчальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 08.11.2022 вона, як законний представник свого сина, [PERSON] , [INFO] , подала до Міністерства оборони України заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги на [PERSON] відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку із загибеллю його батька, військовослужбовця [PERSON] . 22 грудня 2022 року вона отримала відповідь від Міністерства оборони України наступного змісту : « одноразова грошова допомога, яка має виплачуватися членам сім`ї загиблого, не є коштами, які належали померлому ( спадкодавцеві), тому не входять до складу спадщини. Ураховуючи положення ст. 25 Цивільного кодексу України право на отримання допомоги мають ті члени сім`ї померлого, які були народжені до смерті військовослужбовця…, якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб в судовому порядку». 27 листопада 2022 року вона направила письмові заяви до відповідачів, які отримали кошти, з проханням направити на її адресу або карту «Ощадбанку» грошову суму по 750 000,00 грн кожний. Указані вимоги відповідачі отримали, але кошти не направили. Уважає, що відповідачі порушили права її сина на отримання частини одноразової грошової допомоги унаслідок загибелі його батька, військовослужбовця [PERSON] . Справа надійшла до Шполянського районного суду Черкаської області на підставі постанови Ктївського апеляційного суду від 10 листопада 2024 року. Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Від відповідачів, за підписом адвоката Старовойтової Дарини Андріївни, надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що [PERSON] не є особою, яка отримувала грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця [PERSON] , оскільки шлюб між нею та померлим розірваний до його загибелі, а тому позовні вимоги до неї є безпідставними. Також відповідачі зазначила, що у позивача відсутнє порушене право. Позивачем було долучено виписку, відповідно до якої остання отримала належну їй виплату, а отже всі особи, яким належала одноразова грошова виплата, її отримали. Крім того, як станом на момент смерті [PERSON] , так і станом на час прийняття комісією Міністерства оборони України рішення про призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого [PERSON] та на час звернення позивача із позовом, дитина , народжена після смерті батька, не належала до суб`єктів права на отримання одноразової грошової допомоги. Нормативно-правові акти, які регулюють виплату коштів членам сім`ї загиблого військовослужбовця не містять окремої вказівки щодо дітей, народжених після смерті особи. Крім того, зауважили, що позивач використовувала різні засоби захисту права звертаючись із позовоами з подібним обгрунтуванням, але їй відмовлено у задоволенні вимог. Також звертали увагу, що відповідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07.12.2023, яке набрало законної сили, наведено висновок, що правом на отримання одноразової грошової допомоги наділені матір, батько, дружина та дочка загиблого [PERSON] , які були членами сім`ї військовослужбовця на момент загибелі. Також, позивачу Черкаським окружним адміністративним судом у справі № 580/1099/23 відмовлено у позові до [INFO] про зобов`язання призначити та виплати грошову допомогу. Рішення суду залишене без змін Шостим апеляційним адміністративним судом. Указаним рішенням встановлено « члени сім`ї загиблого звернулись із заявами про виплату одноразової грошової допомоги рівними частками. Син померлого військовослужбовця народився після призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Право на отримання одноразової грошової допомоги набувають члени сім`ї загиблих військовослужбовців ЗСУ, при цьому, днем винекнення такого права є дата загибелі військовослужбовця.» Також, зазначили, що рішення комісії Міністерста оборони України, оформлене протоколом №132 від 21.07.2022, як індивідуальний акт не скасовано, що унеможливлює стягнення коштів з відповідачів. На підставі наведеного просили відмовити у задоволенні позову. Від представника позивача, адвоката Сидорчук Ольги Євгеніївни, надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що [PERSON] у справі виступає як законний представник малолітнього сина [PERSON] , оскільки той у силу свого віку не може самостійно захищати свої права, проте як син військовослужбовця також має право на виплату одноразової грошової допомоги. Відсутність виплати відповідної частини грошової допомоги [PERSON] , як сину загиблого військовослужбовця, є порушенням його законних прав і інтересів. Відповідно до законодавства, кожен член сім`ї загиблого має незалежне право на отримання своєї частки від допомоги, наданої у зв`язку із смертю військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Щодо судових рішень у справах за позовами [PERSON] зазначила, що за результатами розгляду таких, суди зробили висновки щодо не належності спору щодо перерозподілу фізичними особами грошових коштів до юрисдикції адміністративного суду, у зв`язку з чим позивачем обрано неправильний спосіб захисту. Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 05 березня 2024 року у справі за клопотанням позивача замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON] , в інтересах якої дії її законний представник [PERSON] , а також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги - Міністерство оборони України. Міністерство оборони України надало пояснення, відповідно яких згідно з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом № 132 від 21.07.2023, комісією було прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги батьку, матері, дружині та дочці загиблого [INFO] солдата [PERSON] , в сумі 15 000 000 гривень у рівних частинах кожному. Відповідно до п.14 постанови КМУ від 25.12.2013 № 975, абзацу 4 п.2 постанови КМУ № 168 перерозподіл суми одноразової допомоги повинен вирішуватися між позивачем та відповідачами за взаємною згодою або в судовому порядку. Від відповідача [PERSON] , в інтересах якої діє її законний представник [PERSON] , надійшов відзив, за підписом адвоката Кисель А.С., який має ідентичний зміст та доводи, викладені у відзиві на позов, за підписом адвоката Старовойтової В.А.. У відповідь на відзив [PERSON] , позивач навела аргументи аналогічні відповіді на відзив від 26 лютого 2024 року. Від адвоката Кисель А.С. надійшли заперечення на відповідь на відзив у справі, в якому зазначено, що позивач помилково ототожнює право на управління майном та право на отримання одноразової грошової допомоги, що має своє окреме нормативно-правове регулювання та є окремим інститутом, яке не стосується ані спадкування, ані управління майном. Зазначила, що прив`язка позивача до дати подання позивачем та відповідачами заяв на отримання одноразової грошової допомоги є помилковою, оскільки визначальним у такому випадку наступає момент смерті особи. Сама по собі наявність родинних зв`язків між [PERSON] та загиблим [PERSON] не свідчить про наявність підстав для виплати ( перерозподілу) одноразової грошової допомоги. Відповідно до ст. 16-1 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній на момент загибелі військовослужбовця та розподілу одноразової грошової допомоги, право на призначення та отримання такої мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого ( померлого) військовослужбовця. Більшого роз`яснення наведена норма не містить. Натомість Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги», що набрав чинності 29.03.2024, внесено зміни до ст. 16-1 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та конкретизовано, що до членів сімей загиблих осіб належать діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої ( померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу ( померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав. Проте, п. 2 розділу ІІ «Прикінцві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» визначено, що цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої ( померлої) особи, зачатих за життя загиблої ( померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалась жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги. Оскільки комісією Міністерства оборони України рішення про розподіл одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом № 132, було прийняте ще 21.07.2022, то норми Закону Ураїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» та відповідно внесені ним зміни до правовідносин стоін застосуванню не підлягають. Закон України «Про соціальний і правовий захист війсьвослужбовців та членів їх сімей», який є спеціальним у спірних правовідносинах, визначення «члена сім`ї» не містить. В розрізі визначень поняття « член сім`ї», відповідно до постанов Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 240/5809/19, від 17.04.2019 у справі 456/1258/17, у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2023 у справі № 380/2937/23, Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 у справі № 280/98/23, Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99, [PERSON] не є особою, яка наділена правом на отримання одноразової грошової допомоги після загибелі [PERSON] . Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 05 червня 2024 року у справі закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Представника позивача, адвоката Сидорчук О.Є., в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачів, адвокат Кисель А.С., у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи просив ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства. Заслухавши представників сторін, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.09.2021 Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.09.2021, про що зроблений відповідний актовий запис № 2063. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилось на [PERSON] ( том 1 а.с. 26, том 3 а.с. 26). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.04.2022 Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) [PERSON] помер [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис № 227 ( том 1 а.с. 27, том 3 а.с. 27). Факт загибелі [PERSON] пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби підтверджується витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] № 98 від 25.04.2022, наказом командира військової частини [NUMBER] від 20.05.2022 за № 45, витягом з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол № 644 від 27.06.2022 ( том 1, а.с. 18,19, том 3 а.с. 15-16). Відповідно до довідки, виданої військовою частиною [NUMBER] № 542 від 19.09.2022, солдат [PERSON] приймав участь безпосередньо участь у бойових діях ( забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) в період з 27.03.2022 по 29.03.2022 ( том 1 а.с. 20, том 3 а.с .17). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.07.2022 Бердичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький), [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказано: [PERSON] та [PERSON] ( том 1 а.с. 28, том 3 а.с. 28). Згідно з довідкою № 255, виданою зав. жіночою консультацією КНП «Бердичивська міська лікарня», [PERSON] , [PERSON] перебувала на обліку з приводу вагітності з 12.01.2022 по [INFO]. пологи відбулись [INFO], народився хлопчик. Довідка видана на основі індивідуальної карти вагітної і породіллі № 24 ( том 1 а.с 23, том 3 а.с. 21). Відповідно до посвідчення серія [NUMBER] , виданим 07.09.2022 [INFO] , [PERSON] є дружиною військовослужбовця, який загинув ( помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби ( том 1 а.с 24, том 3 а.с. 22-23). Згідно із довідкою № 5389 від 07.09.2022, виданої [INFO] , неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , дійсно є дитиною загиблого [INFO] , солдата [PERSON] , і має права на пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2012-ХІІ від 20.12.1991 ( том 1 а.с. 29, том 3 а.с .29). Відповідно до довідки № 2674 від 08.11.2022, виданої управлінням сім`ї та соціального захисту населення Бердичівською міською радою Житомирської області, сину [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , установлено статус члена сім`ї померлого Захисника України відповідно до п. 5 ст. 10-1 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за померлого [INFO] батька, [PERSON] , травма та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини ( том 1 а.с 30, том 3 а.с. 30). 08.11.2022 [PERSON] звернулась до Міністерства оборони України, із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, в якій зазначила, що 01.09.2022 вона отримала на свою карту «Ощадбанк» грошову суму 3 750 000 грн, як дружина загиблого [INFO] солдата [PERSON] , який проходив службу, як розвідник 1 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу 1 розвідувальної роти військової частини [NUMBER] . Відповідно до довідки виданої їй, [PERSON] № 255 від 03.11.2022 вона перебувала на обліку з приводу вагітності з 12.01.2022 по [INFO]. Народився хлопчик, довідка видана на основі індивідуальної карти вагітної і породіллі №24. 22.07.2022 їй видано свідоцтво про народження [PERSON] [INFO] , який народився в Україні Житомирської області м. Бердичів. Батьки: [PERSON] та [PERSON] [NUMBER] . Відповідно до статті 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» від 1992 року, [PERSON] , народжений [INFO] , має право на отримання одноразової грошової допомоги в разі гибелі ( смерті) його батька [PERSON] ( том 1, а.с. 10-11, том 3 а.с. 4-5). Згідно з відповіддю Міністерства оборони України № 423/К-2045/806 від 08.12.2022, [PERSON] було повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 « Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата загибелі особи, що зазначена у свідоцтві про смерть. [PERSON] загинув [INFO] і з цієї дати виникло право на одержання одноразової грошової допомоги у батьків та членів його сім`ї. Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки ( цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Одноразова грошова допомога, яка має виплачуватись членам сім`ї загиблого, не є коштами, які належали померлому ( спадкодавцеві), тому не входить до складу спадщини. Ураховуючи положення ст. 25 ЦК України право на отримання допомоги мають ті члени сім`ї загиблого, які були народжені до смерті військовослужбовця. Крім того , зазначено, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом № 132 від 21.07.2022, комісією було прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги батьку, матері, дружині та дочці загиблого [INFO] солдата [PERSON] , в сумі 15 000 000 гривень у рівних частинах кожному ( том 1 а.с. 12-13, том 3 а.с. 6-8). Відповідно до відповіді Військової частини [NUMBER] № 842/2288 від 16.12.2022, за підписом т.в.о. командира ВЧ [NUMBER] , капітана [PERSON] , наказом командира ВЧ [NUMBER] від 20.05.2022 № 45 встановлено обставини загибелі під час безпосередньої участі у бойових діях солдата [PERSON] . Роз`яснені положення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 та ст. 16-1 ,ч.1 ст.16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». З метою призначення і виплати одноразової грошової допомоги запропонували звернутись до [INFO] ( том 1 а.с. 14-17, том 3 а.с. 9-14). Відповідно до листа Військової частини [NUMBER] № 502/15/1929 від 19.12.2022, [PERSON] повідомлено про рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом № 132 від 21.07.2022 та роз`яснено положення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 ( том 3 а.с.33). Відповідно до заяви [PERSON] до [INFO] , остання просила призначити та виплатити одноразову грошову допомогу її сину [PERSON] ( том 3 а.с.38,39). [INFO] у листі від 19.01.2023 № 5/126 повідомлено [PERSON] про прийняте рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом № 132 від 21.07.2022. Із виписки по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що остання отримала кошти в розмірі 3 750 000 гривень ( том 3 а.с.36). [PERSON] направила на адресу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вимоги про направлення на її адресу або картку кошти, частини одноразової грошової допомоги, в сумі по 750 000 гривень, які відповідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення [PERSON] та [PERSON] отримали 06.01.2023, [PERSON] - 09.01.2023 ( том 1 а.с.47,50). Із змісту позовних вимог та пояснень учасників справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо права малолітнього [PERSON] на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю його батька війсковослужбовця [PERSON] . Нормами статтей 15 та 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до положень статті 242 Цивільного кодексу України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до положень частини першої статті 16 наведеного Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до частин першої, восьмої та дев`ятої статті 163 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону; особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права; порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до принципу диспозитивності суд встановлює обставини на підставі доказів наданих суду. Сторонами не надано суду рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум , оформленого протоколом № 132 від 21.07.2022, на яке сторони посилаються у своїх заявах по суті та відповідно якого комісією було прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги батьку [PERSON] , матері [PERSON] , дружині [PERSON] та дочці [PERSON] загиблого [INFO] солдата [PERSON] , в сумі 15 000 000 гривень у рівних частинах кожному, а також отримання вказаних сум відповідачами. Разом з тим, указані обставини сторонами не оспорюються, посилання на вказане рішення наявне в письмових доказах у справі, відповідачі не заперечують факту отримання коштів, а від так вказані обставини є такими , що визнані сторонами. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Щодо порушеного права малолітнього [PERSON] .. Нормами ст. 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції станом на час загибелі [PERSON] та прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги, встановлено - у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно до положень статті третьої Сімейного кодексу України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Положеннями статті сьомої Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 2 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про охорону дитинства», яка закріплює основні принципи охорони дитинства, визначено, що всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частин першої, другої статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки ( ч.1 ст. 26 ЦК України). Верховний Суд у своїй постанові від 10 травня 2024 року у справі № 440/6725/23 виснувала « п.44Держава має забезпечити рівні та справедливі соціально-правові гарантії для усіх членів сімей військовослужбовців, що загинули (померли) через виконання ними обов`язків військової служби. 45. За своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника), а тому виключення із кола осіб, які мають право на отримання допомоги, дитини військовослужбовця з підстав дати її народження не відповідає змісту і меті закону. 51. На сьогодні статус ненародженої дитини як суб`єкта цивільних правовідносин передбачено у спадкових правовідносинах. Такий підхід може бути використаний і у правовідносинах, пов`язаних із правом дитини, народженої після загибелі (смерті) особи, на отримання одноразової грошової допомоги. 52. Висновок відповідача про те, що дитина загиблого військовослужбовця [PERSON] - [PERSON] народилася після його смерті, а тому ця дитина не набула прав на отримання частки одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, є помилковим, оскільки такий підхід до тлумачення законодавства не відповідатиме положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також основним принципам охорони дитинства, а саме, рівності прав і свобод дітей, які визначені нормативно-правовими актами, незалежно від народження, або будь-яких інших обставин, а також міжнародним зобов`язанням держави згідно зі статтею 2 Конвенції про права дитини поважати і забезпечувати всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, без будь-якої дискримінації». Суд уважає, що вказані висновки Верховного Суду при вирішенні цього спору підлягають до застосування у порядку ч.4 ст. 263 ЦПК України, оскільки хоча предмети у справах є різними, однак при вирішенні питання про правомірність відмови Міністерства оборони України у виплаті частини одноразової допомоги дитині , яка народилась після загибелі військовослужбовця, Верховним Судом наданий аналіз саме наявності права у такої дитини на одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що заперечують відповідачі у цій справі. У контексті права дитини на отримання одноразової допомоги внаслідок загибелі батька військовослужбовця необхідно зазначити те, що стаття 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у подальшому зазнавала змін. Так, відповідно до Закону України № 2489-IX від 29.07.2022, вказана норма зазнала змін і викладена у такій редакції «У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)». Відповідно до Закону України №3515-IX від 09.12.2023 редакція вказаної статті серед іншого містить частину четверту такого змісту: до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав…. Указане свідчить, що законодавець послідовно з метою дотримання прав дітей приводить у відповідність норми законодавства, які регулюють правовідносини з призначення та виплати одноразової грошової допомоги в наслідок загибелі військовослужбовця, з основними принципам охорони дитинства, а саме, рівності прав і свобод дітей, які визначені нормативно-правовими актами, незалежно від народження. У цій справі встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , і відповідачі цей факт не заперечують та не спростовують, тому ураховуючи наведені норми права та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку , що [PERSON] має право на частину одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі [INFO] свого батька, військовослужбовця [PERSON] . Посилання представника відповідачів на висновки Верховного Суду, у яких зазначено, що для отримання права на отримання одноразової грошової допомоги , позивач повинен довести факт проживання з загиблим та наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, є хибними та безпідставними у даному випадку. У справах № 240/5809/19 та 456/1258/17 судами досліджувалось питання щодо права на одноразову грошову допомогу внаслідок загибелі військовослужбовця у першому випадку сестри після загиблого брата, у другому повнолітньої дитини після смерті батька. Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99, на яке посилається відповідач, має висновки щодо поняття « член сім`ї» у контексті пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , яка надає право на пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, у наведеному рішенні Конституційний Суд України виснував, що до кола членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Щодо них ознака (вимога) ведення спільного господарства з суб`єктом права на пільги в оплаті користування житлом і комунальними послугами застосовується лише у передбачених законом випадках. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. За обставин цієї справи доведення спільного проживання та ведення спільного господарства дитини народженої після загибелі військовослужбовця із останнім, на переконання суду, є юридично недоречним. Щодо способу захисту права. Як убачається з п. 2, 21 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у редакції, яка діяла на час призначення та виплати одноразової допомоги відповідачам, сім`ям загиблих у період дії військового стану військовослужбовців Державної прикордонної служби виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами. Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку. З огляду на обставини цієї справи, до правовідносин між сторонами підлягає застосуванню положення абзацу четвертого пункту другого наведеної постанови Кабінету Міністрів України, у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин. Необхідно зауважити, що вказане положення залишилось незмінним і у редакції постанови станом на час розгляду справи. У частині ж захисту прав малолітніх дітей вказана постанова зазнала змін та містить таке положення «Відмова від призначення та отримання одноразової грошової допомоги від імені малолітніх, неповнолітніх дітей загиблої (померлої) особи, а також недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, не допускається». Оскільки відповідачі разом із позивачкою у сукупності отримали кошти у розмірі передбаченому наведеною постановою КМУ, при цьому отримавши вимогу позивачки про сплату частини коштів на користь її сина, такі кошти не виплатили, що свідчить про відсутність згоди між сторонами, одноразова грошова допомога підлягає перерозподілу у судовому порядку, в наслідок чого будуть поновлені права малолітнього на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі батька - військовослужбовця. Щодо розподілу судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до положень частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачкою 11 та 14 лютого 2023 року відповідно до фіскальних чеків у сумі 13 440,20 гривень ( том 1 а.с.52,53). До інших витрат, передбачених ч.2 ст. 141 ЦПК України, належать, відповідно до пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду , викладеного у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Позивач у позові зазначила, що нею укладено договір з адвокатом Бочаровим С.В. та в період з 23.12.2022 по 07.02.2023 для виконання її доручень, відповідно до умов договору про надання правничої допомоги, та відповідно до ст. 133,137 ЦПК України, вона сплатила адвокату суму 16092 гривні 40 копійок за складання позовної заяви до Київського окружного адміністративного суду, позовної заяви до Солом`янського районного суду міста Києва, за неодноразові консультації перед договору, за складання скарг та заяв у державні органи України, за фактичні витрати на здійснення копій позовних заяв, за направлення позовів до суду, за витрати на сплату судового збору та інші судові витрати, пов`язані з розглядом її різних позовів, до різних відповідачів, у різних судах України. Просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16092 гривні 40 копійок. На підтвердження витрат на правову допомогу до позову долучений договір про надання правничої допомоги від 23.12.2022, укладений між адвокатом Бочаровим С.В. та [PERSON] .. Відповідно пункту 4 Договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар або завдаток у розмірі 3000 гривень 1 день роботи,500 гривень консультація. Далі на договорі містять записи кульковою ручкою про отримання коштів «8992,40 грн - 23.12.2022, 1000 грн - 10.01.2022, за позовну заяву в Житомирський адмін. Суд, 1000 гривень - 27.01.2023, 5100 грн на карту «Ощадбанк» отримав 07.02.2023, 4570,40 гривень отримав 15.02.2023, готівкою судовий збір 12346,40» ( том 1 а.с. 31). Суд критично оцінює вказаний договір щодо розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу саме у цій справі. Сама позивач вказує, що адвокат Бочеваров С.В. надавав їй послуги щодо подання позовів зокрема до Київського окружного адміністративного суду та інших судів, інших скарг до різних органів. Із вказаного договору не вбачається, які саме послуги надані адвокатом Бочеваровим С.В. саме у цій справі та яка їх вартість. Фіскальний чек від 27.12.2022 про сплату за послуги друку, товарний чек від 29.12.2022 за друк/ксерокс, фіскальний чек про направлення кореспонденції до Київського окружного адмінсуду, квитанція до платіжної інструкції на переказ коштів від 26.12.2022 про сплату судового збору за позов до Київського окружного адміністративного суду не є доказами витрат на правничу допомогу та не стосуються цієї справи. Представник позивача, адвокат Сидорчук О.Є. в судовому засіданні, наполягаючи на відшкодуванні витрат на правову допомогу, не надала пояснень щодо таких та заяву у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України не подала. Отже, позивачкою не доведений розмір витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, а тому вимоги про відшкодування таких не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved