Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

У грудні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Бережного Я.В., третя особа АТ «ОТП Банк»про визначення часток в праві спільної сумісної власності та зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 06 серпня 1994 року. 04.10.2007 року ними було придбано в кредит двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,4 кв.м., в якій вони разом проживають. Зобов`язання по сплаті за вищезазначену квартиру здійснювалось відповідно до кредитного договору № МL-008/374/2007 від 04.10.2007 року за спільні кошти подружжя, незважаючи на те, що договори щодо кредиту та іпотеки було оформлено на її чоловіка. Постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Бережного Я.В. від 23.09.2021 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № МL-008/374/2007 від 04.10.2007 року у сумі 87 095 доларів США 07 центів, постановою від 19.10.2021 накладеноарешт на спірну квартиру та призначено зберігачем невідому особу - [PERSON] [INFO] . Зазначає, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відчуження частки цього майна в тому числі і на публічних торгах без згоди іншого з подружжя порушує право останнього як співвласника на вільне користування і розпорядження нерухомим майном. Крім цього, позивачка, не має боргових зобов`язань перед банком, а відповідно позбавлення її майна в рахунок погашення грошових зобов`язань інших осіб є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законом. Вказане обтяження унеможливлює реалізацію права власності позивачки на майно, як співвласниці майна, розташованого за адресою [ADDRESS] , перешкоджають її вільному користуванню і розпорядженню нерухомим З цих підстав, просить суд визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] за позивачкою та [PERSON] в розмірі по одній другій частці та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження № [NUMBER], на підставі постанови про опис та арешт майна від 19.10.2021 року. У відзиві [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, та просив задовольнити з тих підстав, що 04.10.2007 року ним та його дружиною [PERSON] було придбано в кредит квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що зобов`язання по сплаті боргу за кредитним договором № МL-008/374/2007 від 04.10.2007 року здійснювалися за спільні кошти подружжя. На даний час на квартиру, накладено арешт на підставі постанови приватного виконавця Бережного Я.В. від 19.10.2021 р. у виконавчому провадженні ВП № [NUMBER], щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №МL-008/374/2007 від 04.10.2007 року. Крім того, дії приватного виконавця Бережного Я.В. є неправомірними щодо позивачки як співвласника майна, розташованого за адресою [ADDRESS] , оскільки перешкоджають її вільному користуванню і розпорядженню цим нерухомим майном. Вважає, що приватний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен був з`ясувати, чи не володіє боржник даним нерухомим майном спільно з іншими особами, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, що ним не було зроблено. Зазначає що рiшенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2022 року було задоволено позовнi вимоги [PERSON] до АТ «ОТП Банк» про визнання відмови у проведенні реструктуризації за валютним кредитом неправомірною та зобов`язання банку провести обов`язкову реструктуризацію відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та внесеними змінами до "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про споживче кредитування". Натомість з метою уникнення виконання рішення суду, банком було укладено ряд угод, щодо переходу права на вимогу іпотечного майна. На даний час квартира виставлена на торги в «СЕТАМ», № лоту 51039 і лише завдяки військовому часу торги зупинені, а проведення виконавчих дій відкладається, а дії банку разом із підконтрольними йому товариствами з обмеженою відповідальністю свідчать про намагання якнайшвидше продати об`єкт іпотеки всупереч рішення суду щодо зобов`язань банку провести реструктуризацію, та позбавити і його і дружину права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання третю особу АТ «ОТП Банк» замінено на його правонаступника ТОВ «Доступні Фінанси». Позивачка в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, звернулася до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Бережного Я.В. адвокат Павленко С.В. в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просив провести розгляд справи за відсутності його та відповідача в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до постанови про арешт майна боржника від 19.10.2021 у виконавчому провадженні [NUMBER] винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. на виконання виконавчого листа №2/756/1050/16, виданого 06.03.2017 Оболонським районним судом м. Києва про стягненя з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №МL-008/374/2007 від 04.10.2007 у сумі 87 095 доларів США 07 центів та витрати пов`язані з опублікуванням оголошення в засобах масової інформації в розмірі 420 грн. описано та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить боржнику відповідно до договору купівлі-продажу від 04.10.2007 року. Позивачка [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 06.08.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (том спр.1, а.с. 136). Під час перебування у шлюбі,відповідно до Договору купівлі - продажу квартири від 04.10.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І.В. відповідач [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] (том спр.1, а.с. 131-133). Позивачка просить суд визначити частки в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Розглядаючи спірні правовідносини, суд зазначає, що згідно з ч.ч. 1, 5ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках (крім підстав для зняття арешту державним виконавцем) арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 цієї ж постанови, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Отже, з позовом до суду про визнання права власності та зняття арешту з майна може звернутися власник / володілець майна, якщо він вважає, що майно чи його частина, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. В пунктах 14, 15 Постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 Пленум Верховного Суду України роз`яснив наступне: вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист. У справах про зняття арешту з майна, що становить спільну сумісну власність членів сім`ї, частка боржника визначається відповідно до правил статті 357 ЦК, яка передбачає рівність часток у праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За правилами ч. 3 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15). Згідно роз`яснень Верховного Суду України наданих в п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК. Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу і за кошти спільні подружжя. Судом під час розгляду цієї справи встановлено, і визнається стороною відповідача [PERSON] , що вищевказане майно, а саме квартира [ADDRESS] зареєстрована на ім`я відповідача [PERSON] , є спільним сумісним майном подружжя. З огляду на вищезазначене, вимога позивачки про визнання права власності на квартиру в частці 1/2, є її безумовним правом як співвласника цього майна, такий поділ суд визнає правомірним та допустимим з урахуванням правових підстав набуття права власності на спірну квартиру. Щодо позовної вимоги про зняття арешту з спірної квартири, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Водночас, на виконання виконавчого листа №2/756/1050/16 виданого 06.03.2017 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №МL-008/374/2007 від 04.10.2007 у сумі 87 095 доларів США 07 центів та витрати пов`язані з опублікуванням оголошення в засобах масової інформації в розмірі 420 грн. в межах виконавчого провадження [NUMBER] відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. описано та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить боржнику відповідно до договору купівлі-продажу від 04.10.2007 року Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.02.2022 року замінено стягувача АТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «Доступні фінанси» у виконавчому листі №2/756/1050/16, 756/12736/15-ц, виданого Оболонським районним судом м. Києва. Як вбачається з матеріалів справи, а також підтверджується рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2022 року пр. №2/752/4283/22, ун. №752/26708/21, яке залишено Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 02.11.2022 року без змін (том спр. 1, а.с. 210-217), відповідачем [PERSON] 04.10.2007 року укладався кредитний договір №МL-008/374/2007 з АТ «ОТП Банк» для придбання квартири [ADDRESS] , в якій з 20.08.2009 року проживає та зареєстрована позивачка (том. спр. 1 , ас. 137). Норма ч. 2 ст. 73 СК України передбачає, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Разом з тим, поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 06 березня 2019 року у справі №61-156св17). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , на яке накладено арешт, придбане сторонами за час перебування у шлюбі, а тому позивачка є за законом фактичним власником спірного майна у рівній з відповідачем частці - 1/2, не зважаючи на те, що квартира зареєстрована на відповідача [PERSON] . При цьому судом враховується, що кредитний договір №МL-008/374/2007 від 04.10.2007 року укладений між АТ «ОТБ Банк» і [PERSON] був укладений ним в інтересах сім`ї і кошти, які одержані за договором, використано для купівлі спірної квартири, тому вимога про зняття арешту з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження [NUMBER] задоволенню не підлягає. В зв`язку з вищезазначеним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial