Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

29.02.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у якому просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ( який помер [INFO] ) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Крім того просила визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного вище житлового будинку. У позовній заяві позивачка зазначила, що 06.07.1996 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . На той час вона навчалась на останньому курсі Василівського сільськогосподарського технікуму «Перемога» Запорізької області. Після закінчення навчання позивачка, як молодий спеціаліст, була направлена на роботу в КПСП імені Коцюбинського в м. Новому Бузі, Миколаївської області на посаді ветеринарний фельдшер, за місцем постійного проживання свого чоловіка, який також працював в даному господарстві електриком. Враховуючи те, що позивач та її чоловік, на той час працювали в КПСП імені Коцюбинського, а власного житла не мали, то господарство надавало (продавало) своїм працівникам під виплату житлові будинки, які були в господарстві. Скориставшись цим правом, чоловік [PERSON] отримав житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] (після зміни нумерації № [NUMBER] ). Весь цей час, а саме, з 1996 року по 2008 рік з заробітної плати чоловіка позивачки відраховувались щомісячні платежі за оплату придбаного вищевказаного житлового будинку, і так як платежі складали значну суму від заробітної плати чоловіка, то у вказаний період родина проживала на залишкову частину заробітної плати [PERSON] та на повну заробітну плату позивачки. В подальшому, відповідно до рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області №222 від 08.04.2008 року, [PERSON] отримав правовстановлюючий документ на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами - свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.04.2008 року та позивачки з [PERSON] , як подружжя, що придбало нерухоме майно в шлюбі, стали повноцінними власниками житлового будинку. В період спільного проживання, а саме, з 1996 року по 2015 рік, позивачка з чоловіком [PERSON] проживали як подружжя, однією сім`єю, в одному помешканні, за однією адресою, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки, надавали допомогу один одному, купували майно та спільно ним користувались, були пов`язані спільним побутом. Від спільного проживання в шлюбі дітей не мали. З травня 2015 року позивачка з чоловіком розійшлась та 23.03.2017 року відповідно до рішення Новобузького районного суду Миколаївської області шлюб між ними було розірвано. Таким чином, позивачка вважає, що придбаний ними з [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під час зареєстрованого шлюбу є об`єктом їх спільної сумісної власності подружжя. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті колишнього чоловіка, 30.01.2024 року позивачка звернулась із заявою до приватного нотаріуса Баштанського нотаріального округу Миколаївської області Савченко А.В., щодо видачі їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [INFO] колишнього чоловіка [PERSON] . Але, нотаріус відмовила, позивачці у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя на зазначений вище житловий будинок, так як із документа, що посвідчує право власності на житловий будинок (свідоцтва) не вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя. Між позивачкою та [PERSON] не було укладено договору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а за життя чоловіка позивачка не встигла виділити свою частку у спільному майні та отримати на неї правовстановлюючий документ. Ухвалою суду від 11.03.2024 року відкрито провадження у справі та справу призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 04.04.2024 року підготовче судове засідання закрите, справу призначено до розгляду по суті. 25.04.2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про заміну неналежних відповідачів оскільки після ознайомлення із спадковою справою № 3/2024 від 15.01.2024 року, заведеною після смерті [PERSON] , представнику і позивачу стало відомо, що відповідачі яких вони вказали у позовній заяві: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] на користь племінниці [PERSON] , яка і звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Тому представник позивача просив на підставі ч.1 ст.51 ЦПК України замінити первісних відповідачів на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 30.04.2024 року у справі замінено неналежних відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на належного [PERSON] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні спочатку позов не визнала. Вона не заперечувала того факту, що позивачка [PERSON] та [PERSON] були подружжям, проживали у спірному будинку. Однак даний будинок був їм подарований на весіллі батьками чоловіка [PERSON] . В подальшому відповідачка повідомила, що вона не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на частину спірного житлового будинку, однак просила не стягувати з неї судовий збір. Заслухавши сторін та представника позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що з 06.07.1996 року позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 23 березня 2017 року 9 а.с.10). Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 квітня 2008 року, та документів на підставі яких його було видано, [PERSON] належить на праві приватної власності жилий будинок, який розташований в [ADDRESS] ( а.с.7,11,12,13,60). Право власності зареєстровано за [PERSON] в Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 29 квітня 2008 року за реєстровим № 2651 ( а.с.8,9). Відповідно до архівних довідок Новобузького міського трудового архіву Новобузької міської ради Миколаївської області від 15.12.2023 року № С-01-12/845 [PERSON] отримував заробітну плату в КПСП імені Коцюбинського, СЗАТ імені Коцюбинського Новобузького району Миколаївської області в період з 1996 року по 2002 рік, із якої проводились певні утримання « за дом», як зазначено у відомостях ( а.с.20,21) Згідно архівної довідки від 19.12.2023 року № С-12/11-04/04 встановлено, що КПСП імені Коцюбинського було ліквідовано в 1999 році, а на його базі створено СЗАТ імені Коцюбинського, яке в 2003 році було ліквідовано (а.с.19). Судом також встановлено із виписки з протоколу №14 засідання правління КПСП імені Коцюбинського від 09.06.1994 року, що [PERSON] було надано будинок для проживання по [ADDRESS] ( а.с.59) Відповідно до архівних довідок Новобузького міського трудового архіву Новобузької міської ради Миколаївської області від 27.03.2024 року № С-01-12/230 [PERSON] отримувала заробітну плату в КПСП імені Коцюбинського, СЗАТ імені Коцюбинського Новобузького району Миколаївської області в період з 1994 року по 2000 рік, із якої проводились певні утримання « за дом», як зазначено у відомостях ( а.с.57) Відповідно до архівних довідок Новобузького міського трудового архіву Новобузької міської ради Миколаївської області від 27.03.2024 року № С-01-12/231 [PERSON] отримував заробітну плату в КПСП імені Коцюбинського, СЗАТ імені Коцюбинського Новобузького району Миколаївської області в період з 1994 року по 2000 рік, із якої проводились певні утримання « за дом», як зазначено у відомостях ( а.с.58) Вирішуючи спірні правовідносини у даній справі, слід зазначити, що у відповідності до ч. 3\~ст. 368 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже,\~ст. 60 СК України, ст.368 ЦК України\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Як роз`яснено в п.п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2\~ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2\~ст. 364 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Враховуючи встановлені судом обставини, надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, який слід задовольнити. Позивачкою при зверненні до суду із даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 3273,10 грн., витрати за проведення оцінки предмета спору ( будинку) у розмірі 1800 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про сплату судового збору та оплату послуг експерта.\~ На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом задоволено позов в повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати.

Outcome: approved