Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У лютому 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . Оскільки подружнє життя не склалося, шлюб між сторонами розірвано. Посилаючись на те, що з відповідачем не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини, позивач просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з [PERSON] . Ухвалою суду від 04.03.2024 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з викликом сторін в підготовче судове засідання. Відповідачем відзив на позов не надано. Ухвалою підготовчого судового засідання від 27.05.2024, занесену до протоколу судового засідання, розгляд справи призначено по суті. Позивач та представник позивача в судовому підтримали заявлений позов, з викладених підстав. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Відповідач надала заяву про визнання позову. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, та відповідні до них правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2018 року по 2022 рік. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Дитина, наразі, проживає разом з батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , в квартирі також проживає баба - [PERSON] , [INFO]. Житлом користуються на підставі договору про надання житлового приміщення у безоплатне користування від 01.02.2024. 26.04.2024 за вищевказаною адресою, працівником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дитини створені належним чином. В квартирі дотримуються санітарно-гігієнічних норм, наявні продукти харчування в достатній кількості, чиста постільна білизна. Для малолітньої [PERSON] , [INFO] , наявна окрема кімната, є спальне місце, шафа для одягу, стіл для навчання. Наявні дитячі речі: іграшки, книги, одяг та взуття відповідно віку, статі та сезону. Голосіївським районним в місті Києві центром соціальних служб проведено оцінку потреб сім`ї за місцем проживання батька та дитини і встановлено, що батько базові та психоемоційні потреби малолітньої задовольняє. Батько здатний виконувати батьківські обов`язки та має батьківський потенціал. Малолітня [PERSON] , [INFO] , в повній мірі забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та виховання. Зі спостережень фахівця, дівчинка мала охайний вигляд, виглядала здоровою, відповідно до свого віку. Дитина під час бесіди, в присутності батька, була активна та життєрадісна, ознак тривожності не проявляла, охоче йшла на контакт з фахівцем. В ході [PERSON] повідомив, що після розлучення з [PERSON] , їх спільна донька, [PERSON] проживає разом з ним з липня 2023 року. Згідно із довідкою від 04.04.2024 № 54, малолітня [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 389 з 04.04.2024 року і до теперішнього часу. Згідно із відповіддю на запит, малолітня [PERSON] , [INFO] , спостерігається в комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Голосіївського району міста Києва, декларацію укладено з лікарем - [PERSON] . Враховуючи незначний термін надання первинної медичної допомоги, [PERSON] зверталась до лікаря ЗПСМ 2 рази - 02.04.2024 та 09.04.2024. Кожен візит малолітньої відбувався в присутності батька - [PERSON] . Під час медичного прийому батько цікавився станом здоров`я дитини та виконував лікарські призначення. При огляді дитини тілесних ушкоджень зафіксовано не було. Дитина одягнена охайно, поводилась чемно, педикульозу та корости виявлено не було, щеплена відповідно віку за графіком календаря профілактичних щеплень. Потреби в додатковому лікуванні та обстеженні немає, оскільки зазначена дитина пройшла обов`язковий медичний догляд у спеціалістів для оформлення медичної довідки форми 086/о при поступленні до дитячого закладу дошкільної освіти. [PERSON] працює в ТОВ «Укртрансконтракт» на посаді водія автотранспортних засобів, має стабільний дохід. [PERSON] надав підтверджуючі документи, з яких вбачається, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Мати - [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Висновку третьої особи від 23.04.2024 [PERSON] на електронну адресу Служби надала письмові пояснення про те, що вона не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з батьком, який фактично проживає з дитиною, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, зважаючи на усталений побут дитини, проживання дитини з батьком позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному, а відтак заявлений позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved