Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

АТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» суму заборгованості в розмірі 80668,08 грн. В обґрунтування позову вказав, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] 26.07.2021 на підставі кредитного договору №2001932436101 видано кредитну картку з кредитним лімітом, який пізніше було збільшено до 50000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.02.2024 складає 80668,08 грн., з яких: 46227,73 грн. заборгованість за кредитом, 34440,35 грн. заборгованість по процентам. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування позову зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, оскільки вони не підписані боржником. Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Відповідач вважає, що позивачем нарахування по процентам за кредитом подвоєно. Крім того з позовної заяви та з численних додатків до позову не вбачається період виникнення заборгованості. Також не зрозуміло з позовної заяви яким чином, з якої суми, та за який період нараховано проценти, не враховано останні зміни до законодавства та не враховано форс-мажорні обставини, пов`язані з військовою агресією. Відповідач зазначає, що за загальним правилом, передбаченим ст. 617 Кодексу, сторона договору звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили - форс-мажору. Згідно листа Торгово-промислової\~палати України\~(ТІШ\~України)\~від 28.02.2022\~№ 2024/02.0-7.1,\~військова агресія\~Російської Федерації\~проти України,\~що стала\~підставою введення\~воєнного стану,\~є форс-мажорними\~обставинами. У зв`язку з ним, ТПП України підтверджено, що такі обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, зокрема, для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідач вважає, що позивачем не дотримано вимог Закону України №2120- IX, який набув чинності 17.03.2022. Цим Законом встановлено, що у разі прострочення позичальником виконання свого зобов`язання за кредитним договором у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення/скасування, такий позичальник звільняється: 1) від відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України (Кодекс);(Так, ч. 2 ст. 625 Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; 2) від обов`язку сплати на користь кредитодавця штрафу та пені за таке прострочення. Штраф, пеня та інші платежі, передбачені кредитними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання зобов`язання, підлягають списанню кредитодавцем. Позивачем до суду було подано до суду відповідь на відзив, в якому просить суд відхилити доводи відповідача за змістом відзиву, як безпідставні та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вказав, що 26.07.2021 відповідач звернувся до Банку з метою отримання кредиту. Підтвердженням надання Відповідачу кредиту є: - Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001932436101 від 26.07.2021, яка була підписана відповідачем; - Паспорт споживчого кредиту від 26.07.2021, який також був підписаний відповідачем. Банк належним чином виконав свої зобов`язання надав Позивачу грошові кошти у повному обсязі. Ліміт кредитування 30 000,00 грн., який був збільшений до 50 000,00 грн. Відповідач погодився із запропонованими умовами кредитування, підписав Заяву, Паспорт споживчого кредиту та фактично отримав грошові кошти. Відповідач, у розділі Заяви «Кредитна картка» зазначив: «Прошу Банк встановити на мій поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією Заявою Кредитний ліміт у сумі 30 000,00 гривень». Далі у Заяві викладено такі умови: Розрахунковий день 30 число місяця: платіжна дата 30 число місяця; Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка реальна та стандартна 47,88% річних, за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки. Реальна річна процентна ставка 47,88% сторонами також була узгоджена за змістом заяви відповідача від 26.07.2021р.. Підписанням Заяви підтверджено, що відповідачем отримана у непошкодженому стані платіжна картка і ПІН, а також, що з правилами користуванням платіжною карткою ознайомлений та зобов`язується їх дотримуватися». Відповідач, підписавши Заяву, погодився з її умовами. Жодних заперечень щодо умов Заяви відповідач Банку не висловлював. Протягом дії договору відповідач користувався кредитними коштами неодноразово здійснював операції покупки через POS-термінал, отримував готівкові кошти, що підтверджується Випискою з особового рахунку відповідача. Відповідач не звертався до Банку в порядку, визначеному п.4.1.5. ДКБО та не висловлював свою незгоду зі збільшенням йому кредитного ліміту. Позивач зазначає, що відповідач, заперечуючи проти розрахунку заборгованості, не надає суду свій варіант, хоча не обмежений у такому праві за законом. Відповідач не надає суду доказів дотримання згаданих вище положень ДКБО, а за такого, посилання на форс мажорні обставини є безпідставним. «Продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань внаслідок форсмажору чи інших обставин є можливим лише якщо сторони це прямо вказали в умовах договору, або уклали додаткову угоду про це за взаємною згодою сторін вже після виникнення таких обставин». Так, у своїй Постанові від 21.08.2022 року у справі № 910/15264/21 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду звернув увагу на те, що настання форсмажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання. Даний висновок ВС говорить про те, що навіть, якщо під час війни ви не можете виконати свої зобов`язання за договором - це не зміна умов договору, а звільнення від сплати штрафних санкцій. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. До такого висновку дійшов Верховний суд у своїх Постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21. Тобто, існування форс-мажору щодо конкретного суб`єкта господарювання в конкретних умовах потребує належного підтвердження сторонами в судовому процесі. Адже саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань. Отже, з огляду на викладене, відзив відповідача є безпідставним та необгрунтованим, а доводи, зазначені за його змістом, такими, що не заслуговують на увагу суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин неявки відповідач суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] 26.07.2021 з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано Заяву №2001932436101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорт споживчого кредиту. В цих документах визначена процентна ставка в розмірі 47,88 % річних, початковий ліміт у розмірі 30000 грн. Матеріали справи містять виписку з особового рахунку кредитної карти відповідача, з якої вбачається рух коштів за виданими кредитними картками. Крім того, з довідки Банку вбачається, що відповідачу збільшувався кредитний ліміт до 50000 грн. Також в матеріалах справи наявна Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору компклесного банківського обслуговування фізичних осіб, яка не підписана відповідачем. З наданого банком розрахунку вбачається, що [PERSON] станом на 01.02.2024 складає 80668,08 грн., з яких: 46227,73 грн. заборгованість за кредитом, 34440,35 грн. заборгованість по процентам. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Заяві позичальника від 26.07.2021 відсотки за користування кредитом зазначені у розмірі 47,88 % - реальна річна процентна ставка. Строк дії кредитного ліміту 12 місяців. Зі спливом вказаного строку, дія Кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк, у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.07.2021, посилався на Заяву №2001932436101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання з погашення боргу за кредитним договором, не здійснив платежів для повного погашення кредитної заборгованості на рахунки позивача, що не спростовано відповідачем. У справі відсутні заперечення відповідача щодо факту отримання кредиту в АТ «ПУМБ». Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами у розмірі 34440, 35 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи відповідача щодо необґрунтованого розміру заборгованості за процентами, судом відхиляються, оскільки відповідачем не спростовано власним розрахунком доводи Банку щодо такого розміру заборгованості за процентами. Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 46227,73 грн., суд зазначає наступне. Оскільки в матеріалах справи наявні докази щодо отримання кредитних коштів, розмір заборгованості не спростований відповідачем, то позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту є також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав умови договору, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором від 26.07.2021 станом на 01.02.2024 складає 80668,08 грн., з яких: 46227,73 грн. заборгованість за кредитом, 34440,35 грн. заборгованість по процентам. Щодо Паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, суд зазначає наступне. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. (частина перша та друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частини Кредитного договору від 26.07.2021. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив, тому доводи відповідача щодо форс мажорних обставин є необґрунтованими, оскільки позивач не просив стягнути з відповідача заборгованість, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також, доводи відповідача про те, що ним не підписані Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи відхиляються, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які Умови та Тарифи по даному кредиту. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору прапорційно задоволеним вимогам (100%).

Outcome: approved