Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

у серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на її користь пеню за період з 01.09.2021 року по 31.12.2022 року, в розмірі 68 373,28 грн, а також за період з 18.08.2011 року по 31.12.2022 року індекс інфляції в розмірі 256 541,55 грн та 3 % річних у 38 872,01 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 12.03.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Рішенням Будьонівського районного суду м. Донецька від 18.11.2011 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.08.2011 року. Відповідач аліменти не сплачував, у зв`язку з чим, за період з 01.09.2021 року по 31.12.2022 року сума пені за порушення аліментних зобов`язань становить 68 373,28 грн (не більше 100 відсотків заборгованості за аліментами). Враховуючи наявність заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку, а також інфляційні втрати та 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. Ухвалою від 10.10.2023 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 55-56, 106). Ухвалою від 29.01.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 152). 02.04.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокат Санамян О.О. просить у позові відмовити, посилаючись на неправильність розрахунку заборгованості, адже в період з вересня 2021 року по лютий 2022 року включно відповідач працював, а тому надані позивачем розрахунки є неправильними; вина [PERSON] в простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість виникла внаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем; до позовних вимог про стягнення 3 % річних і інфляційних втрат за період з 18.08.2011 року по 21.12.2020 року підлягає застосуванню позовна давність, оскільки стягнення вказаних обмежується останніми трьома роками, що передували подачі позову; не підлягають стягненню 3 % річних і інфляційні втрати за період з 24.02.2022 року по 31.12.2022 року в зв`язку із введенням в Україні воєнного стану (а.с. 157-164). 07.04.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] вказує, що розмір заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] підтверджений судовими рішеннями в справі № 752/21559/21; на даний час відповідач не сплачує аліментів належним чином, внаслідок чого у нього наявна заборгованість, яка виникла ще в 2011 році (а.с. 201-208). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] позов не визнала та просила у позові відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Будьонівського районного суду м. Донецька від 18.11.2011 року в справі № 2-2016/2011 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку(доходу) до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.08.2011 року. Постановою Київського апеляційного суду № 759/21559/21 від 30.11.2022 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 248 123,73 грн. Вказана сума заборгованості за пенею розрахована і стягнута за період з 01.01.2019 року по 31.08.2021 року. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідача за аліментами за період з 01.09.2021 року по 31.12.2022 року становить 68 373,28 грн, а розмір пені за відповідний період - 156 446,61 грн. Для розрахунку цієї заборгованості за основу взято розмір середньої заробітної плати працівника відповідної місцевості. Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції О. Петренко, за цей же період заборгованість відповідача складає 59 786,61 грн (сума аліментів за вересень 2021 року, січень-лютий 2022 року, вираховувалася від суми заробітку [PERSON] , за решту місяців взято розмір середньої заробітної плати працівника відповідної місцевості). Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до правової позицію Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року в справі № 333/6020/169, провадження № 14-616цс18, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, в попередніх рішеннях суду, та зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною 4 статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та витрати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Згідно положень ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Позивачем надано розрахунок пені по аліментах, в якому нарахування розміру заборгованості за аліментами та, відповідно й розрахунок пені, здійснені із взятим за основу розміром середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості. Однак, як вбачається із довідки форми ОК-7, в період з 01.09.2021 року по 28.02.2022 року, відповідач працював, а тому розмір аліментів за цей період і відповідно сума для розрахунку пені, повинна братися в частці саме від заробітку [PERSON] , тому, суд вважає за необхідно провести власний розрахунок пені за аліментами, зокрема: у вересні 2021 року відповідач отримав заробіток 12 200,00 грн, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 073,33 грн х 1%(пені) х 457 днів (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за вересень 2021 року 18 615,11 грн ; у жовтні 2021 року відповідач отримав заробіток 6 000,00 грн, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 2 000,00 грн х 1%(пені) х 426 днів (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за жовтень 2021 року 8 520,00 грн; у листопаді 2021 року відповідач отримав заробіток 6 000,00 грн, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 2 000,00 грн х 1%(пені) х 396 днів (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за листопад 2021 року 7 920,00 грн; у грудні 2021 року відповідач отримав заробіток 6 500,00 грн, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 2 166,67 грн х 1%(пені) х 365 днів (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за грудень 2021 року 7 908,00 грн; у січні 2022 року відповідач отримав заробіток 6 500,00 грн, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 2 166,67 грн х 1%(пені) х 334 дні (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за січень 2022 року 7 236,67 грн; у лютому 2022 року відповідач отримав заробіток 6 500,00 грн, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 2 166,67 грн х 1%(пені) х 306 днів (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за лютий 2022 року 6 630,01 грн; у березні 2022 року відповідач не отримав заробітку, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 273,33 грн (1/3 частка від середньої заробітної плати) х 1%(пені) х 275 днів (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за березень 2022 року 11 751,65 грн; у квітні 2022 року відповідач не отримав заробітку, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 273,33 грн (1/3 частка від середньої заробітної плати) х 1%(пені) х 245 днів (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за квітень 2022 року 10 469,66 грн; у травні 2022 року відповідач не отримав заробітку, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 273,33 грн (1/3 частка від середньої заробітної плати) х 1%(пені) х 214 днів (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за травень 2022 року 9 144,93грн; у червні 2022 року відповідач не отримав заробітку, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 273,33 грн (1/3 частка від середньої заробітної плати) х 1%(пені) х 184 дні (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за червень 2022 року 7 862,93 грн; у липні 2022 року відповідач не отримав заробітку, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 273,33 грн (1/3 частка від середньої заробітної плати) х 1%(пені) х 153 дні (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за липень 2022 року 6 538,19 грн; у серпні 2022 року відповідач не отримав заробітку, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 273,33 грн (1/3 частка від середньої заробітної плати) х 1%(пені) х 122 дні (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за серпень 2022 року 5 213,46 грн; у вересні 2022 року відповідач не отримав заробітку, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 273,33 грн (1/3 частка від середньої заробітної плати) х 1%(пені) х 92 дні (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за вересень 2022 року 3 931,46 грн; у жовтні 2022 року відповідач не отримав заробітку, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 273,33 грн (1/3 частка від середньої заробітної плати) х 1%(пені) х 61 день (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за жовтень 2022 року 2 606,73 грн; у листопаді 2022 року відповідач не отримав заробітку, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 273,33 грн (1/3 частка від середньої заробітної плати) х 1%(пені) х 31 день (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за листопад 2022 року 1 324,73 грн; у грудні 2022 року відповідач не отримав заробітку, отже сума аліментів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 273,33 грн (1/3 частка від середньої заробітної плати) х 1%(пені) х 0 днів (по 31.12.2022 року) = сума неустойки (пені) за грудень 2022 року 0,00 грн. Отже, загальна сума заборгованості за аліментами за спірний період становить 57 306, 64 грн, а загальна сума пені складає 115 673,53 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, відповідно до наведеної методики судом розраховано розмір пені за весь час прострочення сплати відповідачем аліментів за період з 01.09.2021 року по 31.12.2022 року, на загальну суму 115 673,53 грн, але у відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України, пеня не може бути більше 100 відсотків заборгованості, яка станом на 31.12.2022 року становила 57 306,64 грн. Докази застосування боржника заходів примусового виконання рішення у виді штрафів відсутні, тому максимальний розмір пені в даному випадку складає 57 306, 64 грн. Доводи відповідача про те, що заборгованість виникла внаслідок протиправної діяльності державної виконавчої служби, яка неправильно нараховувала суму заборгованості, безпідставні, оскільки, доказів про визнання бездіяльності державних виконавців до суду відповідач не надав та не надав доказів того, що ним надавалися державному виконавцю підтвердження про отриманий фактичний заробіток в спірний період, адже, як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки ОК-7, вона датована 18.01.2024 року, тобто отримана більш ніж через рік після закінчення спірного періоду існування заборгованості та нарахування пені, а також під час перебування вказаного спору в суді. Інших належних доказів неможливості сплатити жодного разу за період з 01.09.2021 року по 31.12.2022 року суми аліментів на користь позивача, маючи при цьому, в продовж шести місяців поспіль постійний заробіток (з вересня 2021 року по лютий 2022 року включно), відповідачем не надано. Крім того, позивач з посиланням на ст. 625 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача за період з 18.08.2011 року по 31.12.2022 року індекс інфляції в розмірі 256 541,55 грн та 3 % річних у 38 872,01 грн. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки, ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Правовідносини сторін по даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, до яких положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються. Сімейний кодекс України, який є спеціальним законом, чітко встановив відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені (ст. 196 СК України). Обов`язок платника аліментів щодо сплати 3% річних, визначений у ч. 4 ст. 196 СК України лише за прострочення сплати додаткових витрат на дитину з вини платника. У відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а не прострочка сплати додаткових витрат на дитину. Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України немає, так як відповідальність за прострочення сплати аліментів встановлена спеціальним законом. Таким чином, позовні вимоги про стягнення із [PERSON] інфляційних втрат і 3 % річних за ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 267 ЦПК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач подав заяву про застосування до вимог про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних строку позовної давності в три роки. Щодо застосування позовної давності до вказаних позовних вимог, слід звернути увагу, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року в справі № 183/1617/16. Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних по суті, тому відсутні підстави для застосування позовної давності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial