Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Єлманова В.А. в січні 2021 року звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фактор», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліхт Інвест», у якому просила - визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 25.03.2016 року між ТОВ «Ліхт Інвест» та ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор» та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Незнайком Є.В. за реєстраційним № 1147 - недійсним; - витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «Ліхт Інвест» квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - Відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом скасування реєстрації переходу права власності на це майно до ТОВ «Агро Фактор», ТОВ «Ліхт Інвест» та скасування записів про припинення іпотеки та обтяження про заборону іпотекою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.04.2005 між позивачем та ВАТ «Універсальний Банк розвитку і партнерства» укладено договір іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №42 від 18.03.2005. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка перебувала у власності [PERSON] з грудня 2000 року. Позивач не в повній мірі виконував зобов`язання за кредитним договором і в січні 2018 отримав повістку про виклик до суду у справі за позовом ТОВ «Ліхт Інвест» до нього та членів його родини про виселення з цієї квартири. Згодом позивачем було з`ясовано, що листопаді 2014 року між ПАТ "БГ Банк" і ТОВ "Фінансова компанія "Марко Поло" укладені Договір про відступлення права вимоги від 12.11.2014 (далі - Договір відступлення N? 1), та Договір про відступлення права вимоги від 14.11.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. (далі -Договір відступлення N? 2). Зазначені договори укладені на умовах відстрочення оплати. В результаті укладання даних договорів були відступлені права вимоги за великим кредитним портфелем ПАТ «БГ «Банк» (кредитними договорами) та за договорами у забезпечення даних кредитів (договори застави та іпотеки), у тому числі відступлені права вимоги за кредитним договором N? 42 та договором іпотеки N?547 (Позичальник та Іпотекодавець [PERSON] ). 14.11.2014 проведено реєстраційні дії - зміни до запису про іпотеку N? 7702670 (до 01.01.2013 зареєстрована в Державному реєстрі іпотек за N? 1898505 від 19.04.2005) щодо зміни іпотекодержателя, внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою Іриною Анатоліївною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 17232284 (далі - Реєстраційна дія N? 1). Запис стосувався іпотеки на нерухоме майно - квартиру, об?єкт житлової нерухомості, загальною площею 51,2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (далі - Квартира). 05.06.2015 між ТОВ "Фінансова компанія "Марко Поло" і ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "СОЛІД" укладено Договір про відступлення права вимоги, зареєстрований в реєстрі за N? 1007 (далі - Договір відступлення N? 3). 14.07.2015 між ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "СОЛІД" і ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор" укладено Договір про відступлення права вимоги, зареєстрований в реєстрі за N? 1205 (далі - Договір відступлення N? 4). Результатом укладення Договорів відступлення N? 1, N? 2, N? 3 і N? 4 став перехід прав вимоги за Кредитним договором і Договором іпотеки до ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор" - отже останній став набувачем майнових прав щодо спірного об?єкта нерухомості. Однак, 02.12.2015 постановою Київського апеляційного господарського суду у справі N?910/2924/15-г, Договори відступлення N? 1 і N? 2 визнані недійсними із застосуванням наслідків недійсності. Отже, позивач вважає, що у наступних набувачів майнових прав на спірну квартиру немає необхідного обсягу цивільної дієздатності, зокрема, у ТОВ "ФК "Агро Фактор". Однак, незважаючи на визнання вищезазначених договорів недійсними в судовому порядку, ТОВ «ФК «Агро Фактор», будучи обізнаним про таке судове рішення, 05.02.2016 зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки, запис про що було здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. всупереч мораторію на звернення стягнення на іпотечне майно за валютними кредитами. 05.02.2016 проведено реєстраційні дії: - запис про погашення заборони на нерухоме майно N? 1898511 та перенесення до новоствореного ОНМ за N? 13146373; - запис про погашення іпотеки за записом N? 7702670; - зміни до запису про іпотеку N? 13146355, якими змінено іпотекодержателя на ТОВ "Факторингова Компанія "Агро Фактор"; - зміни до запису про заборону на нерухоме майно N? 13146373; - запис про право власності N? 13146363, відповідно до якого зареєстровано право власності на Квартиру за ТОВ "Факторингова Компанія "Агро Фактор". Дії здійснені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 28113000 (далі - Реєстраційна дія N? 2). 10.02.2016 проведено реєстраційні дії - запис про припинення іпотеки за записом N?13146355, внесеному приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 28174353 (далі - Реєстраційна дія N? 3). 10.02.2016 проведено реєстраційні дії - запис про припинення заборони на нерухоме майно за записом N? 13146373, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 28173521 (далі - Реєстраційна дія N?4). Надалі, незважаючи на визнання вищезазначених договорів недійсними, після встановлення недійсності відступлення права вимоги в судовому порядку ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор" 25.03.2016 уклало з ТОВ "Ліхт Інвест" Договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого право власності на Квартиру перейшло до останнього (надалі- спірний договір, спірний правочин). Зазначений договір також посвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович. 25.03.2016 проведено реєстраційні дії: - запис про припинення права власності за записом N? 13146363; - запис про право власності N? 13875984, відповідно до якого право власності Квартиру зареєстровано за ТОВ "Ліхт Інвест" Ці дії здійснені приватним нотаріусом Незнайком Є.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №28942860. Зважаючи на зазначені обставини просила ухвалити рішення в межах заявлених позовних вимог. 10.03.2021 від третьої особи - приватного нотаріуса КМНО Незнайка Є.В. надійшли пояснення, в яких він проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не є стороною договору купівлі-продажу, що укладений між ТОВ «Агро Фактор» та ТОВ «Ліхт Інвест», а тому не вправі пред`являти вимог про його оспорення. Вважає, що вимога про відновлення запису про право власності за [PERSON] на спірну квартиру у Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно не може бути задоволена судом, оскільки визнання договору купівлі-продажу недійсним призведе до двосторонньої реституції сторін договору і не відновить право власності [PERSON] . Крім того, просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки про набуття права власності ТОВ «Ліхт Інвест» позивач міг дізнатись з моменту направлення вимоги про виселення. При вчиненні реєстраційних дій він, як державний реєстратор, діяв правомірно і у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». ТОВ «Ліхт Інвест» у квітні 2021 подало відзив на позов, у якому представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що право власності ТОВ «Агро Фактор» позивачем не оспорюється, а тому на момент укладання спірного правочину товариство розпорядилось власним майном на свій розсуд. ТОВ «Ліхт Інвест» не було учасником судового провадження у справі №910/2924/15-г, а тому рішення у ній не має преюдиційного значення. Вважає, що позивачем не доведено факту порушення його прав як власника спірної квартири укладанням оспорюваного договору, згоду органу опіки і піклування отримувати було не потрібно, оскільки малолітні діти на момент укладання договору іпотеки права власності чи користування квартирою не мали, а сторонами договору не є законні представники дітей. ТОВ «Ліхт Інвест» є добросовісним набувачем спірної квартири, а тому вона не може бути у нього витребувана. Позивач не є власником спірної квартири, оскільки запис про право власності у Реєстрі речових прав відсутній. Оскільки реєстрація права власності за ТОВ «Агро Фактор» не оскаржувалась, то і право власності [PERSON] на спірну квартиру було відсутнє. Вимога про скасування запису про державну реєстрацію права власності є неналежним способом захисту. Просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності. В інших письмових заявах по суті справи сторони повторювали доводи, викладені у позовній заяві та відзиві. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Ліхт Інвест» в судовому засіданні проти позову заперечував. Інші учасники справи до суду не з`явились, суд ухвалив розглядати справу за їх відсутності. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.12.2000 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири набуто право власності на квартиру [ADDRESS] . З 22.05.2003 року у цій квартирі зареєстровано місце проживання позивача. 18.03.2005 між ВАТ "Універсальний Банк Розвитку та Партнерства" (після зміни назва - ПАТ "БГ Банк») і [PERSON] укладено Кредитний договір N? 42, за умовами якого останньому було відкрито відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 25 000 доларів США на поточні потреби зі сплатою 10% річних строком до 17.03.2008. 19.04.2005 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором між цими ж сторонами укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В. за реєстровим N?547, предметом якої стала зазначена вище квартира. В подальшому, сторонами було узгоджено ряд змін до цих договорів, в яких збільшено суму ліміту, строк повернення коштів. 12.11.2014 і 14.11.2014 між ПАТ "БГ Банк" і ТОВ "Фінансова компанія "Марко Поло" укладені Договір про відступлення права вимоги від 12.11.2014 (за кредитними договорами), та Договір про відступлення права вимоги від 14.11.2014 (за договорами іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. за реєстровим №1025. 05.06.2015 між ТОВ "Фінансова компанія "Марко Поло" і ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "СОЛІД" укладено Договір про відступлення права вимоги, зареєстрований в реєстрі за N? 1007 (далі - Договір відступлення N? 3). 14.07.2015 між ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "СОЛІД" і ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор" укладено Договір про відступлення права вимоги, зареєстрований в реєстрі за N? 1205 (далі - Договір відступлення N? 4). 02.12.2015 постановою Київського апеляційного господарського суду у справі N?910/2924/15-г за позовом ПАТ «БГ Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло», треті особи приватний нотаріус КМНО Войнарська І.А., ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "СОЛІД", ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор», ТОВ «Компанія з управління активами «Домініон-Капітал» про визнання нікчемних правочинів і застосування наслідків їх недійсності, заявлені вимоги задоволено і визнано недійсними договори про відступлення права вимоги, що укладені між ПАТ "БГ Банк" і ТОВ "Фінансова компанія "Марко Поло», а також застосовано наслідки недійсності правочину - Договору про відступлення права вимоги від 12.11.2014 року шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло» (ідентифікаційний код - 38392156) повернути Публічному акціонерному товариству «БГ Банк» оригінали всіх документів, які зазначені в Акті прийому-передачі документації (Додаток № 2 до Договору від 12.11.2014), зокрема, кредитний договір №87 від 26 квітня 2006р. (ОР) (4 арк.), Договір №1 від 09 лютого 2009р. про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 87 від 26 квітня 2006р. (ОР) (1 арк.), Договір №2 від 06 березня 2009р. про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №87 від 26 квітня 2006р. (ОР) (1 арк.), Договір №3 від 19 березня 2010р. про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №87 від 26 квітня 2006р. (ОР) (3 арк.), Договір №4 від 17 вересня 2010р. про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №87 від 26 квітня 2006р. (ОР) (1 арк.), Договір №5 від 30 листопада 2010р. про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору №87 від 26 квітня 2006р. (ОР) (1 арк.), Кредитний договір №42 від 18 березня 2005р. (ОР) (3 арк.), Договір №1 від 18 квітня 2006р. про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору №42 від 18 березня 2005р. (ОР) (1 арк.), Договір №2 від 29 листопада 2006р. про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору №42 від 18 березня 2005р. (ОР) (1 арк.), Договір №3, від 09 лютого 2009р. про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору №42 від 18 березня 2005р. (1 арк.), Договір №4 від 06 березня 2009р. про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору №42 від 18 березня 2005р. (1 арк.), Договір №5 від 30 березня 2010р. про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору №42 від 18 березня 2005р. (ОР) (3 арк.), Договір №6 від 29 вересня 2010р. про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору №42 від 18 березня 2005р. (ОР) (1 арк.), Договір №7 від 30 листопада 2010р. про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору №42 від 18 березня 2005р. (ОР) (1 арк.), Договір іпотеки №547 від 19 квітня 2005 р. (ОР) (4 арк.), Договір №1 (4150) від 29 листопада 2006 р. про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки №547 від 19 квітня 2005 р. (ОР) (1 арк.), Договір №2 (1041) від 30 березня 2010 р. про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки №547 від 19 квітня 2005 р. (ОР) (1 арк.), Договір №3 (4325) від 08 грудня 2010 р. про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки №547 від 19 квітня 2005 р. (ОР) (1 арк.) назва контрагента - [PERSON] . ТОВ «ФК «Агро Фактор», яке було учасником зазначеної господарської справи, будучи обізнаним про таке судове рішення, 05.02.2016 зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки, запис про що було здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. 05.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. проведено наступні реєстраційні дії: - запис про погашення заборони на нерухоме майно N? 1898511 та перенесення до новоствореного ОНМ за N? 13146373; - запис про погашення іпотеки за записом N? 7702670; - зміни до запису про іпотеку N? 13146355, якими змінено іпотекодержателя на ТОВ "Факторингова Компанія "Агро Фактор"; - зміни до запису про заборону на нерухоме майно N? 13146373; - запис про право власності N? 13146363, відповідно до якого зареєстровано право власності на Квартиру за ТОВ "Факторингова Компанія "Агро Фактор". В подальшому, набувши право власності у такий спосіб, ТОВ «Агро Фактор» 25.03.2016 уклало з ТОВ "Ліхт Інвест" Договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого право власності на Квартиру перейшло до останнього. Зазначений договір також посвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович. 25.03.2016 проведено реєстраційні дії: - запис про припинення права власності за записом N? 13146363; - запис про право власності N? 13875984, відповідно до якого право власності Квартиру зареєстровано за ТОВ "Ліхт Інвест" Ці дії здійснені приватним нотаріусом Незнайком Є.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №28942860. Отже, підсумовуючи зазначені обставини, можна дійти висновку про те, що на момент реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Факторингова компанія «Агро-Фактор», [PERSON] був її власником і іпотекодавцем за договором іпотеки, що укладений між ним та ПАТ «БГ Банк». Договір про відступлення, зокрема, права вимоги до [PERSON] в судовому порядку визнано недійсним, про що мав знати новий кредитор, а саме ТОВ «Факторингова компанія «Агро-Фактор», оскільки він був залучений до цієї справи в господарському суді. Враховуючи таке судове рішення і застосування наслідків недійсності правочину, право вимоги до [PERSON] мало повернутись первинному кредитору - ПАТ «БГ Банк», що призвело б до втрати такого права у ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор». Після цього ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор», подавши приватному нотаріусу заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.02.2016, вчинила юридично значимі дії, спрямовані на вибуття квартири з власності іпотекодавця [PERSON] , набуття права власності на неї та подальший продаж іншій юридичній особі - ТОВ «Ліхт Інвест». Аналізуючи викладене, суд констатує, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Відповідно до ч.6 цієї статті, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Отже, враховуючи неправомірне вибуття з власності [PERSON] спірної квартири суд вважає правильним відновити його права шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор» та ТОВ «Ліхт Інвест» та витребувавши її у останнього товариства на користь [PERSON] . При цьому, суд керується наступними положеннями чинного законодавства. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом частин другої-п`ятої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину. При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 4, 12 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Частиною 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у випадках, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17 зроблено висновок, що «право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача». У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника». З урахуванням всіх зібраних у справі доказів, а також положень ст..388 ЦК України, вищевказаних висновків судів касаційної інстанції, суд вважає що спірна квартира вибула з володіння позивача [PERSON] не з його волі, внаслідок недобросовісності ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор», а тому має бути витребувана від відповідача ТОВ «Ліхт Інвест» на користь позивача, що вказує на обґрунтованість позовних вимог в цій частині. При цьому суд вважає, що саме таке рішення відновить права позивача, які існували до порушення і є належним способом захисту його права власності, житлових прав. Суд враховує, що у спірній квартирі [PERSON] має зареєстроване місце проживання з 2003 року і використовує її для проживання родини разом з неповнолітніми дітьми. Доказів наявності у його власності іншого житла стороною відповідача не надано. Доводи сторони відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують висновків суду, що викладені вище і не є підставою для відмови у позові з наступних підстав. Дійсно, відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. ТОВ «Ліхт Інвест» не було учасником справи N?910/2924/15-г за позовом ПАТ «БГ Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло», треті особи приватний нотаріус КМНО Войнарська І.А., ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "СОЛІД", ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор», ТОВ «Компанія з управління активами «Домініон-Капітал» про визнання нікчемних правочинів і затосування наслідків їх недійсності. Однак при розгляді цієї справи, посилаючись на те, що це рішення не має для товариства преюдиційного значення, ним обставини, які встановлені цим рішенням жодним чином не спростовувались. Думка суду щодо порушення права власності позивача діями ТОВ «Агро Фактор» описувалось вище. Посилання на добросовісність володіння і не можливість витребування квартири також оцінено судом з точки зору підстав вибуття її з власності позивача і пропорційності втручання у права добросовісного набувача. Відсутність запису про право власності позивача у Реєстрі речових прав на нерухоме майно не свідчить про відсутність цього права з огляду на час його набуття та порядок державної реєстрації права, який був чинним на той момент. Щодо строків позовної давності, то суд вважає їх непропущеними, оскільки про вибуття квартири позивач міг дізнатись з моменту отримання повідомлення про виселення, доказів якого не надано. Позов ТОВ «Ліхт Інвест» про виселення був поданий до суду 07.09.2017 року. Саме з цієї дати, суд вважає правильним починати відлік строку позовної давності до вимог позивача. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу. До вимог позивача про визнання договору недійсним застосовується загальна позовна давність. Отже, строк позовної давності для позивача мав сплисти у вересні 2020 року. 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, у зв`язку з тим, що позов поданий в період дії карантину, строки позовної давності на той період були продовжені до кінця його дії то, на думку суду, строк позовної давності не пропущений. Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про відновлення запису про право власності [PERSON] , оскільки згідно вимог ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі, зокрема, державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно або витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в обсязі та за підстав, що зазначені вище. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial