Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

23 січня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява. В своїх вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 35 352,25 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 15 581,34 грн. та 3% річних в розмірі 3 675,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.05.2018 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснює постачання теплової енергії. 10.07.2019 року між КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та [PERSON] було укладено договір №320809-0302 на постачання теплової енергії, відповідно до якого позивач зобов`язується постачати теплову енергію відповідачу, а відповідач зобов`язалась отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість. Як зазначає позивач, він належним чином виконав умови договору та постачав теплову енергію, однак відповідач не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість, яка станом на 31.07.2023 року становить 35 352,25 грн. Так, як відповідач своєчасно не сплачує за отримані послуги, на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України є, законом передбачені, підстави для стягнення 3% річних в розмірі 3 675,80 грн. та інфляційних втрат в розмірі 15 581,34 грн., нарахованих на суму заборгованості. 01.04.2024 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову. Як зазначає відповідач, вона не має обов`язку щодо здійснення у межах договору №320809-0302 від 10.07.2019 року будь-якої оплати за постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, адже постачань позивачем теплової енергії до нежитлового приміщення понад заздалегідь придбаний його власником за договором №320809-0301 від 14.11.2018 року обсяг не відбулось включно до 29.01.2020 року та надалі. Крім того, відповідач просила застосувати строки позовної давності. 30.04.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить задовольнити позов з підстав викладених у ньому. Також представник позивача зазначає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки на території України з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року діяв карантин та з 24.02.2022 року введено воєнний стан, а строк позовної давності під час дії карантину та воєнного стану переривається. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Представник позивача в судовому засідання підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. У відповідності до положень ст. 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність відповідача, яка не з`явилась в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, на підставі наступного. Як встановлено в судовому засіданні, з 01.05.2018 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснює постачання теплової енергії. 10.07.2019 року між КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та [PERSON] було укладено договір №320809-0302 на постачання теплової енергії в нежитлове приміщення в літері А, розташованого в будинку [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.01.2019 року. Предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1 Договору). Згідно п. 2.2.1 Договору, позивач зобов`язався постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1. Згідно п. 2.3.2 Договору, відповідач зобов`язалась виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку №4 до Договору. Відповідно до п. 8.1, Договір набуває чинності з 31.01.2019 року та діє до 15.04.2020 року. Суду не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що сторони договору звертались щодо припинення дії Договору від 10.07.2019 року №320809-0302 на постачання теплової енергії. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Частиною 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Звертаємо увагу суду, що згідно ч. 2 ст. 275 ГК України, відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», основним обов`язком споживача теплової енергії є в тому числі своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 3 жовтня 2007 року №1198, встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до п. 29 Правил №1198 теплова енергія постачається безперервно. Згідно п. 36 Правил №1198 теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором. Відповідно до п. 40 Правил №1198 споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Отже, законодавством України у сфері теплопостачання та надання комунальних послуг передбачено обов`язок споживача укласти відповідні договори на постачання теплової енергії, а також встановлено строки і порядок оплати поставленої теплової енергії, відповідно до яких отриманий товар та послуги оплачуються споживачем щомісячно. Такі положення законодавства у сфері теплопостачання свідчать про обов`язковість договорів про теплопостачання та неможливість споживача відмовитись від укладання договорів (за виключенням випадків та у порядку, встановлених законом). За таких обставин прийняття відповідачем оферти у вигляді поставленого товару та надання послуг може бути у виді мовчання. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договорів на постачання теплової енергії. Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 922/4239/16 та постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №904/6293/17. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надавались послуги постачання теплової енергії та згідно довідки про нарахування за теплову енергію, [PERSON] за договором №320809-0302 спожила з жовтня 2019 року по січень 2020 року 21,3195 Гкал. Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданим позивачем до позовної заяви, заборгованість [PERSON] за теплову енергію за вказаний період становить 35 352,25 грн. Відповідач в судове засідання не з`явилась, не надала доказів, що їй вказані послуги не надавались. Також відповідач не надала суду доказів, що вона сплатила за надані послуги. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на ту обставину, що попередній власник мав переплату в сумі 27 905,99 грн. за придбану теплову енергію, оскільки суду не надано доказів, що попередній власник вказаного приміщення надав згоду на використання відповідачем обсягу придбаної теплової енергії. Крім того, договірні відносини позивача та попереднього власника не стосуються договірних відносин, які виникли між сторонами даного спору. В той же час відповідач заявила про застосування строків позовної давності. Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. А тому враховуючи наведені положення діючого законодавства суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності, у зв`язку з тим, що останні на момент звернення до суду з позовом не пропущені. Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачем надавались послуги, проте в порушення вимог діючого законодавства та договору відповідач не сплачувала за надані послуги, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, яка станом на 31.07.2023 року становить 35 352,25 грн. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, враховуючи що зобов`язання відповідача є грошовим, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 3% річних в розмірі 3 675,80 грн. та інфляційну складову боргу в розмірі 15 581,34 грн., згідно розрахунку позивача, перевіреного судом. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved