Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Представник позивача [PERSON] адвокат Маковійчук П.В. 15.05.2024 звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 24 листопада 2011 року у виконавчому комітеті Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №37. Вказує на те, що в шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільним подружнім життям з відповідачкою проживали до початку 2024 року, після чого подружні відносини вони не поновлювали, оскільки у них з відповідачем відсутнє взаєморозуміння, стосунки між ними погіршилися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачем стало неможливим, взагалі відсутні спільні інтереси, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого вони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного. З посиланням на відповідні норми закону просить розірвати шлюб, який суперечить її інтересам. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17.05.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ст.274 ЦПК України, судове засідання призначено на 26.06.2024. Позивач [PERSON] скерував до суду заяву, в котрій підтримав поданий позов та просив його задовольнити та розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] , скерувала на адресу суду заяву, у якій визнала заявлені вимоги про розірвання шлюбу. Просила розглянути справу за її відсутності, наслідки визнання позову їй відомі. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 24 листопада 2011 року у виконавчому комітеті Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №37, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.11.2011 (а.с.8) Від шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.07.2012 року виданого виконавчим комітетом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.08.2015 року виданого Неполоковецькою селищною радою Кіцманського району Чернівецької області (а.с.10) Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. На даний час шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, оскільки вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. З врахуванням того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. При цьому, сторони спору про поділ майна не заявляють. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З метою належної реалізації прав громадян звертаємо увагу на необхідність відображення в заявах про розірвання шлюбу, поданих до органу державної реєстрації актів цивільного стану, та позовах до суду інформації про вибір особою прізвища після розірвання шлюбу. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 113, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved