Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що 22.08.2019 року Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області зареєстрував шлюб між [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] ), [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис № 2667. За час шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Як стверджує позивач, систематичні непорозуміння та конфлікти з різних підстав негативно вплинули на шлюбні стосунки, що призвело до фактичного припинення існування сім`ї. Сімейні суперечки призвели до втрати всього спільного, що їх об`єднувало та спонукало до спілкування і взаємної турботи, однак, з часом виникло розуміння, що сторони є різними за характером особистостями, мають різні інтереси та світогляд. За час проживання в шлюбі вони не знайшли спільної лінії поведінки стосовно один одного, мають різні погляди на сімейне життя і виконання подружніх обов`язків, втратили почуття взаєморозуміння та підтримки. Протягом останніх двох років стосунки подружжя зіпсувалися, зникли спільні інтереси та сімейні цінності. Сторони не ведуть спільного господарства, відносини фактично припинилися, а наявність шлюбу між ними має лише формальний характер. Тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та власними інтересами. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняла остаточно, а подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам відповідача. Також позивач просить після розірвання шлюбу повернути їй дівоче прізвище " [PERSON] ". Окрім того, позивач зазначає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Водночас відповідач [PERSON] з серпня 2023 року не приймає участі в утриманні дитини. Попри те, батько є здоровим та працездатним, не має інших дітей, чи непрацездатних батьків, а отже, може сплачувати аліменти. Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2024 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судові засідання не з`являвся, незважаючи на те, що неодноразово, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзиву, а також будь яких клопотань до суду не подавав. Згідно відомостей, наданих на запит суду Державною міграційною службою України, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На вказану адресу відповідачу неодноразово скеровувалися повістки, які повернуті на адресу суду із зазначенням поштовою установою «адресат відсутній за вказаною адресою», що згідно положень ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням відповідача про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.1\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 3\~ст.223 ЦПК України,\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід згідно ст.280\~ЦПК\~України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.08.2019 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено актовий запис № 2667 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). В шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована також позивач [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112\~Сімейного\~кодексу\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24\~Сімейного\~кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56\~Сімейного\~кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно з приписами частини 3 статті 105\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, примирюватися позивач категорично не бажає, на розірванні шлюбу наполягає, таким чином, подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому шлюб з відповідачем слід розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.08.2019 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, при реєстрації шлюбу позивач [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". З огляду на те, що позивач заявила у позовній заяві вимогу про зміну свого прізвища на дошлюбне, у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачем прізвища після розірвання шлюбу. Разом із тим, на підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ст. 179 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Статтею 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конституція України в статті 48 встановлює право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Основний Закон України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51),у той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51). Судовий захист майнових прав дитини передбачає звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання її майнових прав, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Виплата аліментів на дитину є виключним правом дитини та обов`язком батьків до її повноліття, затвердженим законодавством України. З урахуванням діючого законодавства, наявності обов`язку щодо матеріального забезпечення дітей з боку обох батьків, з урахуванням законодавчо встановленого розміру аліментів на одну неповнолітню дитину, який складає від доходу (заробітку) платника аліментів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача у розмірі частини від заробітку та доходу відповідача підлягають задоволенню з урахуванням положень абз.2 ч.2 ст.182 СК України, відповідно до яких мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів передбачене вимогами чинного законодавства для забезпечення поліпшення майнового становища дитини, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище. Згідно із ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з моменту пред`явлення позову, в даному випадку - з 22.01.2024 року. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно із ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. за вимогу про стягнення аліментів. Окрім того, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~280-282, 284, 352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: approved