Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення дітей на утриманні та вихованні. Позов вмотивований тим, що 30.05.2009 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги.Також з відповідачем дійшли згоди щодо місця проживання дітей, а саме молодшу доньку [PERSON] з нею, а старшу доньку [PERSON] з батьком. Посилаючись на викладене позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем 30 травня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції у Закарпатській областіза а/з №119 розірвати. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Доньку [PERSON] , [INFO] , залишити на утриманні та вихованні батька, доньку [PERSON] , [INFO] , залишити на утриманні та вихованні матері. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов. Ствердив, що сторони не проживають більше року, примирення неможливе. Також просить вирішити питання щодо місця проживання дітей. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечив проти задоволення позову. Визнав, що разом з жінкою не проживають більше року, примирення не можливе. Просить щоб діти проживали з ним. В судове засідання представник третьої Особи органу опіки та піклування Хустської міської ради не з`явився. Подав клопотання у якому вказує, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , досягла 14-річного віку, а отже місце проживання визначається нею самою. Також вказує, що спору між батьками щодо місця проживання дітей немає, а тому у прийнятті рішення покладається на розсуд суду та просить справу розглянути без участі представника третьої особи. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 30 травня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області за а/з №119(а.с.15). Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти його розірвання не надав, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Також позивач [PERSON] у відповідності до ст. 113 СК України, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Щодо вирішення інших вимог позовної заяви, то з цього приводу суд зазначає наступне. У прохальній частині позовної заяви позивач просить доньку [PERSON] , [INFO] , залишити на утриманні та вихованні батька, а доньку [PERSON] , [INFO] , залишити на утриманні та вихованні матері. Тобто це не є спором про визначення місця проживання дітей, як зазначено у назві позовної заяви. На думку суду обраний позивачем спосіб судового захисту не передбачений нормами чинного сімейного законодавства. Відповідно до приписів СК України утримання та виховання дітей відноситься до обов`язків обох з батьків. Способи утримання та участі у вихованні дітей батьки визначають за взаємною згодою між собою (ст.150, ч.3 ст. 151, ч.1 ст. 157, ст. 180, ч.1 ст. 181 СК України). При цьому нормами сімейного законодавства не передбачено можливості за відсутності спору у судовому порядку (примусово) покласти на когось із батьків обов`язок утримувати чи виховувати дитину. Судом лише вирішуються спори (саме спори, а не безспірні питання) між батьками пов`язані з участю в утриманні та вихованні дитини (стягнення аліментів, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини тощо). Відтак на думку суду, дана частина вимог позовної заяви [PERSON] не може бути задоволена у спосіб викладений у позовній заяві. Узагальнюючи наведене, позов [PERSON] підлягає лише частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211 грн.20 коп., сплаченого позивачем судового збору за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: partial