Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

У лютому 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь позивача моральну шкоду у сумі 260\~000 грн., стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у сумі 190\~000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 27 березня 2022 року, близько 12.10 год. водій автомобіля Renault Koleos, номерний знак [NUMBER] [PERSON] , рухаючись на вказаному автомобілі по вул. Раїси Кириченко з боку вулиці Європейської у напрямку вулиці Остапа Вишні, на пішохідному переході поблизу зупинки громадського транспорту «Завод «Лтава» скоїла наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину вул. Кириченко зліва - направо відносно руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження і був госпіталізований до КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР». Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 314 від 29.04.2022 року, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості з формуванням вогнища забою лобних ділянок і лівої потиличної ділянки; перелому лобної кістки справа з переходом на основу черепа (медіальна та верхня стінка правої орбіти) і стінки лобної пазухи справа, пластинчатої субдуральної гематоми лівої скроневої ділянки з розвитком субарахнодального крововиливу та забійно-рваної рани м?яких тканин лобної ділянки і гематоми м?яких тканин обличчя справа; закритого лінійного перелому переднього відрізка IX-го справа і саден шкіри ділянок колінних суглобів, які утворились від дії тупих предметів та можливо в строк і за обставин, вказаних у постанові та представленій медичній документації, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя. По факту дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження № 12022170420000367 за ч.2 ст. 286 КК України. Повідомлено про підозру водію автомобіля Renault Koleos [PERSON] . Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 29.11.2022 року [PERSON] засуджена за ч. 2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на один рік. На відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого [PERSON] з [PERSON] стягнуто моральну шкоду у сумі 200 тис. грн. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.03.2023 року вирок Октябрського районного суду від 29.11.2022 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Цивільно - правова відповідальність відповідача застрахована у АТ «Страхова компанія «Країна» відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2598288. Відповідно до договору, у разі настання страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, зі встановленим лімітом у сумі 260 тис. грн. Про дорожньо-транспортну пригоду страхова компанія повідомлена потерпілим [PERSON] 29.07.2022 року. Після отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] у період з 27.03.2022 по 15.04.2022 року знаходився на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні ім.М.В.Скліфосовського, на яке витрачено грошові кошти в сумі 24\~000 грн. Під час досудового розслідування кримінального провадження відповідач [PERSON] частково відшкодувала потерпілому шкоду в сумі 60 000 грн. Моральна шкода, заподіяна [PERSON] , полягає у фізичному болі та фізичних і душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з отриманням в результаті протиправних дій відповідачки тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою тривале і вартісне лікування, часткову втрату пам`яті, погіршення розумових здібностей та втрату працездатності і нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до висновку судової психологічної експертизи № СЕ19/117-22/11715-ПС від 20.09.2022 року, яка знаходиться у матеріалах кримінального провадження, [PERSON] спричинені страждання (на моральному рівні). Орієнтовний розмір рекомендованої грошової компенсації за завдані моральні страждання (моральну шкоду) [PERSON] у ситуації, що досліджується у даному кримінальному провадженні, за умов визнання судом заподіяння йому моральної шкоди, може становити 648 мінімальних заробітних плат. Моральну шкоду, заподіяну злочинними діями відповідача потерпілий [PERSON] оцінює у 450 тис. грн. Ухвалою суду від 31.08.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.10.2023 року представник відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» Сіміч М.О. надав до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна». Зазначив, що 30 березня 2022 року АТ «СК «Країна» від [PERSON] було отримано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 27 березня 2022 року о 12:05 год. в м. Полтава на вул. Раїси Кириченко, 72, за участю транспортного засобу «RENAULT KOLEOS», реєстраційний номер [NUMBER] , та пішохода [PERSON] . На момент настання вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб «RENAULT KOLEOS», реєстраційний номер [NUMBER] , було забезпечено в АТ «СК «Країна» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2598288, з встановленим лімітом відповідальності на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн., франшиза - 0 грн. Позивач не звертався з заявою про страхове відшкодування до Страховика, тому останній позбавлений можливості у прийнятті вмотивованого рішення про здійснення страхового відшкодування або відмову у такому здійсненні, як того вимагає п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим, вважає, що відсутні підстави для задоволення заявленого позову до АТ «СК «Країна», оскільки відсутні порушені, невизнані або оспорювані законні права та інтереси позивача, натомість вбачається невиконання останнім, своїх обов`язків, визначених спеціальним Законом. Тобто, з боку АТ «СК «Країна» не було порушення, оспорювання або невизнання прав та законних інтересів позивача, що відповідно до ст. 4 ЦПК України тягне безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в частині до АТ «СК «Країна». За імперативними приписами норм спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», АТ «СК «Країна», як Страховик, не відшкодовує моральну шкоду в розмірі, який потерпіла особа вважає за достатній, як було розраховано позивачем в даному випадку, натомість, цим Законом визначений чіткий порядок розрахунку та виплати страхового відшкодування моральної шкоди за шкоду, заподіяну здоров`ю. Враховуючи те, що позивач не звертався до Страховика із заявою про страхове відшкодування, не надавав жодних медичних документів та чеків, наразі неможливо визначити розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача, то і визначити розмір страхового відшкодування моральної шкоди, відповідно, неможливо. Як вбачається зі змісту вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2022 року по справі №554/10666/22 цивільний позов прокурора задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь держави витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] в сумі 42 596,02 грн. Зазначає, що розмір стягнутих з [PERSON] на користь держави витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] в сумі 42 596,02 грн. не може братися до уваги при визначенні розміру страхового відшкодування моральної шкоди, у відповідності до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки приписи цієї статті передбачають, що Страховиком, відшкодовується виключно потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду у розмірі 5 відсотків від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З урахуванням системного аналізу витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого могли б відшкодовуватися Страховиком тільки потерпілому, яким, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 зазначеного Закону, є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, а тому вказані витрати не можуть братися до уваги під час розрахунку розміру моральної шкоди, оскільки позивач не є особою, яка їх понесла. При цьому термін «потерпілий» вживається в Законі у розумінні п. 1.3. ст. 1 Закону, отже у даному випадку, потерпілим є держава, а не позивач. Відповідно до фактичних обставин даної справи вбачається, що на користь позивача жодних страхових виплат за шкоду, заподіяну здоров`ю не здійснювалося, у зв`язку з чим, відсутні підстави для здійснення належного розрахунку страхового відшкодування моральної шкоди, яка б становила 5 відсотків від такої виплати (а.с.27-29). Ухвалою суду від 11.04.2024 року задоволено клопотання позивача та витребувано з архіву Октябрського районного суду м.Полтави кримінальну справу №554/10666/22. В судовому засіданні представник позивача адвокат Іванов О.А. позов підтримав, просив вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що у [PERSON] складний стан здоров`я, йому буде призначена інвалідність. Вартість лікування становила 24\~000 грн., документи надавались в суді на огляд, де вони на теперішній час він не знає. Страховій компанії не надавались документи про вартість лікування. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Оскільки судова повістка, направлена судом відповідачу за адресою реєстрації її місця проживання, повернута суду з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою, тому суд вважає відповідача такою, що була належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду. Враховуючи, що про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала, у відповідності до ст.223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] , на підставі наявних у справі даних і доказів. Представник Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до суду жодного разу не з`явився, відповідач повідомлений про розгляд справи, подав до суду відзив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінальної справи № 554/10666/22, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 березня 2022 року, близько 12.10 год. водій автомобіля Renault Koleos, номерний знак [NUMBER] [PERSON] , рухаючись на вказаному автомобілі по вул. Раїси Кириченко з боку вулиці Європейської у напрямку вулиці Остапа Вишні, на пішохідному переході поблизу зупинки громадського транспорту «Завод «Лтава» скоїла наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину вул.Кириченко зліва - направо відносно руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження і був госпіталізований до КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР». Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 314 від 29.04.2022 року, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості з формуванням вогнища забою лобних ділянок і лівої потиличної ділянки; перелому лобної кістки справа з переходом на основу черепа (медіальна та верхня стінка правої орбіти) і стінки лобної пазухи справа, пластинчатої субдуральної гематоми лівої скроневої ділянки з розвитком субарахнодального крововиливу та забійно-рваної рани м?яких тканин лобної ділянки і гематоми м?яких тканин обличчя справа; закритого лінійного перелому переднього відрізка IX-го справа і саден шкіри ділянок колінних суглобів, які утворились від дії тупих предметів та можливо в строк і за обставин, вказаних у постанові та представленій медичній документації, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя. 28.03.2022 року вказані відомості внесено до ЄРДР за №12022170420000367 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 286 КК України. Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 29.11.2022 року [PERSON] засуджена за ч. 2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на один рік. На відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого [PERSON] з [PERSON] стягнуто моральну шкоду у сумі 200 000 грн. Зі змісту вироку суду вбачається, що дії [PERSON] кваліфікуються за ч.2 ст.286 КК України, як порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Обвинувачена провину визнала, добровільно надала посильну матеріальну допомогу на лікування потерпілого та щодня його відвідувала, цікавилась його здоров`ям, у вчиненому щиро розкаялась. Потерпілий [PERSON] зазначив, що 19 днів стаціонарно лікувався, почувається задовільно, наразі не лікується, має добрий \~ \~ \~ \~ сон (а.с.3-4). Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.03.2023 року вирок Октябрського районного суду від 29.11.2022 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Renault Koleos, номерний знак [NUMBER] станом на 27 березня 2022 року була застрахована в АТ «Страхова компанія «Країна» відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2598288, з встановленим лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260\~000 грн., за шкоду, заподіяну майну 130\~000 грн., франшиза 0 грн. У\~статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі\~статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до\~ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1\~ст. 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4\~ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1\~ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у\~ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з пунктом 22.1\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до позовних вимог, [PERSON] просить стягнути зі страхової компанії на відшкодування моральної шкоди 260\~000 грн., обґрунтовуючи позов тим, що з вини водія [PERSON] сталася ДТП, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження. З приводу отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] перебував в медичному закладі КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР» в умовах стаціонару 19 днів, витративши на лікування 24\~000 грн. Відповідно до п.24.1\~ст.24 зазначеного Закону,\~у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. На підтвердження витрат на лікування представником позивача не надано, як страховій компанії, так і в справах: даній цивільній та кримінальній, жодних документів (квитанцій, видаткових накладних, чеків), що підтверджують витрати на лікування позивача. Однак, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожен день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів (п.24.2\~ст.24 зазначеного закону). Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті (п.24.3\~ст.24 закону). Відповідно до\~ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховиком ( у випадках, передбачених підпунктами\~г\~г\~пункту 4.1 та підпунктом «в» пункту 41.2\~статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до полісу страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю складає 260\~000 грн., майну 130\~000 грн., розмір франшизи нульовий (а.с.31). Відповідно до\~Закону України «Про Державний бюджет»\~на 2022 рік, розмір мінімальної заробітної плати станом на березень 2022 року становила\~6500 грн. Таким чином, витрати на лікування в мінімальному розмірі страхового відшкодування, оскільки не підтверджені документально, складають в сумі 4116,73 грн. (виходячи з розрахунку 1/30 від 6500 грн.(216,67 грн.) х 19 днів). Отже, позивач має право реалізувати своє право на відшкодування моральної шкоди за рахунок страхової компанії відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2598288, укладеного між АТ «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] . Ураховуючи викладене, зважаючи на те, що АТ «Страхова компанія «Країна», уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з [PERSON] , взяла на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, суд прийшов до висновку, що моральна шкода, завдана [PERSON] внаслідок ДТП повинна бути відшкодована за рахунок страхової компанії, а саме моральна шкода в розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а саме в розмірі 13\~000 грн. (5% від 260\~000 грн. страховий ліміт). Посилання представника АТ «Страхова компанія «Країна» на те, що позивач не звертався з заявою про страхове відшкодування до Страховика, тому відповідач не порушив його прав, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. У постанові Великої Палати ВС від 11.12.2019 року по справі №\~465/4287/15 зроблено правовий висновок, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права та відмовив у позові про стягнення страхового відшкодування з тих підстав, що\~\~\~Особа 1 не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки жодним законодавчим актом не передбачено обов`язку потерпілого звернутися попередньо до страховика, а не звернення до страховика не позбавляє права позивача звернутися до суду для стягнення страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), від висновків якої вважала за необхідне відступити колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначено, що у системному зв`язку зі ст. 36 вимоги п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Велика Палата ВС зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування. Велика Палата ВС при цьому послалася на постанову Касаційного цивільного суду у складі ВС від 21.08.2018 року у справі № 227/3573/16-ц, у якій зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку. Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі N 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону N 1961-IV не містять. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону N 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Також, таку правову позицію Верховного Суду, викладено в постанові від 19.05.2022 року по справі № 389/807/20, де Верховний Суд вказав, що порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком врегулювання спору, визначеним як обов`язковий статтею 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового врегулювання, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП,\~зокрема, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Потерпілий внаслідок вчинення щодо нього\~злочину при обставинах ДТП не зобов`язаний звертатися безпосередньо до страховика з метою вирішення питання страхового відшкодування, та має право звернутися безпосередньо до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Отже, з огляду на викладене, позивач мав право на звернення до суду з метою відшкодування шкоди, завданою йому внаслідок ДТП, без попереднього звернення до страхової установи. За загальним правилом, яке міститься у ч.1\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 1 частини другої\~статті 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У частині другій\~статті 1187 ЦК України\~визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, яке міститься у\~статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, можливість їх відновлення, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 3, 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до роз`яснень, наведених у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,\~незалежно від наявності вини. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки),\~є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. За приписами ч.2.\~ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При визначенні розміру морального відшкодування суд першої інстанції, власне, й врахував всі обставини справи, а тому дійшов законного і обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Частинами першою-третьою\~статті 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2\~ст. 23 ЦК України). Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 635/6868/16-ц. При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди. Тобто і відшкодування упущеної вигоди, і відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною. Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі N752/17832/14-ц дійшла висновку, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що позивачу було заподіяно моральної шкоди. При визначенні загального розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] , суд бере до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень. А також з врахуванням вимоги розумності і справедливості, відшкодування слід визначити на рівні 50\~000 грн. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з правовою позицією Великої Палати Верхового Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відтак відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. З огляду на це, враховуючи обмеження, встановлені\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосовно відшкодування моральної шкоди АТ «Страхова компанія «Країна», оскільки встановлений судом розмір моральної шкоди перевищує зазначений ліміт, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути залишок цих коштів, а саме 37\~000 грн. За таких обставин, віднявши 13 000 гривень, що є лімітом відповідальності страховика, розмір моральної шкоди, яку зобов`язаний відшкодувати завдавач шкоди на користь позивача, складає 37\~000 грн. (50\~000 грн. 13\~000 грн.). Водночас висновок експерта від 20.09.2022 року №СЕ-19/117-22/11715-ПС, наданий суду при розгляді кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] та який покладений в основу позовних вимог [PERSON] , суд не приймає до уваги з огляду на те, що в ньому зазначено орієнтовний можливий розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду. «Методика психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди» реєстраційний код №14.1.75, яку застосовував експерт містить посилання на методи дослідження відповідно їх реєстраційних кодів в Реєстрі методик проведення судових експертиз. Разом з тим, рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України 28 січня 2021 року прийнято рішення про припинення застосування психологічних методик, зазначених у Методиці. Отже застосування методів проведення судово-психологічної експертизи, в тому числі психологічного дослідження Міністерством юстиції України припинено. З наявної у експертизі застосованої формули суд зазначає, що експертом фактично визначався орієнтований розмір компенсації моральної шкоди за таблицею відносних одиниць презюмованої моральної шкоди відповідно до психологічних аспектів подій та особи, досліджуваних згідно зі справою. Суд наголошує, що чинне законодавство України не містить поняття «презюмована моральна шкода». Суд зазначає, що не встановлено чіткої градації чисельних показників коефіцієнтів застосованої у експертизі формули визначення моральної шкоди. У Методиці, якої припинене застосування, розроблена власна класифікація визначення моральної шкоди. Суд зі змісту експертизи не встановив якісні критерії заподіяної моральної шкоди з обґрунтованістю розміру встановленого експертним висновком та який позивач просить стягнути. Верховний Суд визначив сталу судову практику визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від: 1) характеру правопорушення, 2) глибини фізичних та 3) душевних страждань, 4) погіршення здібностей потерпілого або 5) позбавлення його можливості їх реалізації, 6) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також 7) з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, 8) тривалості моральних страждань. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (Постанова ККС Верховного Суду від 25 серпня 2020 р. по справі № 372/3192/18). Крім того, відшкодування моральної шкоди не повинно зумовлювати збагачення потерпілого. Таким чином, при вирішенні даного спору суд керується положеннями ст.ст. 23, 1167 ЦК України та практики Верховного Суду. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовну вимогу про стягнення моральної шкоди зі страхової компанії в розмірі 26\~000 грн. було задоволено частково, тобто на 5%, тому з відповідача\~Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»\~підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 60,56 грн. Позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 190\~000 грн. з відповідача [PERSON] судом задоволено частково у розмірі 37\~000 грн., що дорівнює 19,47%. В такому разі сума судового збору, що підлягає до сплати відповідачем на користь держави становить 235,82 грн. (1211,20 х 19,47%). Враховуючи викладене, та

Outcome: partial