Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Кондратенко О.О. Предметом позову є стягнення з [PERSON] на користь позивача завдані збитки в сумі 2110511,57 грн., що є еквівалентом 81250,00 доларів США. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.04.2018 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року залишено без задоволення заяву про забезпечення позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 9/20 часток квартири [ADDRESS] , загальною площею 280,9 кв. м., що належить на праві власності [PERSON] та заборони її відчуження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року задоволено заяву представника позивачки [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів у справі. Витребувано з Посольства Сполучених Штатів Америки в Україні (04112 м. Київ, вул. Авіаконструктора Сікорського, 4), належним чином засвідчені копії документів, а саме: - договір оренди квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та/чи [PERSON] та Посольством Сполучених Штатів Америки в Україні, в період часу з 2003 року по серпень 2017 року; - платіжні доручення та банківські виписки про перерахування Посольством Сполучених Штатів Америки в Україні на рахунок [PERSON] та/чи [PERSON] орендної плати за користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Кондратенко О.О . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Кондратенко О.О . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів, якою, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року, про виправлення описки, витребувано з Публічного акціонерного товариства ?ПроКредитбанк? (03115 м. Київ, пр-кт. Перемоги, 107-А), належним чином засвідчені відомості, а саме: - хто (які конкретно особи), на підставі яких документів мали доступ (право) на отримання та/чи перерахування коштів, (користування) з рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім?я [PERSON] ( [INFO] , громадянин Республіки Франція, РНОКПП [NUMBER] ) в Публічному акціонерному товаристві ?ПроКредитбанк?, в період часу з 01 січня 2003 року по 31 грудня 2018 року включно; - хто, коли і скільки фактично отримав кошти з рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] ( [INFO] , громадянин Республіки Франція, РНОКПП [NUMBER] ) в Публічному акціонерному товаристві ?ПроКредитбанк?, в період часу з 01 січня 2003 року по 31 грудня 2018 року включно; - чи надходили (перераховувались) ці кошти, коли і в яких сумах, від здачі в оренду квартири. На підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 01-08-1055 від 21 жовтня 2020 року, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2021 року звернено з судовим дорученням про надання правової допомоги до Центрального (компетентного) органу Франції з проханням за територіальністю провести певні процесуальні дії, а саме: витребувано від Міністерства юстиції Франції, Париж, Вандомська площа, 13 (Ministere de la justice, Hotel de Bourvallais 13, Place Vendome Paris 01) інформацію про те, чи чи визнавався [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] французькими судами, чи іншими компетентними органами недієздатним чи обмежено дієздатним відповідно до законодавства Французької Республіки. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2021 року звернено з судовим дорученням про надання правової допомоги до Центрального (компетентного) органу США з проханням за територіальністю провести певні процесуальні дії, а саме: Витребувано від Посольства Сполучених Штатів Америки в Україні (04112 м. Київ, вул. Авіаконструктора Сікорського, 4), належним чином засвідчені копії документів, а саме: - належним чином посвідчені копії договорів оренди, а також додатків, доповнень, змін, поправок та інших документів до них, щодо квартири [ADDRESS] , укладених між [PERSON] та/чи [PERSON] , вона ж в різні періоди - [PERSON] , [PERSON] та Сполученими Штатами Америки в особі уповноваженої особи (уповноважених осіб) Посольства Сполучених Штатів Америки в Києві, Україна, за період часу з 2003 року по серпень 2017 року; - належним чином посвідчених копій платіжних доручень, банківських виписок та інших фінансових доручень, що підтверджують суми та факт перерахування коштів в якості орендної плати за користування працівниками Посольства Сполучених Штатів Америки квартирою [ADDRESS] , Україна за період з 2003 року по серпень 2017 року. Провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентного органу Сполучених Штатів Америки на судове доручення про надання міжнародної правової допомоги. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.08.2023 року провадження у справі поновлено, призначено судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.01.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 грудня 2001 року [PERSON] та мати позивача - [PERSON] подарували позивачу, на той час ще неповнолітній, 1/10 частку квартири [ADDRESS] , для забезпечення її житлом після продажу квартири [ADDRESS] , яка належала на прані власності позивачу та [PERSON] , кошти з продажу якої були витрачені на купівлю квартири [ADDRESS] . З 2002 року по 2003 рік позивач проживала у Англії, де навчалася у коледжі. А з 2003 року по 2006 рік вона разом із мамою проживала у Франції. Коли позивач повернулася в Україну, вона не змогла потрапити у квартиру, оскільки, як вона пізніше дізналася, [PERSON] без неї та її матері згоди, ще у червні 2003 року здав вказану квартиру в оренду посольству США, яке використовувало її для проживання своїх працівників. На той час мати позивача та [PERSON] вже припинили шлюбні стосунки. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2009 року у цивільній справі №2-4535/09 [PERSON] вимоги було задоволено в повному обсязі. Було вирішено вселити її у квартиру [ADDRESS] ; визначено порядок користування вказаною квартирою, за яким їй у користування було виділено дитячу кімнату площею 34,31 кв.м., а коридори, санвузли, душові кімнати, ванну кімнату, кухню - столову, кладову - було залишено у спільному користуванні; було зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою. Однак, виконати вказане судове рішення позивач не змогла, оскільки [PERSON] разом із відповідачкою у цій справі - [PERSON] проживав однією сім`єю у Республіці Франція, жодних дій для усунення порушень права позивача вчиняти не бажав. Доступу до квартири вона так і не отримала, оскільки вона постійно здавалася в оренду дипломатичним робітникам посольства США. З цієї же причини не могла потрапити у квартиру і мати позивача. Жодних доходів від оренди квартири вони також не отримували. З червня 2003 року, розуміючи, що [PERSON] не є одноособовим власником квартири, відповідачка і [PERSON] , діючи спільно, користувались і розпоряджалися квартирою здаючи її в оренду, спільно отримували доходи від оренди, в тому числі і доходи від частини квартири позивача, чим їй була заподіяна майнова шкода, збитки. Як вбачається з чергового договору оренди квартири, укладеного 09.04.2013 року між [PERSON] , від імені якого діяла за довіреністю відповідачка у цій справі і США, представленими [PERSON] з Посольства Сполучених Штатів Америки в м. Києві, квартира передавалась в оренду для використання в якості дипломатичної установи США для будь-яких інших цілей відповідно для потреб Орендаря. Вартість оренди складала 60000 доларів США на рік на умовах передоплати один раз на три місяці на відповідний рахунок [PERSON] . Строк оренди складав 3 роки - починаючи з 01.05.2013 року до 30.04.2016 року. 29.04.2016 року до вищевказаного договору оренди було внесено поправку №1 відповідно якої строк дії договору було продовжено на 6 років - до 30 квітня 2022 року. Суму орендної плати було змінено на 50000 доларів на рік. [INFO] [PERSON] помер. Як спадкоємиця після смерті чоловіка, [PERSON] у спадок отримала право власності на 8/20 частин квартири [ADDRESS] , про що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно було зроблено запис №20588217 від 25.05.2017 року. Лише після смерті [PERSON] і вступу у спадщину відповідачки у цій справі, 11.08.2017 року до чергового договору оренди квартири були внесені відповідні поправки, за якими позивача та її мати було включено в якості орендодавців і вони почали отримувати з того часу за цим договором орендну плату. Протиправні дії [PERSON] та [PERSON] , направлені на порушення права власності позивача були взаємопов`язаними, сукупними діями з єдиним наміром. За таких обставин вони повинні нести солідарну відповідальність за завдану ними шкоду у вигляді завданих позивачу збитків (втраченої нею вигоди) від використання майна, що належить їй на праві власності. Обов`язок відповідачки, який виник як солідарний, зі смертю [PERSON] не припинився. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що строк позовної давності за даною позовною заявою сплинув у січні 2012 року. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Жодної з вищевказаних підстав не існує. Відповідач у даній справі жодним чином не мала відношення до порушення прав позивача та не могла вплинути на відновлення порушених прав позивача. Таким чином, [PERSON] є неналежною стороною в дані справі, оскільки стосовно неї, як видно із матеріалів справи, абсолютно виключається можливість того, що вона є суб`єктом спірних правовідносин. Відповідач діяла в межах своїх повноважень за довіреністю та добросовісно, не порушуючи прав позивача, що підтверджується наступним акцептом позивача стосовно умов договору оренди квартири S-292-ОВО-339 у вигляді приєднання до нього та виконання відповідних зобов`язань. Позовна заява [PERSON] не містить жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував підстави, за яких може наставати відповідальність [PERSON], як відповідача Від представника позивача до суду надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на користь позивача завдані збитки в сумі 3098956,25 грн., що є еквівалентом 81250,00 доларів США. В судовому засіданні, яке відбулось 01.07.2024, представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. В судовому засіданні, яке відбулось 01.07.2024, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 20 грудня 2001 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] , 1/10 частку квартири [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2009 року у цивільній справі №2-4535/09 [PERSON] вимоги було задоволено в повному обсязі. Було вирішено вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] ; визначено порядок користування вказаною квартирою, за яким [PERSON] у користування було виділено дитячу кімнату площею 34,31 кв.м., а коридори, санвузли, душові кімнати, ванну кімнату, кухню - столову, кладову - було залишено у спільному користуванні; було зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2014 року у справі №2610/19773/2012 поділено спільне майно подружжя, а саме: - визнано за [PERSON] право власності на 9/20 частин квартири [ADDRESS] ; - визнано за [PERSON] право власності на 9/20 частин квартири [ADDRESS] ; - визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини критої автомобільної стоянки [ADDRESS] ; - визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини критої автомобільної стоянки [ADDRESS] . Як вбачається з договору оренди квартири, укладеного 09.04.2013 року між [PERSON] , від імені якого діяла за довіреністю [PERSON], і США, представленими [PERSON] з Посольства Сполучених Штатів Америки в м. Києві, квартира передавалась в оренду для використання в якості дипломатичної установи США для будь-яких інших цілей відповідно для потреб Орендаря. Вартість оренди складала 60000 доларів США на рік на умовах передоплати один раз на три місяці на відповідний рахунок [PERSON]. Строк оренди складав 3 роки - починаючи з 01.05.2013 року до 30.04.2016 року. 29.04.2016 року до вищевказаного договору оренди було внесено поправку №1 відповідно якої строк дії договору було продовжено на 6 років - до 30 квітня 2022 року. Суму орендної плати було змінено на 50000 доларів на рік. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] виданим у Французькій республіці. Як спадкоємиця після смерті чоловіка [PERSON] , [PERSON] у спадок отримала право власності на 9/20 частин квартири [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] і вступу у спадщину [PERSON], 11.08.2017 року до чергового договору оренди квартири були внесені відповідні поправки, за якими [PERSON] та [PERSON] було включено в якості орендодавців і вони почали отримувати з того часу за цим договором орендну плату. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. (Велика Палата Верховного Суду Постанова 30 червня 2020 року справа №638/18231/15-ц) Правовий режим майна подружжя розрізняється залежно від того, ким він встановлений - законом чи самим подружжям, тобто вирізняють законний (легальний) і договірний (контрактний) правові режими подружнього майна, які суттєво відрізняються один від одного за своїми основними характеристиками та правовими заходами, що включені до їх складу. Так, відповідно до ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Повірений діє лише в межах повноважень, наданих Довірителем Згідно з ч. 1 ст. 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. 06 грудня 2010 р. (реєстрація шлюбу [PERSON] з [PERSON] ) [PERSON] уклала шлюбний контракт з [PERSON]. Відповідно до умов шлюбного контракту [PERSON] з [PERSON]: цитата 1: «За основу свого союзу подружжя прийняло режим РОЗДІЛЬНОСТІ МАЙНА у тому вигляді, як його запроваджено статтями 1536 - 1543 Цивільного кодексу». цитата 2: «кожен з членів подружжя збереже власність, управління, користування і вільне розпорядження рухомим і нерухомим майном, яке йому належить у теперішній час, і тим майном, яке з`явиться у подальшому житті з будь-яким статусом.». Відповідно до п. А статті 4 Договору оренди квартири 8-292-ОВО-339 (наявний в матеріалах справи) кошти в рахунок орендної плати перераховувались посольством США на банківський рахунок, належний [PERSON], а згідно з положенням згаданого шлюбного контракту: Цитата 3: «депозитні готівкові кошти або ті, що знаходяться на поточному рахунку, належатимуть тому з членів подружжя, котрий є власником рахунку чи депозиту». Таким чином, подружжя скористались своїм правом і встановило шлюбним договором режим роздільної власності подружжя щодо всього майна. Режим роздільності означає, що майно, набуте в шлюбі кожним з подружжя, є його особистою власністю, якою він в праві володіти, користуватись і розпоряджатись на власний розсуд. При цьому спільна сумісна власність не виникає (статті 1536 - 1543 Цивільного кодексу Франції, стаття 97 СК України). Суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідач у даній справі мала відношення до порушення прав позивача та могла вплинути на відновлення порушених прав позивача. Таким чином, [PERSON] є неналежною стороною в дані справі, оскільки стосовно неї виключається можливість того, що вона є суб`єктом спірних правовідносин. Твердження позивача про те, що відповідач, діючи за довіреністю від імені [PERSON], при укладанні Договору оренди квартири 8-292-ОВО-339 повинна була отримати згоду у позивача, а тому укладення договору без її згоди порушило її права, не відповідає дійсності та не співвідноситься ні з вимогами цивільного законодавства, ні з обставинами справи. Твердження позивача про те, що у [PERSON] виник солідарний обов`язок із [PERSON], є хибним, не ґрунтується на жодних нормах права. Так, у своїй позовній заяві позивач вказує на те, що порушення її прав (завдання збитків) розпочалось 01.06.2003 року, проте, в зазначений період мати позивача перебувала з 06.09.1999 року по 14.10.2009 року у зареєстрованому шлюбі з громадянином Франції [PERSON]. Даний шлюб розірваний судовим рішенням Касаційного Суду в Парижі від 14.10.2009 року. З чого можна зробити висновок, що кошти, які отримував на власний банківський рахунок колишній чоловік матері позивача, були об`єктом їх спільної власності і відповідач не мала до них жодного відношення. Позовна заява [PERSON] не містить жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на підстави, за яких може наставати відповідальність за завдану шкоду позивачу з боку відповідача, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed