Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Семененко С.М., звернулися до суду із позовом до Великогаївської сільської ради, в якому просили: визнати за [PERSON] право власності на частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за [ADDRESS] , загальною площею 115 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за [ADDRESS] , загальною площею 115 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування вимог позивачі зазначили, що спірний житловий будинок мав статус колгоспного двору, в якому станом на 15 квітня 1991 року були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відтак, кожному з них належало по частці спірного будинковолодіння. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно позивачу [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Дочка спадкодавця [PERSON] - [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом. [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, у встановленому законом порядку свої спадкові права на 1/4 частку спірного житлового будинку [PERSON] після смерті [PERSON] не оформила. Позивач [PERSON] подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На даний час позивачі звернулися в Тернопільську районну державну нотаріальну контору з метою оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] та [PERSON] , однак їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів про належність вказаного нерухомого майна спадкодавцям. Посилаючись на наведене, просили задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2024 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачі не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивачів - адвокат Семененко С.М. подав заяву про розгляд справи без його та позивачів участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Великогаївської сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав клопотання про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позову. Судом встановлено, що 16 жовтня 1971 року [PERSON] та [PERSON] зареєструвала шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 16 жовтня 1971 року, виданим Козівською сільською радою Тернопільського районного бюро ЗАГС. Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 червня 1991 року, виданого виконавчим комітетом Козівської сільської Ради народних депутатів Тернопільської області та реєстрового напису за №124 на вказаному свідоцтві, житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з 4 членів, головою якого є [PERSON] . Як слідує з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №874 від 12 грудня 2023 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння за [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за №341 від 06 грудня 2022 року, домоволодіння по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року відносилось до суспільної групи господарства - колгоспний двір, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять та [PERSON] - онук. Як слідує з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 07 грудня 2022 року, виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, загальна площа житлового будинку по [ADDRESS] становить 115 кв.м., житлова - 56,8 кв.м. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що будинковолодіння по [ADDRESS] належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять та [PERSON] - онук. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частці будинковолодіння по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 13 лютого 1997 року секретарем виконавчого комітету Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №3, яким заповів все належне йому майно [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31 жовтня 1997 року, виданим Козівською сільською радою Тернопільського району, актовий запис №18. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне йому майно, у тому числі належну йому частку будинковолодіння по [ADDRESS] . 07 квітня 2004 року державним нотаріусом Тернопільської районної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №314 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Як вбачається з довідок за №150 від липня 2023 року та за №69 від 07 березня 2024 року, виданих Великогаївською сільською радою, [PERSON] постійно проживав та перебував на реєстраційному обліку по [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять, [PERSON] - онук. 02 квітня 2004 року дочка спадкодавця [PERSON] подала державному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом та від обов`язкової частки після смерті батька [PERSON] . Таким чином, з матеріалів спадкової справи за №314 встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті останнього шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Окрім того, [PERSON] частково оформив спадкові права після смерті [PERSON] , отримавши 07 квітня 2004 року свідоцтво про право на спадину за заповітом на земельну частку (пай). Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. від 16 березня 2024 року за №608/02-31, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку будинковолодіння по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 серпня 2009 року, виданим Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №07. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, у тому числі належну йому частку будинковолодіння по [ADDRESS] . 02 лютого 2010 року державним нотаріусом Тернопільської районної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №33/2010 року після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . 24 лютого 2010 року [PERSON] , в інтересах якої діяла [PERSON] , звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Як вбачається з довідок за №33 від 01 лютого 2010 року та за №70 від 07 березня 2024 року, виданих Козівською сільською радою та Великогаївською сільською радою, [PERSON] постійно проживав та перебував на реєстраційному обліку по [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка та [PERSON] - онука. Таким чином, з матеріалів спадкової справи за №33/2010 року встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті останнього шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того, [PERSON] частково оформила спадкові права після смерті [PERSON] , отримавши 24 лютого 2010 року свідоцтво про право на спадину за законом на земельну ділянку. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 18 грудня 2014 року секретарем виконавчого комітету Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №102, яким заповіла належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 1,74 га [PERSON] , а все інше належне їй майно [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 жовтня 2022 року, виданим Виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №138. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, у тому числі належну їй частку будинковолодіння по [ADDRESS] . 02 грудня 2022 року державним нотаріусом Тернопільської районної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №498/2022 року після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 06 березня 2024 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Як вбачається з довідок за №336 від листопада 2022 року та за №71 від 07 березня 2024 року, виданих Великогаївською сільською радою, [PERSON] постійно проживала та перебувала на реєстраційному обліку по [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка та [PERSON] - онука. Таким чином, з матеріалів спадкової справи за №498/2022 року встановлено, що спадкоємцем за заповітом належної частки будинку після смерті [PERSON] є її онука [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті останньої шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того, [PERSON] частково оформила спадкові права після смерті [PERSON] , отримавши 16 березня 2024 року свідоцтва про право на спадину за заповітом на земельні ділянки. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. від 16 березня 2024 року за №609/02-31, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку будинковолодіння по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що будинковолодіння по [ADDRESS] значиться як колгоспний двір, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять та [PERSON] - онук. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, кожному члену колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по частині будинковолодіння по [ADDRESS] . Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була фактично прийнята спадкоємцем, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з вимогами ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В силу вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на належну йому частку будинковолодіння по [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Дочка спадкодавця [PERSON] 02 квітня 2004 року подала державному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом та від обов`язкової частки після смерті батька [PERSON] . Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкував належну йому частку будинковолодіння по [ADDRESS] , яке належало померлому як члену колишнього колгоспного двору. В силу вимог ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, у тому числі на належну йому частку будинковолодіння по [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, шляхом подання нотаріусу у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Син спадкодавця [PERSON] 02 лютого 2010 року подав державному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] . Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну йому частку будинковолодіння по [ADDRESS] , яке належало померлому як члену колишнього колгоспного двору. Однак, спадкових прав не оформила. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на належну їй частку будинковолодіння по [ADDRESS] , а саме частку успадковану після смерті [PERSON] та частку належну їй як члену колишнього колгоспного двору. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Спадкоємець за заповітом [PERSON] 02 грудня 2022 року подала державному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну їй частку будинковолодіння по [ADDRESS] , яке належало останній. Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне будинковолодіння у нотаріуса позивачі не можуть, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 Закону України «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за [PERSON] права власності на частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за [ADDRESS] , загальною площею 115 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та визнання за [PERSON] права власності на частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за [ADDRESS] , загальною площею 115 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved