Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 36321,64 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15 листопада 2017 року між Акціонерним товариством «Альфа-банк» (далі АТ «Альфа-банк») та [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якої відповідачу відкрито рахунок, видано платіжну картку та надано в користування кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту з фіксованою процентною ставкою 24% річних. АТ «Альфа-банк» свої зобов`язання за вказаною угодою виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість користуватися кредитними коштами. У порушення умов угоди відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, внаслідок чого станом на 20 грудня 2021 року виникла заборгованість в загальному розмірі 36321,64 грн. 20 грудня 2021 року АТ «Альфа-банк» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» уклали договір факторингу відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача за вказаною угодою. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не з`явився. До суду від представника [PERSON] надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позову. Підтверджував укладення 15 листопада 2017 року з АТ\~«Альфа-банк»\~угоди про\~обслуговування кредитної\~картки та\~відкриття відновлювальної\~кредитної лінії\~та видачу\~йому платіжної\~картки зі\~встановленням кредитного\~ліміту на\~строк 3\~роки.\~Протягом цього\~строку він\~користувався кредитними\~коштами,\~а також\~здійснював платежі\~на погашення\~заборгованості,\~однак повністю\~свої зобов`язання\~не виконав\~через погіршення\~фінансового становища.\~Не оспорюючи\~сум використаних\~кредитних коштів,\~нарахованих процентів\~та інших\~платежів,\~а також\~внесених ним\~грошових коштів\~на погашення\~заборгованості,\~які наведені\~у виписці\~по картковому\~рахунку,\~наголошував на\~безпідставному нарахуванні\~процентів та\~інших платежів\~після закінчення\~строку дії\~картки,\~тобто після\~15\~листопада 2020\~року.\~Крім цього,\~позивач не\~надав первинних\~бухгалтерських документів\~на підтвердження\~заборгованості за\~угодою,\~оскільки розрахунок\~заборгованості підписаний\~не АТ\~«Альфа-банк»,\~а ТОВ\~«ФК «Еліт\~Фінанс».\~Просив застосувати\~наслідки спливу\~позовної давності\~та відмовити\~у задоволенні\~позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Нормою п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК). Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами частин 1, 2 ст. 10561 ЦК\~визначено,\~що процентна\~ставка за\~кредитом може\~бути фіксованою\~або змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З копії угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15 листопада 2017 року вбачається, що між АТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено договір, за умовами якого товариство відкрило клієнту рахунок, випустило міжнародну платіжну картку строком дії на 3 роки та надано кредит шляхом встановлення кредитної лінії, ліміт якої становить 200 000 грн. Сума кредиту, що може бути доступна клієнту в будь-який час протягом строку дії кредитної лінії та угоди у межах ліміту кредитної лінії повідомляється банком клієнту у порядку, визначеному договором. Процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою 24% річних. У паспорті споживчого кредиту від 15 листопада 2017 року значиться про встановлення [PERSON] суми кредиту в розмірі 20 000 грн. Строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації. Повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами. Строк внесення платежу до 24 числа кожного місяця. Відповідач [PERSON] не оспорює укладення 15 листопада 2017 року з АТ «Альфа-банк» угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, отримання платіжної картки та використання кредитних коштів. Згідно з поданим позивачем ТОВ «ФК Еліт Фінанс» розрахунком заборгованість [PERSON] за вказаною угодою становить 36 321,64 грн. (обрахована за період з 15 листопада 2017 року по 20 грудня 2021 року). З виписки по рахунку за кредитною карткою [PERSON] вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття готівки в банкоматах та здійсненням оплат покупок (загальна сума використаних кредитних коштів становить 23779,10 грн., дата здійснення останньої операції 25 грудня 2019 року). Виходячи із положень вказаного вище паспорту споживчого кредиту сторони домовилися про встановлення строку кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації. При цьому, як слідує з угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15 листопада 2017 року для відповідача [PERSON] випущена міжнародна платіжна картка строком дії на 3 роки, на яку встановлено кредитний ліміт. Випискою по рахунку [PERSON] підтверджено, що відповідач продовжував користуватися кредитними коштами після спливу строку кредитування, встановленого в паспорті споживчого кредиту, до закінчення терміну дії платіжної картки. Позивачем не надано суду доказів пролонгації угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15 листопада 2017 року після спливу строку дії картки, тобто після 15 листопада 2020 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК. Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору є безпідставним, а тому проценти за користування кредитними коштами в даному випадку нараховуються до 15 листопада 2020 року. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2020 року № 911/19/19 значиться про те, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Аналізуючи указану вище виписку по рахунку за кредитною карткою [PERSON] , судом встановлено, що за період з 15 листопада 2017 року по 15 листопада 2020 року сума нарахованих процентів та інших платежів становить 38374,50 грн., на погашення заборгованості відповідач вніс кошти на погашення заборгованості в розмірі 40102,32 грн. Отже, беручи до уваги строк кредитування, розмір тіла кредиту, нарахованих процентів та інших платежів, а також розмір коштів, які були внесені відповідачем на виконання взятих на себе зобов`язань, провівши відповідний розрахунок, суд установив, що заборгованість [PERSON] за угодою від 15 листопада 2017 року становить 22051,28 грн. (23779,10 грн. + 38374,50 грн. 40102, 32 грн.), що є різницею між сумою тіла кредиту, процентів, інших платежів, нарахованих за період строку кредитування (з 15 листопада 2017 року по 15 листопада 2020 року) та коштами внесеними відповідачем на погашення заборгованості. З копій договору факторингу від 20 грудня 2021 року № 4, укладеного між АТ «Альфа-банк» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», витягу з додатку до цього договору від 20 грудня 2021 року № 1-1, акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 грудня 2021 року, платіжного доручення від 20 грудня 2021 року № 34291 вбачається, що АТ «Альфа-банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до [PERSON] за угодою від 15 листопада 2017 року. За таких обставин, враховуючи, що право вимоги до [PERSON] за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15 листопада 2017 року, укладеною з АТ «Альфа-банк», перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», то суд вбачає підстави для стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості в розмірі 22051,28 грн. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» вимог, виходячи з такого. Приписами ч. 1 ст. 256 ЦК визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1, 5 ст. 261 ЦК). Отже, оскільки відповідачу [PERSON] за угодою від 15 листопада 2017 року видано платіжну картку строком на 3 роки і термін її дії закінчився 15 листопада 2020 року, то, з урахуванням висновку, викладеного в постанові Волинського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року в справі № 167/915/21, перебіг трирічного строку позовної давності розпочався з наступного дня тобто 16 листопада 2020 року. Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Востаннє, Указом Президента України від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженого Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5 год. 30 хв. 14 травня 2024 року на 90 діб. Отже, враховуючи, що з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності за вимогами ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості був зупинений, тому позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Згідно з частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Із копій договору про надання правничої допомоги від 5 жовтня 2023 року № 05-10/23, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВК № 6126 від 12 липня 2018 року та акту приймання-передачі наданих послуг від 7 березня 2024 року судом встановлено, що адвокатом Макєєвим В.М. надавалася правнича допомога ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у даній справі. Така допомога полягала у: первинній консультації (витрачений час 1 год., вартість 1000 грн.), правовому аналізі наявних у замовника документів (витрачений час 3 год., вартість 3000 грн.), підготовці позовної заяви (витрачений час 3,1 год., вартість 3100 грн.). Загальна вартість послуг складає 7100 грн. Копією платіжної інструкції від 7 березня 2024 року № 1141 підтверджено сплату ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» адвокату [PERSON] грошових коштів в розмірі 7100 грн. за договором про надання правничої допомоги від 5 жовтня 2023 року № 05-10/23. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що позивачу правова допомога надавалась і рішення суду ухвалено частково на його користь, на думку суду витрати на професійну правничу допомогу саме в розмірі 4000 грн. є співмірними по відношенню до обставин, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК. Крім того, на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) стягненню із відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 1838,30 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 60,71%.

Outcome: partial