Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

До суду звернулась позивач з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 30 жовтня 2018 року було зареєстровано шлюб із відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Позивач також зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є те, що в період з вересня 2023 року між сторонами фактично припинено шлюбні відносини, враховуючи виниклу психологічну несумісність через різні погляди на життя, що в свою чергу призвело до відсутності взаєморозуміння між ними. З відповідачем спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна та місце проживання неповнолітньої дитини на момент звернення до суду не мають. Ухвалою суду 10 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивач надала до суду клопотання, в якому просить провести розгляд справи за відсутності позивача та її представника та наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач, що був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 30 жовтня 2018 року Приморським районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 604, та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою\~статті 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач стверджує, що між нею та відповідачем фактично припинено шлюбні відносини, враховуючи виниклу психологічну несумісність через різні погляди на життя, що в свою чергу призвело до відсутності взаєморозуміння між ними. Відповідачем вказані обставини не спростовані. Спір про поділ майна між сторонами у справі на даний час відсутні. Місце проживання малолітньої доньки разом з позивачем після розірвання шлюбу визначено сторонами у добровільному порядку. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. У відповідно до положень \~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати у справі, а саме сума судового збору.

Outcome: approved