Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

26.12.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради Одеської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 26.12.2023 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 08.08.2019 року шлюб між сторонами розірвано, судовим наказом Татарбунарського районного суду Одеської області від 29.05.2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей. З 2019 року відповідач не спілкується з дітьми, аліменти не сплачує, матеріально не допомагає, дітьми не цікавиться, не проявляє батьківської турботи. Діти повністю перебувають на утриманні [PERSON] , яка створила для них гідні умови проживання. Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дітей, так як відповідач не цікавиться їх долею та не приймаю участі в їх вихованні. 09.01.2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 18.03.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 11.08.2024 року. В судове засідання 24.06.2024 року позивач не з`явилась, водночас від її представника надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.58). Відповідач відзив або заперечення на позов до суду не надавав та в судові засідання 18.03.2024 року, 07.05.2024 року та 24.06.2024 року жодного разу не з`явився, на його адресу направлялась ухвала про відкриття провадження по справі з зазначенням дати судового засідання (а.с.20), повістка про виклик до суду, яка повернулись з відповідною відміткою (а.с.40,44), також виклик здійснювався через оголошення на офіційному веб сайті (а.с.51). Представник третьої особи у судове засідання 24.06.2024 року також не з`явився, однак від нього надійшла заява від 11.06.2024 року про слухання справи без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.54). Також надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей, затверджений рішенням виконкому Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.55-57). Відповідно до ст. 280 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у спра\-ві «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». За таких обстави, у зв`язку з запровадженням воєнного стану на території України, з урахуванням заяви представника позивача та третьої особи про розгляд справи за їх відсутності та відсутності відповідача, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, врахувавши позицію позивача та представника третьої особи щодо позовних вимог, суд вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Статтею 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження(а.с.11-12). Згідно довідки виданої відділом соціального захисту та охорони здоров`я Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №147 від 03.11.2023 року№134 від 02.02.2023 року вбачається, що неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] дійсно проживає лише з матір`ю [PERSON] за адрсеою: [ADDRESS] (а.с.13). Подружжя Багно розлучилось, згідно рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08.08.2019 року (а.с.9) та з відповідача стягуються аліменти на користь позивача, згідно судового наказу від 29.05.2019 року (а.с.10). Разом з цим, судом встановлено, що 29.05.2024 року рішенням виконавчого комітету Татарбунарської міської ради затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.55-57). Судом встановлено, що відповідач за час розгляду справи судом, своєї поведінки по відношенню до дитини не змінив, на розгляд справи не з`являвся, життям дітей не цікавиться, а навпаки, такими діями проявив свою байдужість до дітей взагалі. Вказані обставини стверджують, що відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, незважаючи на те, що є фізично здоровою, працездатною особою. Своєї поведінки змінювати не бажає. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній так і в приватній сфері. Судом встановлено, що розлучення відповідача із дітьми відбулося через невиконання ним батьківських обов`язків і він жодним чином не продемонстрував суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дітьми. За таких обставин, без бажання відповідача, держава позбавлена можливості посприяти у виконанні ним своїх батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що відповідач самоухилився від виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітніх дітей, не проявляє до них щонайменшої батьківської турботи, вихованням не займається і така його поведінка свідчить про наявність законних підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування своїми обов`язками. Разом з тим, відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини 1 Статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або коли проживають роздільно і необхідно прийняти рішення про місця проживання дитини. Позбавлення батьківських прав як спосіб впливу на батьків, не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. На підставі викладеного, з урахуванням ігнорування відповідачем даного позову та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, суд доходить висновку про достатність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved