Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

У листопаді\~2023\~року Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» (далі за текстом Європейська агенція) звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що відповідачем у 2021 році було укладено кредитний договір із фінансовою установою, відповідно до умов якого він отримав кошти, які у строк не повернув. У зв`язку з ухиленням [PERSON] від виконання своїх зобов`язань його загальна сума заборгованості склала 12913,25 грн. Між Європейською агенцією та фінансовими установами було укладено договори факторингу і позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись їх боржниками, включно і до [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення позичених коштів утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи. Представник позивача у позові просила розглядати справу без її участі. Причини повторної неявки відповідача невідомі, своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, він не скористався. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). За кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (ст.1054 ЦК України). З наданих суду доказів вбачається, що [PERSON] у лютому 2021 року було укладено кредитний договір, в письмовій формі. Так, 03.02.2021 він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЦФР» (далі за текстом ФК «ЦФР») із заявою-анкетою на отримання послуг, підписанням якої підтвердив, що ознайомлений з умовами Внутрішніх правил надання фінансових кредитів товариства, які розміщені на його вебсайті. Згідно кредитного договору №8765216941 від 03.02.2021, укладеного між ФК «ЦФР» та відповідачем, останньому було кредит в розмірі 6799 грн (п.1.2) строком на 6 днів, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на поточний рахунок клієнта. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати проценти та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту №5216941, який є невід`ємною частиною Договору. Договір та Паспорт кредиту підписані відповідачем особисто. Як на підставу набуття позивачем статусу нового кредитора, переходу права вимоги за зазначеним кредитним договором, суду був наданий договір про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-216 від 07.10.2016 між Публічним акціонерним\~товариством «Таскомбанк» (далі за текстом Таскомбанк) та «ФК «ЦФР», за умовами якого останнє відступило право вимоги. 21.03.2023\~між Європейською\~агенцією та\~Таскомбанк укладено договір факторингу №НІ/11/9-Ф, за умовами якого останнє передало право вимоги. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке може відбуватися на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу. Оскільки за ст.1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника), суд вважає, що згідно наданих договорів про відступлення прав вимоги та факторингу Європейська агенція замінила «ФК «ЦФР» та Таскомбанк. Разом з тим, звертаючись з даним позовом до суду, позивач повинен був надати докази, з яких можливо було б встановити виконання з боку «ФК «ЦФР» своїх зобов`язань по кредитному договору, зокрема щодо перерахунку кредитних коштів на картку відповідача. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, яка забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На обґрунтування\~позовних вимог\~щодо наявності\~заборгованості по\~договору №8765216941\~від 03.02.2021 позивачем надано: витяг з реєстру прав вимоги №НІ/11/9-Ф від 21.03.2023 до договору факторингу№НІ/11/9-Ф від 21.03.2023, витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу №171221 від 17.11.2021 та розрахунок заборгованості станом на 31.10.2023. З останнього слідує, що сума заборгованості\~за кредитом\~№8765216941\~від 03.02.2021 становить 12913,25 грн й складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 6799 грн, заборгованості за процентами у розмірі 1,08 грн та заборгованості по комісії в розмірі 6113,17 грн. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Банківські виписки з карткових рахунків позичальника є належними та допустимими доказами щодо заборгованості за кредитним договором, оскільки підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дослідження в справах щодо стягнення кредитної заборгованості саме первинних документів, зазначаючи, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позові. Згідно умов укладеного відповідачем з фінансовою установою «ФК «ЦФР» договору, остання зобов`язувалася надати позичальникові грошові кошти (кредит) у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на поточний рахунок клієнта. Кредит вважається наданий в день перерахування установами суми кредиту. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, які розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. В порушення зазначених норм права Європейською агенцією не надано доказів на підтвердження отримання [PERSON] грошових коштів від фінансової установи «ФК «ЦФР», або відкриття рахунків чи перерахування коштів на рахунки, відкриті в інших банках, або видачі кредитних коштів в касах кредитних установ через видатковий касовий ордер. Відтак, доводи позивача щодо виникнення між відповідачем та товариством «ФК «ЦФР» договірних відносин не підтверджені належними доказами. Відтак, резюмуючи викладене, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд позбавлений можливості впевнитись у законності його права вимоги до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. У відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed