Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», Позивач за первісним позовом) в особі свого представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом зазначив, що 18.03.2020 року між АТ «Альфа - Банк» та [PERSON] (далі - Відповідач) шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. 00 коп. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа- Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Наведені підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача. Станом на 20.12.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 87 211 грн. 27 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості який додається до позовної заяви. Далі позивач зазначає, що 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 18.03.2020 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.12.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 87 211 грн. 27 коп. Оскільки у позасудовому порядку відповідач свої договірні зобов`язання не виконує, заборгованість за таким кредитним договором не погашає, тому позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за Кредитним договором 18.03.2020 року у розмірі 87 211 грн. 27 коп., судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 100 грн. 00 коп. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем було подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилався на ті обставини, що по- перше, за умовами Оферти, сума ліміту відповідача становила 33 250 грн. 00 коп., а загальна заборгованість станом на 20.12.2021 року становить 87 211 грн. 27 коп., що значно більше кредитного ліміту. Крім того, ця сума заборгованості не деталізована, тобто не зазначені її складові (за наявності) заборгованість за тілом кредиту, відсотками, штрафами, комісіями, тощо. При цьому, згідно з виписку по рахунку за кредитною карткою позичальника вбачається, що первісним кредитором здійснювалося списання процентів за овердрафт, процентів за користування кредитом, комісії за страхові пакети, за розрахунково -касове обслуговування основної картки. Позовна заява також містить лише загальну суму заборгованості за кредитним договором. По-друге, доданий позивачем Додаток -1 до Договору факторингу від 20.12.2021 року не містить будь-яких реквізитів (підписів сторін, печаток первісного джерела його формування), а без відповідних його реквізитів не можливо встановити, що дійсно між вказаними товариствами було досягнуто згоди щодо відчуження права вимоги, саме до позивача. По - третє, згідно виписки за рахунком відповідачем було сплачено кошти в рахунок комісії за кредитним договором у загальному розмірі 20 403 грн. 68 коп. за період з 18.05.2020 року по 18.11.2021 року. Так, позивачем було включено в кредитний договір плату за розрахункове касове обслуговування, вказані кошти списувались з рахунку клієнта, що суперечить положенням Закону України « Про захист прав споживачів». У зв`язку з чим, представник відповідача просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. Також, представник відповідача [PERSON] - адвокат Калінін Сергій Костянтинович звернувся до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання недійсним положення кредитного договору в частини щодо обов`язку позичальника сплачувати кошти за розрахунково - касове обслуговування кредиту та зобов`язати здійснити перерахунок. В обґрунтування зустрічного позову такий учасник справи посилається на ту обставину, що 18.03.2020 року між АТ «Альфа - Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. 00 коп. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Станом на 20.12.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 87 211 грн. 27 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості який додається до позовної заяви. 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 18.03.2020 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.12.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 87 211 грн. 27 коп. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що обслуговування кредиту є супутньою послугою та умова договору яка зобов`язує позичальника нести витрати за розрахунково - касове обслуговування від суми кредиту суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, ні в Оферті,ні в Паспорті кредиту, які було надано позивачем до матеріалів справи позовної заяви, не вказано про обов`язок позичальника сплачувати кошти за розрахунково - касове обслуговування картки. Згідно виписки за рахунком відповідачем було сплачено кошти в рахунок комісії за кредитним договором у загальному розмірі 20 403 грн. 68 коп. за період з 18.05.2020 року по 18.11.2021 року. Оскільки позичальником списано з рахунку [PERSON] за розрахунково - касове обслуговування грошові кошти у розмірі 20 403 грн. 68 коп., то на підставі с т. 216 ЦК України вказані кошти підлягають перерахунку та зарахуванню в рахунок погашення основного боргу за Кредитним договором № 631385881 від 18.03.2020 року. Вважаючи вчинення таких дій незаконними, позивач за зустрічним позовом змушений звернутися до суду та просити суд визнати недійсними положення Кредитним договором № 631385881 від 18.03.2020 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Альфа - Банк» (правонаступник - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс») щодо обов`язку позичальника сплачувати кошти за розрахунково - касове обслуговування кредиту та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Кредитним договором № 631385881 від 18.03.2020 року за розрахунково - касове обслуговування грошові кошти у розмірі 20 403 грн. 68 коп. та зарахувати вказані платежі - в рахунок погашення основного боргу по Кредитному договору № 631385881 від 18.03.2020 року, та вирішити питання щодо судових витрат. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача за первісним позовом просив здійснювати розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Калінін Сергій Костянтинович просив суд у задоволені первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив ухвалити рішення про його задоволення з підстав, що наведені в такій заяві по суті справи. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 03.05.2024 року вирішено прийняти до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про захист прав споживачів. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 18.03.2020 року між АТ «Альфа - Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. 00 коп. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Судовим розглядом встановлено, що відповідачем за первісним позовом також було підписано у якості додатку до вказаного договору Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Оглядом судом оферти на укладання публічного договору та паспорту споживчого кредиту встановлено, що останні не містять положень щодо сплати комісійних платежів за розрахунково - касове обслуговування картки та іх розмір. Судом також встановлено, що 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 18.03.2020 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Позивач за первісним наполягає на тому, що оскільки відповідач порушив умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 20.10.2021 року за Кредитним договором № 268336658 від 28.08.2021 року виникла заборгованість на загальну суму 93 416 грн. 40 коп., з яких: 22 000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 71 416 грн. 40 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. У свою чергу відповідач за первісним позовом не визнає у повному обсязі вказане боргове зобов`язання через безпідставність, на його думку, нарахування та стягнення з нього суми комісійних платежів за розрахунково - касове обслуговування картки. Таким чином суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо наявного права вимоги у позивача за вказаним кредитним договором. Відповідно до положень статей 1077,1078ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Матеріали справи містять відповідний витяг з реєстру боржників та акт прийому- передачі реєстру божників від 20.12.2021 року, які є додатками до вказаного договору факторингу, та які на думку суду є належними та допустимими доказами наявності права вимоги у позивача за вище зазначеним кредитним договором. Заперечення сторони відповідача з приводу неналежного оформлення таких документів суд відхиляє, оскільки вони носять формальний характер, і нічим об`єктивно не підтверджуються. На думку суду, зміст означеного договору, витяг з реєстру боржників та акт прийому- передачі реєстру божників у повній мірі дозволяють встановити обставину щодо того за яким саме кредитним договором і стосовно якого саме боржника відступлене право вимоги. Суд також вказує, що ані умови вказаного договору факторингу ані норми чинного законодавства не пов`язують перехід такого права вимоги саме з моментом оплати фактором на клієнта грошової суми за придбання портфелю заборгованості. А тому відсутність у матеріалах цивільної справи такого платіжного документу не має правового значення для розгляду даної справи по суті. Суд вважає, що наявність підписаного Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу та витягу з реєстру боржників свідчить про те, що за договором факторингу, укладеного 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» позивач отримав право вимоги за вказаним кредитним договором. Окремо суд вказує, що навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримував вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги на користь фактора, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості в обсязі, що визначена кредитним договором, на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Однак, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу в обсязі, що визначена кредитним договором, для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора. Щодо позовних вимог за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вказує на наступне. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. За приписамист.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності дост. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В даному випадку, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що оскільки між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. При цьому позивач довів обставину ознайомлення відповідача з істотними умовами такого договору зокрема про розмір та порядок повернення кредиту, розмір та порядок сплати процентів. Суд вважає, позивачем доведено факт отримання відповідачем коштів за наявним в матеріалах справи правочином. Так, матеріалами справи підтверджено факт виконання банком, як первісним кредитором, своїх зобов`язань за кредитним договором перед позивальником, зокрема надання відповідачеві на умовах строковості, платності та повернення кредитних грошових коштів, що підтверджується випискою по рахунку позичальника, який є первинним документом, який за своєю формою відповідає вимогам, що встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У зв`язку із чим, суд сприймає таку виписку як належний, достатній та допустимий доказ надання кредитних коштів банком відповідачеві. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню, у зв`язку із чим суд стягує із відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 75 576 грн. 04 коп.. Окрім цього, Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд вважає, що вважає, що шляхом підписання вказаного кредитного договору та паспорту споживчого кредиту відповідач, як споживач, був проінформований також про реальну процентну ставку, загальні витрати за кредитом, та інші важливі правові аспекти його надання, що передбачені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування». Приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за його користуванням, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 11 202 грн. 37 коп. та овердрафту (несанкціонована заборгованість) у розмірі 432 грн. 86 коп. Вказана вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростованим відповідачем. Що стосується заборгованості по комісії, то суд виходить із наступного. Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються , у тому числі, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; В даному випадку, вказані саме розмір витрат щодо комісії не передбачений ані умовами кредитного договору, який підписаний відповідачем ані Паспортом споживчого кредитування. Таким чином, хоча вказані витрати і врегульовані положеннями Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 8), як такі, що входять до загальних витрат за споживчим кредитом, які сплачуються споживачем, однак останні при укладанні договору, шляхом визначення відповідної суми чи механізму її обрахування, між сторонами не обумовлювались. Таким чином, аналізуючи розрахунок суми заборгованості, що наданий позивачем, суд вказує, що банком нараховувались відповідачеві та стягувались комісійні платежі, розмір яких не узгоджено сторонами, та порядок і строки їх нарахувань не передбачені анкетою-заявою та вказаним паспортом споживчого кредитування. Згідно положень ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий cпocіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність саме в у кредитному договорі та паспорті споживчого кредитування домовленості сторін про розмір комісії, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості про комісії, оскільки без погодження розміру таких платежів такі умови договору є нікчемними. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного зобов`язання зі сплати комісії зобов`язати кредитора здійснити перерахунок заборгованості позивачу за вказаним кредитним договором, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності. Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Таким чином, суд за наслідком розгляду даної справи задовольняє первісний позов, стягуючи з боржника на користь кредитора заборгованість за тілом кредиту та процентах, одночасно з цим задовольняючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в частині зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, шляхом включення суми сплачених комісійних платежів в рахунок погашення заборгованості у тому числі за процентами за процентами, як такої, що погашається згідно умов договору першочергове за тіло кредиту. В задоволені решти вимог за зустрічним позовом суд відмовляє, оскільки такі вимоги не відповідають вищенаведеним вимогам матеріального закону. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних в розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При звернені до суду позивач за первісним позовом сплатив судовий збір в розмірі 3028 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 1066 від 07 березня 2024 року. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що позивачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» 02.10.2023 року було укладено договір про надання юридичних послуг № 02/10/-23 з ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб». Додатковим договором № 3 до договору № 02/10/-23 сторони узгодили, що сума витрат ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» по справі по позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 7 100 грн. 00 коп. Відповідно до акту № 3 приймання-передачі виконаних робіт згідно Додаткового договору № 2 до Договору № 02/10/-23 від 02.10.2023 року про надання юридичних послуг, ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» надав клієнтові ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» послуги: 1) надання первинної консультації замовнику у справі, тривалість 1 година, вартістю 1000 грн. 00 коп.; 2) правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного суду та Європейського суду з прав людини, тривалість 3 години, вартістю 3000 грн. 00 коп.; 3) підготовка та подання позовної заяви, тривалість 3,1 годин, вартістю 3100 грн. 00 коп., загальною вартістю 7100 грн. 00 коп. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до статті 1 якого договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина третя статті 4 зазначеного Закону). Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. В даному випадку позивач за первісним позовом просить про компенсацію здійснених ним витрат, понесених на юридичні послуги наданих йому ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб», та посилається на документи на підтвердження витрат на юридичні послуги цього товариства (договір про надання юридичних послуг №02/10/-23, додаток № 3 до договору, акт № 3 приймання-передачі виконаних робіт). Суд зауважує, що витрати на юридичні послуги, надані позивачу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у справі іншою, ніж адвокат особою, а саме ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб», не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. Вказана позиція, узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), а тому має бути врахована судом. З урахування викладеного, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7100 грн. 00 коп. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп. При цьому позивач за зустрічним позовом відповідно до вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору за позов, що пов`язаний х порушенням його права. У зв`язку з тим, що зустрічний позов задоволено частково, а тому судові витрати по справі у вигляді судового збору необхідно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь держави у розмірі 1 211 грн. 20 коп. Щодо розподілу судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу за зустрічним позовом, суд вказує на наступне. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, але при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial