Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у період з 05.11.2023 по 16.12.2023, безпричинно, систематично, вчиняв психологічне домашнє насильство відносно позивача, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя як потерпілої особи, за що вироком суду від 11.03.2024 по справі № 692/255/24 відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання. Вказує, що неправомірні дії відповідача полягали у вчиненні безпричинного насильства відносно позивача за відсутності з її боку будь-якої винної чи протиправної по відношенню до нього поведінки, супроводжувалось приниженням її людської гідності та спричиненням моральних страждань тощо. У результаті зазначених протиправних дій у позивача виникли розлади адаптації у вигляді депресивної реакції, яка включає депресивний настрій з тривогою, страхом за своє життя, безсонням, нав`язливими думками про психотравмуючі події. Вона зазнала негативних змін у структурі її особистості з переживанням острахів за своє життя, здоров`я, майбутнє та порушень в емоційній сфері з виникненням почуття безпорадності, незахищеності, вразливості, з порушенням звичайної життєдіяльності особистості. Вважає, що протиправними діями відповідача позивачу завдано значної моральної шкоди, яка до цього часу не відшкодована. Розмір компенсації за спричинені психологічні (моральні) страждання відповідач оцінює у 100\~000,00 грн. Тому позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь немайнову (моральну) шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України в розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 03\~червня 2024 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Позивач разом з матеріалами позову подала клопотання про відстрочення [PERSON] сплати судового збору на строк не довше, ніж до ухвалення судового рішення, яке було задоволено ухвалою суду від 03.06.2024. Також від представника позивача адвоката Федини О.В. 05.06.2024 до суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференціцї поза межами приміщення суду, у задоволенні якої ухвалою суду від 07.06.2024р. було відмовлено. Окрім того, від представника позивача адвоката Федини О.В. 10.06.2024 надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін та 14.06.2024 - клопотання про залишення клопотання (заяви) від 10.06.2024р. без розгляду, де просив розглянути справу за його та позивача відсутності. Тому суд залишає клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін без розгляду та продовжує розгляд справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 11.03.2024р. по справі № 692/255/24 затверджено угоду від 28 лютого 2024 року по кримінальному провадженню № 12024250370000087 про примирення, укладену між обвинуваченим [PERSON] та потерпілою [PERSON] , [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому обставина вчинення [PERSON] у період з 05.11.2023 по 16.12.2023 умисного систематичного психологічного насильства відносно [PERSON] доказуванню не підлягає. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 77 від 09.02.2024р., складеного за результатами комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, що була проведена в рамках зазначеного вище кримінального провадження, до скоєння відносно [PERSON] протиправниїх дій, повязаних з домашнім насильством, у неї не відмічалось будь-яких проявів хронічних розладів. На період скоєння відносно [PERSON] протиправних дій, повязаних з домашнім насильством, у неї виникли розлади адапрації у вигляді депресивної реакції, яка включає депресивний настрій з тривогою, страхом за своє життя, безсонням, навязлими думками про психотравмуючі події. Вказані розлади адаптації у вигляді депресивної реакції зберігаються у [PERSON] до теперішнього часу, знаходяться у причинному звязку із скоєними відносно неї протиправними діями, повязаними з домашнім насильством, і при збереженні у неї процесів мислення, памяті, інтелекту, не позбавляє її здатності правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді. Для підекспертної особи [PERSON] ситуація, що досліджується за справою, має виражений психотравмувальний характер, у звязку з перенесеним домашнім насильством вона зазнала негативних змін у структурі її особистості з переживанням острахів за своє життя, здоров`я, майбутнє та порушень в емоційній сфері з виникненням почуття безпорадності, незахищеності, вразливості, з порушенням звичайної життєдіяльності особистості. Частиною 1 ст. 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України, ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Звертаючись до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди позивач зазначає що вказана моральна шкода завдана вчиненням кримінального правопорушення та визначає розмір такоє шкоди у сумі 100\~000,00 грн. У той же час, жодного обгрунтованого розрахунку моральної шкоди не надає. З матеріалів справи не вбачається, що потерпіла [PERSON] зверталась за допомогою внаслідок отриманої моральної шкоди та відповідним спеціалістом було визначено її розмір. Обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди. Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку та вини заподіювача. При цьому необхідно враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльності) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У зв`язку з викладеним, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено як наявність моральної шкоди, що полягає у стражданнях, пов`язаних з вчиненням відносно [PERSON] систематичного домашнього психологічного насильства, так і причинний зв`язок у її виникненні з діями відповідача. У той же час, жодним чином не обґрунтовано розміру моральної шкоди. Позивач не довела розумності та співмірності зазначеного в позові розміру моральної шкоди з урахуванням приведених нею обґрунтувань та обставин її завдання. При цьому за вчинення відповідачем протиправних дій відносно позивача, відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності. Суд звертає увагу, що рішенням Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі. За таких обставин, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 100000,00 грн. є необґрунтованими, тому підлягають зменшенню. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує засади розумності та справедливості та глибину фізичних та душевних страждань позивача у зв`язку з систематичним застосуванням психологічного насильства відповідачем відносно позивача, тому вважає, що 30\~000,00 грн. становлять співмірну і розумну компенсацію, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача за завдану моральну шкоду. Відповідно положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ціною\~позову вказано\~100000,00\~грн.,\~відтак судовий\~збір з\~урахуванням вимог\~ЗУ «Про\~судовий збір»\~за позовом\~становить 3028,00\~грн.\~Ухвалою суду\~від 03.06.2024\~відповідачу [PERSON] відстрочено\~сплату судового\~збору на\~строк не\~довше,\~ніж до\~ухвалення судового\~рішення. Тому у\~відповідності до\~вимог до\~п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимогз відповідача [PERSON] належить стягнути судовий збір у розмірі 908,40 грн., решту суд ового збору у сумі 2119,60 грн. належить стягнути з позивача [PERSON] .

Outcome: partial