Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

11 січня 2024 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.01.2024 і до повноліття дитини. В обгрунтування позову посилається на те, що у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Так, Відповідач інших утриманців немає, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає він може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини усіх заробітків. В лютому 2024 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зананчає, що не згоден з позовними вимогами. Не заперечує, що він як батько дитини зобов`язаний прийматти участь у її утриманні. Він домовився з позивачкою, що бде добровільно сплачувваати на її користь на утримання доньки 5 000 грн, які він добровільно перераховую на її рахунок в ПриватБанку. Наразі він проходить військову службу, отримав важке поранення та йому потрібно проходити лікування та реабілітацію , що вимагає значних коштів, тому задволення позовних вимог позбавить його можливості вилікуватися та адаптуватися до мирного життя. Тому, враховуючи що він є фактично інвалідом- ліву руку було відірвано в бою, а права рука на металевих скуртках) , просить стягнути з нього на користь позивача 1/16 частину від усіх його доходів. Ухвалою суду від \~ \~ \~15.01.2024 року \~прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. В судове засідання позивач не з`явилася, надіславши суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, а також зазначила про те, що просить задовльнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник надав суду заяву, в якій зазначає про те, що позовні вимоги позивача визнає частково, просить врахувати позицію відповідача, викладену у відзиві на позов . У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши представлені докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Матеріалами справи встановлено, що позивачка та відповідач мають малолітню спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) . У зареєстрованому шлюбі сторони не пербували. Наданими відповідачем медичними документами підтверджується отримання ним в серпні 2023 року під час проходження військової служби важких травм обох кінцівок, згідно висновку ВЛК солдат [PERSON] , потребує повторних оперативних втручань та лікування. Проводилися неодноразові операції, станом на кінець 2024 року ще перебував на реабілітаційному лікуванні. За ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи відсутність добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації їх обов`язку щодо утримання і матеріального забезпечення дитини - наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18). Вирішуючи спір, суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. Суд звертає увагу, що відповідач доказів неможливості утримувати дитину чи наявність у нього інших утриманців суду не надав, проте в справі наявні докази про незадовільний стан його здоров`я та потребу відповідача у тривалому та вартісному лікуванні. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, стан здоров`я платника аліментів, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає вважає розумним та справедливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч.1 ст.192 СК України). Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з дня надходження до суду вказаного позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом, а відповідач також звільнений від сплати судового збору згідно ЗУ "Про судовий збір".

Outcome: partial