Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

23.02.2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Качмар А.І. звернулася до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою про припинення обтяження, в якій посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . 28.12.2023 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься архівний запис щодо вищевказаного майна, тип обтяження: заборона, реєстраційний номер обтяження: 4048701, зареєстровано: 14.11.2006 11:34:33 за №4048701 реєстратором Старосамбірська державна нотаріальна контора, 82000, Львівська область, Старосамбірський район, м.Старий Самбір, вул.Л.Галицького, №88. Підстава обтяження: повідомлення, б/н, 27.03.1989, Ощадбанк №6537, м.Ст.Самбір. Об`єкт обтяження: невизначено, склад: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, коментар: Добромиль, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: архівний номер 2340731LVOV171, архівна дата 27.09.2000, дата виникнення 27.03.1989, №реєстра: 274763-351, внутр. №6С015F3C2AF1342A2C28, коментар 5-116/89. Зазначила, що за весь період проживання [PERSON] і до дня його смерті на адресу [ADDRESS] не надходило жодного листа, повідомлення, вимоги чи претанзії Ощадбанку з вимогою про погашення боргу або виконання іншого зобов`язання перед банківською установою. З часу винесення заборони в Єдиний реєстр пройшов тривалий проміжок часу більше 18 років, тобто минули будь-які строки позовної давності. Окрім того, існування у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборони на майно [PERSON] , який помер є безпідставним, оскільки у [PERSON] не було невиконаних зобов`язань перед Ощадбанком і останній не заявляв майнових претензій, а заборона №4048701 на нерухоме майно порушує її право як законної спадкоємиці вільно розпоряджатися ним. Просить припинити обтяження заборону (архівний запис), зареєстровану в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 14.11.2006 року 11:34:33 за №4048701 реєстратором: Старосамбірська державна нотаріальна контора на підставі повідомлення б/н, 27.03.1989, Ощадбанк N_6537 м.Ст.Самбір, накладене на майно власника [PERSON] , об`єкт обтяження: невизначено, склад: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, коментар: Добромиль, адреса [ADDRESS] , додаткові дані: архівний номер 2340731LVOV171, архівна дата 27.09.2000, дата виникнення 27.03.1989, № реєстра: 274763-351, внутр. №6С015F3C2AF1342А2C28, коментар: 5-116/89. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.02.2024 року матеріали справи №452/751/24 передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд до Старосамбірського районного суду Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2024 року справу розподілено судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 25.03.2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 12.04.2024 року. Ухвалою суду від 12.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 24.05.2024 року, яке відкладено на 09 годину 30 хвилин 27.06.2024 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Її представник адвокат Качмар А.І. в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився. 05.04.2024 року представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву з запереченнями проти позову та проханням розглядати справу без його участі. Посилався на те, що АТ "Державний ощадний банк України" є неналежним відповідачем у справі. У АТ «Ощадбанку» відсутні будь-які документи щодо об`єкту обтяження та не виявлено заборгованості [PERSON] перед банком. Отже, саме державна нотаріальна контора або реєстратор має вносити відповідні зміни до реєстру та бути відповідачем у справі. Представник третьої особи Старосамбірської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 03.06.2024 року до суду від завідувача Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області Т.Сюми надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи провести без участі представника Старосамбірської державної нотаріальної контори (а.с.96). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею нерухомого майна, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належало на праві власності її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.8). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що 14.11.2006 року за №4048701 реєстратором: Старосамбірською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення б/н від 27.03.1989 року Ощадбанк N_6537 м.Ст.Самбір, було накладено обтяження на будинок за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] . Архівний номер: 2340731LVOV171, архівна дата 27.09.2000, дата виникнення 27.03.1989, №реєстра: 274763-351, внутр. №6С015F3C2AF1342A2C28, коментар 5-116/89 (а.с.10). Так, Ощадний банк, як юридична особа, створений 31.12.1991 року відповідно до Закону України від 20.03.1991 року «Про банки і банківські діяльність» у формі Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України». 21.05.1999 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 876 Банк перетворений у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», скорочена назва ВАТ «Ощадбанк». Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 року №505 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 року №261», ВАТ «Ощадбанк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», скорочена назва АТ «Ощадбанк». З вищенаведеного слідує, що АТ ««Державний ощадний банк України» з моменту утворення та на теперішній час є державним банком та правонаступником відповідного банку, в інтересах якого накладено заборону, що відповідачем не спростовано. Пунктом 9 частини 1 статті 34\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що до компетенції нотаріусів належить\~накладення та знімання заборон щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації. Статтею 74\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що\~одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Пунктом 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право\~кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1\~ст.317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.ч.1, 2\~ст.319 ЦК України\~передбачено що, власник здійснює право власності шляхом володіння, користування і розпорядження своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Принцип непорушності права власності встановлений ч.1\~ст.321 ЦК України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, обмеження речових прав. Статтею 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюється порядок проведення державної реєстрації обмежень речових прав на нерухоме майно. Зокрема, державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав на підставі: договору застави (іпотеки) нерухомого майна; ухвали суду про забезпечення позову; рішення суду про звернення стягнення на нерухоме майно; рішення суду про визнання власника нерухомого майна банкрутом; постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; накладення заборони на відчуження нерухомого майна посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради в населених пунктах, де немає нотаріусів; інших актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих відповідно до закону. Державна реєстрація обмежень речових прав проводиться в день отримання відповідних документів місцевим органом державної реєстрації прав. Датою і часом державної реєстрації обмежень вважається дата і час обліку заяви в місцевому органі державної реєстрації прав. Документи щодо обмеження речових прав надаються особами, на користь яких встановлено обмеження, якщо інше не передбачено договором або законом. Державна реєстрація обмежень щодо нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності на цей об`єкт нерухомого майна. Власник нерухомого майна зобов`язаний у цьому випадку подати заяву про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до цього Закону. У ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» у чинній редакції йдеться про те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачкою способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У § 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. З інформації з Єдиного реєстру боржників від 19.06.2024 року відомо, що за параметрами пошуку « [PERSON] » - інформація відсутня. Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, оскільки вище зазначена заборона порушує право позивачки [PERSON] на вільне розпорядження своїм майном, припинення заборони не може бути проведена на загальних підставах, а тому суд дійшов висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved