Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що з 14.02.2015 року по 13.11.2019 року перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення суду про розірвання шлюбу дитину залишено на проживанні з матір`ю, а також рішенням суду від 03.02.2020 року визначено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. Із моменту розірвання шлюбу\~ відповідач жодних зв`язків із сином не підтримує, не цікавиться здоров`ям дитини та її навчанням. Матеріально допомагає та цікавиться дитиною лише колишня свекруха позивача. Сину встановлений діагноз змішаний специфічний розлад розвитку з елементами аутизму, син потребує особливої уваги, індивідуально займається із логопедом, лікуванням сина відповідач жодного разу не займався. Позивач вважає, що син втратив психоемоційний зв`язок із батьком внаслідок байдужого ставлення відповідача до нього, за наведених обставин позов просила задоволити. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав.\~ Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому та в додаткових поясненнях.\~ Позивач додатково вказала, що на даний час вона працює в Києві, а її син проживає із її матір`ю\~ в м. Долина, вона часто приїжджає та бачиться із сином по мірі можливостей, кожного дня спілкується з ним по телефону, жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з сином не чинить. Представник відповідача просив відмовити у задоволення позову у зв`язку із його необґрунтованістю та недоведеністю обставин на які посилається позивачка у позовні заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачем з дитиною спілкувався. Потім спілкування припинилось з ініціативи колишньої дружини. Заборгованості щодо сплати аліментів у нього немає, хоч і сплата здійснюються від імені його матері, однак грошові кошти він надає особисто,\~ часто бачитися із дитиною не може у зв`язку із зайнятістю на роботі. Хоче спілкуватися із дитиною, дуже любить свого сина, у задоволенні позову просив відмовити. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Долинської міської ради у судові засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Також 01.04.2024 року на адресу суду надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] . Свідок [PERSON] яка являється матір`ю позивача у судовому засіданні надала покази в яких вказала, що відповідач останні раз спілкувався із дитиною в 2021 році, бажання бачитися та спілкуватися із дитиною більше проявляла мати відповідача. Конфліктів у неї із відповідачем не було, дитина відвідує заняття у логопеда та психолога. Після Пасхи провідати внука приїжджали батьки відповідача, однак\~ нікого не було вдома, про їх приїзд розказала згодом сусідка. Привезти внука до Івано-Франківська свідок не має змоги, вона в загальному займається виховання дитини, а позивач дає кошти на потреби сина. Від [PERSON] були посилки, внук має банківську картку на яку мати відповідача сплачує аліменти, доступ до карти має позивач. Свідок [PERSON] \~ у судовому засіданні надала покази, зазначивши, що є матір`ю [PERSON] ,\~\~ та як народився внук позивач із дитиною певний час проживали в неї,\~ коли дитині виповнилось 3 роки позивач забрала дитину. Син звертався до Опікунської ради щодо дозволу бачитись із сином.\~ Вона та її син постійно намагалися підтримувати спілкування, аліменти сплачуються від її імені, оскільки вона є ФОП та кожного місяця здійснює всі банківські операції, син надає кошти на аліменти, але постійно перебуває на роботі. В лютому 2022 року спілкування обірвалося, коли позивач із сином переїхали в Долину. До червня 2023 року свідок\~ спілкувалась із [PERSON] щодо внука. Вона відвідувала орган опіки і піклування замість сина, оскільки він не зміг через роботу.\~ Відповідач постійно цікавиться\~ своїм сином та любить його, але не спілкується через погані стосунки з колишньою дружиною. 16.05.2024 року до суду від позивача та її представника надійшли додаткові письмові пояснення, у яких сторона позивача зазначила, що вважає висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] неналежним на недопустимим доказом по справі. Також, у судовому засіданні 19.06.2024 був оглянутий доданий до матеріалів справи файл із відеозаписом спілкування [PERSON] з психологом.. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача та його представника, покази свідків, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2015 року по 13 листопада 2019 року. Рішенням суду від 03.02.2020 року вирішено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно (а.с.7-8). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 20 січня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] . В рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами було визначено, що юридичне місце проживання сина [PERSON] визначено за місцем проживання матері, тобто [PERSON] (а.с.6). Але, як вказала позивачка із сином вона не проживає, а проживає на даний час в м. Києві зі своїм чоловіком. Син [PERSON] проживає зі своєю бабусею, матір`ю позивачки у [ADDRESS] . В той же час до позовної заяви додано копію акту обстеження № 69 від 04.09.2023 року із якого вбачається, що проведено обстеження у громадянки [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] та що [PERSON] повністю перебуває на утриманні матері [PERSON] (а.с.11). Але, обставини, які вказані в акті не відповідають дійсності, оскільки позивачка [PERSON] не проживає разом із сином за вказаною в акті адресою. Судом встановлено із висновку органу опіки та піклування, що [PERSON] проживає разом із бабусею та дідусем по лінії матері за адресою: [ADDRESS] , а позивачка працює та проживає в м. Києві та приїжджає до сина раз на тиждень чи на два тижні. Згідно копії консультаційного висновку спеціаліста №8562 від 26.06.2023 року [PERSON] \~ встановлено діагноз змішаний специфічний розлад розвитку з елементами аутизму (а.с.12). До матеріалів справи долучено\~ копії декларації про вибір лікаря та інформацію на адвокатські запити із навчальних закладів «ТОТОША ХАЙ-МАЙНДХ СКУЛ» та ТОВ «ЦЕНТР ОСВІТИ ОПТІМА» згідно яких замовником наданих [PERSON] послуг є [PERSON] (а.с.16-20). На підтвердження здійснення оплати за навчання позивачка надала копії квитанцій від 13.09.2023 року та 24.10.2023 року на загальну суму 10 500 грн. (а.с.21-22). Також до матеріалів справи долучено психологічну характеристику психоемоційного стану дитини [PERSON] від ТОВ\~ Центр психологічної допомоги дітям «Серденько» (а.с. 24-25) та судом оглянуто відеозапис спілкування дитини з психологом. Із висновку та перегляду відеозапису спілкування дитини можна зробити висновок про те, що дитина потребує родинного спілкування, саме з батьками, мамою та батьком чи вітчимом, про це свідчить зокрема і відповідь хлопчика про те, що «Родини немає». В своїй позовній заяві позивач зазначила як підставу позбавлення батьківських прав відповідача те, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина [PERSON] . В той же час позивачка та свідок, мати позивачки, яка фактично займається вихованням внука, підтвердили, що відповідач до початку війни спілкувався з сином, позивачка навіть залишала сина зі свекрухою, коли відлучалась у відрядження. Відповідач та його мати проживають разом, тому відповідач мав можливість та спілкувався з сином. Ситуація щодо спілкування батька з сином погіршилась після переїзду дитини до м. Долина, за місце проживання бабусі, матері позивачки. Але, все ж таки відповідач та його мати цікавились успіхами сина та внука, свідок стверджує, що відповідач передав їй кошти, які вона в свою чергу переводила на рахунок внука. Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на недоцільність позбавлення [PERSON] відносно його сина [PERSON] . Крім того, в 2019 році відповідач звертався із заявою до служби у справах дітей Тлумацької районної державної адміністрації щодо визначення способів участі у вихованні його дитини, але питання не розглядалось на комісії, оскільки сторони дійшли згоди (а.с.51). Представник позивачки на спростування вказаної інформації надала відповідь начальника служби у справах дітей Тлумацької міської ради у якій зазначено, що за період з січня 2019 року по сьогоднішній день до служби у справах дітей Тлумацької міської ради не надходило звернень від [PERSON] з приводу визначення способів участі у вихованні дитини [PERSON] (а.с.79). Але, вказані відповіді стосуються різних суб`єктів: Тлумацької міської ради та Тлумацької районної державної адміністрації. Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області створена 17.03.2021 року і тому відповідач не міг звертатись до вказаної служби в 2019 році. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Саме така правова позиція висловлена в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В процесі розгляду справи судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами виникали конфлікти, які негативно вплинули на відносини між батьком та дитиною. Окрім того, як встановлено в судовому засіданні та підтвердила позивачка, вона також не проживає із дитиною, фактично вихованням дитини займається бабуся. Із висновку органу опіки та піклування вбачається що мати дитини [PERSON] на момент обстеження була відсутня. Батько дитини [PERSON] не засідання комісії не з`явився, проте заздалегідь повідомив працівників служби у справах дітей міської ради про те, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, сумлінно платить аліменти та має бажання спілкуватися з дитиною, проте у нього склалися неприязні стосунки зі своєю колишньою дружиною, яка чинила перешкоди у спілкуванні з сином. Орган опіки та піклування Долинської міської ради вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.65-66). За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які після розірвання шлюбу не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. За вказаних обставин, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed