Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

У лютому 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі по тексту - позивач) до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.11.2020 року [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 201277864 (далі по тексту - кредитний договір). Позивач виконав свої зобов?язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договорі розмірі. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" було прийнято рішення про зміну найменування банку АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк", а також внесені зміни до Статуту АТ "Альфа-Банк" шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк". Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 04.09.2023р. складає 1 184 169, 71 грн. 12.01.2024 на адресу відповідача представником АТ "Сенс Банк" було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яку відповідачем залишено без реагування, у зв`язку з чим, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 27.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив. 02.04.2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення позову, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне. Між позивачем та відповідачем виникли кредитні відносини обслуговування кредитної картки споживчого кредиту. На правовідносини банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Так частиною 4 статті 16 вказаного закону передбачено, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відтак, за положеннями вказаних норм законодавства обов`язок позичальника погасити кредит в повному обсязі, враховуючи майбутні платежі, виникає після 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. На переконання представника відповідача, позивач до позову не надав жодних доказів направлення відповідачу досудової вимоги про дострокове повернення кредиту, яка була б адресована відповідачу [PERSON] . Відповідачем не було отримано досудової вимоги, а чинним законодавством передбачено обов`язок направлення позивачем, адже згідно пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501277864 від 19.11.2020 року пунктом 2 передбачено дата повернення кредиту - 19.11.2025 року. Звертала увагу суду, що відповідач [PERSON] з 19 лютого 2022 року перебуває за кордоном по теперішній час, що підтверджується копіями із закордонного паспорта відповідача, долучених до заяви поданої до суду від 18.03.2024 року. 22.04.2024 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про витребування у позивача оригіналів пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501277864 та обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.11.2020 року та оферти на укладення угоди про надання кредиту. Ухвалою суду від 01.05.2024 року в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування оригіналу доказу відмовлено. У задоволенні клопотання представника позивача про визнання явки відповідача в судове засідання обов`язковою відмовлено. Закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача з приводу задоволення позову заперечувала та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи в повному обсязі, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19.11.2020 між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» була підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту № 501277864, пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501277864 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту та графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит, ліміт кредиту 1000000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 26% річних. Відповідно до оферти [PERSON] запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 1000000,00 грн., процентна ставка 26 % річних - базова ставка, тип ставки - фіксована, строк кредиту 60 місяців, призначення - для власних потреб. Всі відносини, що не врегульовані угодою, [PERSON] запропонував врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку www.alfabank.ua. Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також, з наданого позивачем паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено суму кредиту - 1000000,00 грн., процентну ставку 26 %, а також 400 грн. за кожне прострочення платежу, яке триває 5 і більше днів. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимогамист.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частинами другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). 01.12.2022 найменування АТ «Альфа - Банк» змінено на АТ «Сенс Банк». Так, відповідно до Протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» №2/2022 від 12.08.2022р., вирішено змінити найменування Банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Відповідно до листа Національного банку України № 27-0010/83901, 01.12.2022 Національним банком України на виконання вимог абзацу другого пункту 226 глави 24 розділу IV Положення про ліцензування внесено запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» (скорочене найменування - АТ «АЛЬФА-БАНК») на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» (скорочене найменування - АТ «СЕНС БАНК»). Відповідний запис було внесено на підставі повідомлення про державну реєстрацію змін до Статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (далі - Банк) у зв`язку зі зміною найменування Банку з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» та приведенням деяких положень Статуту Банку у відповідність до вимог чинного законодавства України. Як вбачається з витягу з державного реєстру банків, 01.12.2022 Національний банк України вніс запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «АЛЬФА БАНК») на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» (скорочене найменування - АТ «СЕНС БАНК»). Як встановлено при розгляді справи, банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. На підтвердження виконання банком зобов`язань за кредитним договором позивачем надано меморіальний ордер № 1145846 від 19.11.2020 року, згідно якого банк надав [PERSON] кошти в розмірі 1 000 000, 00 грн (а.с.15). Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не сплачував своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, який долучено представником позивача до матеріалів позову та згідно з яким загальний розмір заборгованості станом на 17.08.2023р. становить 1 184 169, 71 грн., що складається з 852 903, 92 грн. - заборгованість за кредитом, 331 265, 79 грн. - заборгованість за відсотками. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. З приводу доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюється споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Отже, цією нормою встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.01.2024 року банком на адресу [PERSON] було адресовано досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, що підтверджується копією вказаної досудової вимоги, реєстром згрупованих відправлень та фіскальним чеком, датованим 17.01.2024 року з відповідною відміткою АТ «Укрпошта». В даному випадку судом встановлено обставину направлення банком досудової вимоги на адресу відповідача та звернення до суду з даним позовом після закінчення строку для її виконання. Таким чином, банк, виконавши вимоги ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та умови кредитного договору, набув права вимагати від позичальника - відповідача у справі дострокового повернення кредиту, сплати відсотків, комісії і пені у судовому порядку. Станом на день розгляду справи, відомостей про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять, про що в свою чергу зазначено у відзиві відповідача та свідчить про те, що боржником за кредитним договором не усунуто порушень кредитного договору, викладених у досудовій вимогі АТ «Сенс Банк» щодо виконання договірних зобов?язань, що дає підстави для банку звернутися із позовном до суду про стягнення всієї суми заборгованості достроково. При цьому, перебування відповідача за кордоном та неотримання досудової вимоги за зареєстрованим місцем проживання не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, а тому суд відхиляє заперечення відповідача щодо позовних вимог, викладених у відзиві на позов. Як встановлено судом та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови укладеного Договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ "Сенс Банк" підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором на загальну суму 1 184 169,71 грн. Принагідно зауважити, що у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 22 липня 2020 року в справі № 210/1504/13-ц, від 03 грудня 2020 року в справі № 569/16767/16-ц, від 07 грудня 2022 року в справі № 953/1904/20, а також у постнові Великої Палати Верховного Суду від04 липня 2023 року у справі 553/1501/15-ц. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Умови договору погоджені сторонами, що підтверджено їх підписами. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили умови договору. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 р., предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 17 762, 55 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved