Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

у лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 2730461 від 24.12.2021 року, в розмірі 22 765,15 грн, а також за договором позики № 77345934 від 30.11.2021 року, в розмірі 12 747,83 грн, а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 3 028,00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 24.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] укладено кредитний договір № 2730461. Укладення цього кредитного договору здійснено сторонами за допомогою ІТС ТОВ «Лінеура Україна», доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході в особистий кабінет, шляхом введення одноразового ідентифікатора направленого товариством на мобільний телефон клієнта. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредитні кошти, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, із урахуванням пролонгації визначеної у договорі. 11.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11082023, відповідно до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передав ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2730461 від 24.12.2021 року, в розмірі 22 765,15 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 765,15 грн сума заборгованості за процентами. Крім того, 30.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «ФК «1 БАНК») та [PERSON] укладено договір позики № 77345934. Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільний телефону відповідача, про що свідчить п. 12 цього ж договору, адреса, реквізити та підпис сторін. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 року до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 77345934 від 30.11.2021 року, в розмірі 12 747,83 грн, з яких: 8 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 247,83 грн - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умов кредитних договорів, відповідач не виконала свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитними договорами, в загальному розмірі 35 512,98 грн. Враховуючи зазначене, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою від 26.02.2024 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 58). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 2730461 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком на 360 днів, із стандартною процентною ставкою 1,99 % в день та зниженою процентною ставкою 1,09 % в день. Вказаний договір підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Х 754. 11.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11082023, відповідно до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передав ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2730461 від 24.12.2021 року, в розмірі 22 765,15 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 765,15 грн сума заборгованості за процентами. 30.11.2021 року між ТОВ «ФК «1 БАНК» та [PERSON] укладено договір позики № 77345934, відповідно до умов якого товариство передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), в розмірі 8 500,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, строком на 30 днів, процентна ставка на день 1,99 %. Вказаний кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (п. 1 та п.2 договору). 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. До реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 року до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» включено право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 77345934 від 30.11.2021 року, в розмірі 12 747,83 грн, з яких: 8 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 247,83 грн сума заборгованості за відсотками. Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за кредитними договорами, укладеними відповідачем з ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «1 БАНК», становить ту суму, що зазначена у додатках до договорів факторингу, за якими позивач набув право вимоги до відповідача як кредитор у зобов`язаннях. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] укладені кредитні договори з ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «1 БАНК» про надання кредитних коштів. Проте, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її дійсний розмір та період, за який необхідно розраховувати розмір заборгованості за кожним із таких договорів. Суд зазначає, що додатки до договорів факторингу від 11.08.2023 року № 11082023 та від 16.06.2021 року № 14/06/21 (акти прийому-передачі реєстрів боржників та витяги з реєстрів боржників, в яких зазначені прізвище, ім`я та по батькові боржника, номери договорів, дати їх укладання та суми боргу) без банківських виписок з особових рахунків позичальника, жодним чином не підтверджують, яку суму коштів отримала відповідач за кожним із укладених нею окремо договором, яка частина за кожним із них по тілу кредиту та відсотків за їх користування сплачена [PERSON] , а яка частина не була сплачена в межах строку кредитування. Суд вважає, що лише виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами, проте вони суду надані не були. Поряд із цим, щодо наявних в матеріалах справи додаткових договорів від 10.07.2023 року та від 17.07.2023 року про прощення (анулювання) боргу до кредитного договору № 2730461 від 24.12.2021 року, то в них відсутні відповідні комбінації літер та цифр в графі клієнта, що являє собою електронний підпис [PERSON] одноразовим ідентифікатором. Велика Палата Верховного суду в постанові від 16.06.2020 року в справі № 145/2947/16 вказала, що правочин є таким, що не вчинений, за відсутності волі однієї зі сторін та за відсутності відповідної фіксації волевиявлення у письмовій формі договору та інших документах, а також підтвердження наміру сторін і їх ідентифікації за допомогою підпису. При цьому, матеріали справи не містять інших підтверджень того, що кредитор (банк) повідомив платника податку - боржника ( [PERSON] ) про прощення (анулювання) боргу чи включив суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено (пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України). Що ж стосується наявних у справі розрахунків заборгованості відповідача за кредитними договорами № 2730461 від 24.12.2021 року та № 77345934 від 30.11.2021 року, то в них розрахунки здійснені вже за період після закінчення строку дії спірних кредитних договорів, а також після відступлення прав вимоги ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «1 БАНК» позивачу. При цьому, самі по собі, такі розрахунки ТОВ «ЄАПБ» не підтверджують сум заборгованості за кредитами, оскільки зазначені документи не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року в справі № 161/16891/15-ц зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». За таких обставин, суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за кредитними договорами, укладеним нею з ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «1 БАНК». При цьому, як зазначено в постанові Київського апеляційного суду від 30.04.2024 року в справі № 752/17821/23 копії укладених відповідачем кредитних договорів і додатки до них, не є доказом надання кредиту/позики відповідачу. Разом з тим, в суду відсутній обов`язок суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Поміж іншого, судом з`ясовано, що договір позики № 77345934 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та [PERSON] укладено 30.11.2021 року, тобто після укладення 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» договору факторингу № 14/06/2021, за умовами якого клієнт ТОВ «ФК «1 БАНК» передав позивачу права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Отже, до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 77345934 від 30.11.2021 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed