Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

ТОВ «УМ Факторинг» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №3526373 від 13.03.2023 у розмірі 147 600 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.03.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №3526373 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором відповідач отримав позику у розмірі 18000,00 грн строком на 360 дні, шляхом переказу на його банківську картку з призначенням платежу - поповнення карти та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 2 % від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка. У подальшому 10.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Ум Факторинг» укладено договір факторингу №10112023, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «Ум Факторинг» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «УМ Факторинг» прийняло належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідачка свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 147\~600,00 грн, з яких 18000, 00 грн -\~тіло кредиту, 129\~600,00 грн\~заборгованість за відсотками. Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 01.03.2024 справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін в судове засідання, а також задоволено клопотання про витребування доказів у ТОВ « УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та АТ «ПриватБанк». Відповідно до ухвали суду від 29.04.2024 задоволено клопотання позивача про витребування доказів у Акціонерного товариства «ПриватБанк». Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце була повідомлена належним чином ( відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України). 27.06.2024 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2ст.\~247\~ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та правовідносини між сторонами. 13.03.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 3526373 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно з п. 1.2 договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах зворотності, строковості , платності, а клієнт зобов`язується повернути кошти, оплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 18 000,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Стандартна процента ставка за кредитом становить 2,00% в день; знижена 1,00% вдень (п. 1.4.1, 1.4.2 договору). Орієнтована загальна вартість кредиту на день укладення договору становить 147\~600,00 грн за стандартною процентною ставкою та 144\~900,00 грн за зниженою процентною ставкою (п. 1.6 договору). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника Т892 13.03.2023 ( а.с. 12-20). Пунктом 2.1 договору сторони визначили, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту у випадку неможливості зарахування платежу на зазначену платіжну карту з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки). До кредитного договору складено паспорт споживчого кредиту, який містить положення аналогічні тим, що викладені у кредитному договорі, який також підписаний [PERSON] електронним підписом Т892 13.03.2023 ( а.с. 21-22). Факт отримання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 18000,00 гривень підтверджується довідкою № 3656 від 30.11.2023, виданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», та довідкою №230 від 20.03.2024 на виконання вимог ухвали суду від 01.03.2024, відповідно яких товариство на підставі договору на переказ коштів з ТОВ « Лінеура Україна» за № ФК-19/03-21 від 12.03.2019, перерахувало кошти 12.03.2023 на банківську карту № [NUMBER] через сервіс платежів «iPay.ua» ( а.с. 23). Відповідно до інформації, наданої АТ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду від 01.03.2024 та 29.04.2029, на рахунок [PERSON] було перераховано 13.03.2023 грошові кошти у сумі 18000,00 грн ( а.с. 70-71). 10.11.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» було укладено договір факторингу № 10112023, згідно з яким право грошової вимоги перейшло до позивача( а.с. 6-9). Витягом з реєстру прав вимог № 1 до договору факторингу підтверджено, що ТОВ «Лінеура Україна» відступила право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3526373 від 13.03.2023 року ( а.с. 10). Згідно з п.1 ч.2 ст.11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписомст.204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1ст.\~205\~ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Правилами ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2ст.\~639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. За змістом ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1\~ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1\~ст. 1077 ЦК\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі\~ст. 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Звертаючись з позовом, ТОВ « УМ Факторинг» посилалось на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 3526373 від 13 березня 2023 року утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша\~статті 517 ЦК України). На підтвердження розміру заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідача, позивач надав лише копію договору № 3526373 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.03.2023 та навів розрахунок заборгованості у позовній заяві: сума кредиту = 18000 гривень, 360 днів = 2% в день, 18000 гривень * 2%*360 днів = 129\~600 гривень заборгованість за відсоткам. 129600 гривень ( заборгованість за відсотками)+ 18000 (тіло кредиту) = 147600 гривень. Між тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого \~ \~ \~ \~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника. У той же час, розрахунок заборгованості наведений у позовній заяві є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Матеріали справи не містять документів первинного бухгалтерського обліку, зокрема виписки за картковим рахунком відповідача. \~ \~ \~ \~Крім того, із наявного витягу із реєстру прав вимог № 1 до договору факторингу також не вбачається розмір заборгованості станом на час укладення договору факторингу. \~ \~ \~ \~Сам по собі договір кредиту не свідчить про наявність заборгованості за ним. \~ \~ \~ \~Отже, суд позбавлений можливості перевірити заявлені товариством вимоги в частині обґрунтованості та правильності наведеного позивачем розрахунку заборгованості у позовній заяві. Частинами 1-3ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20 зазначив наступне: «В оцінці поведінки та способу ведення справ банком чи фінансовою установою суд ураховує те, що вони є професійними учасниками ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до них висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком чи фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах». За вказаних обставин, суд розглянув справу за наявними у ній матеріалами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed