Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Суть питання, що вирішується рішенням. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про застосування наслідків нікчемного правочину, посилаючись на те, що між сторонами у простій письмовій формі укладено договір фінансового лізингу, який відповідно до закону підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, проте такий правочин всупереч вимогам закону нотаріально посвідчоено не було, у зв`язку з чим останній є нікчемним, а отже позивач просить застосувати до такого правочину наслідки нікчемності укладеного правочину та повернути позивачу сплачені на виконання такого договору кошти. Рух справи. 20.12.2023 визначено головуючого. 29.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, судове засідання призначено на 12.03.2024. 07.03.2024 надійшов відзив /а.с. 63 -66/. 12.03.2024 надійшла відповідь на відзив /а.с.90-92/. 12.03.2024 судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, розгляд справи призначено на 17.04.2024. 17.04.2024 постановлено ухвалу про усунення недоліків. 22.04.2024 надійшла заява про уточнення позовних вимог, усунуто недоліки /а.с. 134 - 135/, розгляд справи призначено на 18.06.2024. 20.05.2024 надійшли заперечення проти заяви про уточнення позовних вимог /а.с. 145-147/. 18.06.2024 ухвалено рішення. Доводи учасників справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав наведених вище, викладених у заявах по суті справи. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні останніх з підстав наведених у заявах по суті справи та пояснила, що відповідно до законодавства посвідчення договору фінансового лізингу укладеним між фізичною та юридичною особою, підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін і у даному випадку жодна із сторін таку вимогу не пред`явила, незважаючи на те, що договором така процедура була прописана. Укладений правочин сторонами почав виконуватися, зокрема предмет договору був переданий і за це сплачений платіж. В подальшому позивач у зв`язку із зміною фінансового становища не змогла виконувати зобов`язання, про що особисто повідомляла відповідача, внаслідок чого в подальшому договір лізингу відповідачем було припинено в односторонньому порядку згідно умов договору та закону, про що повідомлено позивача, яка повернула предмет лізингу. Таким чином, станом на час розгляду даного спору між сторонами не існують будь які договірна зобов`язання, а на час їх існування такі зобов`язання були оформлені належним чином та частково виконані. Крім того, відповідні обставини щодо зазначеного вже були предметом розгляду у судовій інстанції, наслідком чого є ухвалене рішення, де позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог і судове рішення оскаржено не було. Під час розгляду спору судом, було встановлено, що договір був укладений, частково виконаний. Представник позивача заперечував проти доводів представник відповідача та зазначив, що спір, який був розглянутий судом не є тотожнім із даним спором, судом зазначено, що був обраний не належний спосіб захисту, у зв`язку з чим було відмовлено у задоволенні позову. Встановлені судом обставини. 18.01.2022 сторони у простій письмовій формі уклали договір фінансового лізингу /а.с. 10-21/, відповідно до якого відповідач на підставі акту приймання - передачі в лізинг /а.с 23/, передав позивачу транспортний засіб, а остання взяла на себе зобов`язання сплачувати лізингові платежі відповідно до графіку, який є додатком № 1 до відповідного договору /а.с. 22/. 07.02.2022 позивач здійснила оплату згідно графіку на суму 26108 грн. 99 коп., частини вартості транспортного засобу, 3232,15 грн. оплату комісійної винагороди, а всього 29341 грн. 14 коп. /а.с. 24/. 21.02.2023 позивач звернулась до відповідача з листом, в якому просила повідомити про викупну вартість лізингового майна, який є предметом договору та зазначила, що через форс-мажорні обставини, а саме оголошення військового стану в країні 24.02.2022, які тривають понад 30 днів, позивач не може виконувати умови договору /а.с. 30, 31/. 27.03.2023 відповідач направив позивачу вимогу про повернення предмет лізингу, сплату лізингових платежів та інших платежів по договору /а.с. 23-27/, а також повідомлення про відмову (розірвання) договору фінансового лізингу з 27.03.2023 /а.с. 27 - 29/, у зв`язку з несплатою позивачем лізингових платежів, що передбачено п. п. 9.3, 11.2, 11.7.1, 11.7.4 договору. 03.04.2023 позивач звернулась до відповідача з листом про те, що договір укладений сторонами є нікчемним, оскільки останній та додатки до нього не посвідчені нотаріально, про що сторони дійшли згоди відповідно до п. 14.5. договору і що передбачено законом, у зв`язку з чим укладений договір є нікчемним, не створює для сторін будь яких наслідків, а тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу сплачений останньою лізинговий платіж /а.с. 31, 32/. 07.04.2023 позивач повернула відповідачу предмет лізингу на підставі акту приймання - передачі повернення з лізингу, який є додатком № 4 до договору /а.с. 29/. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким керувався. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. За бажанням фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору. Відповідно до п. 14.4. договору останнім передбачено що у випадку якщо договір посвідчено нотаріально усі додаткові угоди також підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 14.5. договору сторони дійшли згоди про нотаріальне посвідчення договору, а також будь яких додаткових угод, що можуть укладатися у майбутньому. Таким чином вбачається, що під час укладення договору сторони погодили просту письмову форму останнього та домовились про його нотаріальне посвідчення, проте, як вбачається з матеріалів справи, протягом дії договору, незважаючи на домовленість сторін, жодна із них не висувала вимог щодо нотаріального посвідчення договору, в разі чого така вимога підлягала б безумовному виконанню відповідно до спеціального закону. За таких обставин підстави вважати, що сторонами при укладенні правочину не було додержано вимог закону, зокрема форми (нотаріальне посвідчення), у зв`язку з чим такий правочин є нікчемним, відсутні. Крім того, вбачається, що сторонами вказаний договір почав виконуватися, проте дія договору була припинена у зв`язку з невиконанням позивачем фінансових зобов`язань, а не з інших підстав. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Суд вважає, недоцільним надавати оцінку іншим доводам представників сторін, оскільки вважає, що такі доводи не впливатимуть на висновки суду, які зазначені вище. Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed