Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 07.05.1999 рокуміж відповідачами та нею був укладений договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме 4-кімнатної квартиру [ADDRESS] , житловою площею 55,4 кв.м., загальною площею 84,3 кв.м. Відповідно до реєстраційного посвідчення Криворізького бюро технічної інвентаризації зазначена квартира зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» 07.05.1999 року за номером 103 і записаний в реєстровій книзі за №168п, сторінка 337 запис №337 14.05.1999 року. У січні 2023 року постало питання про необхідність реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових праві на нерухоме майно. Та виявилося, що це неможливо зробити, оскільки вказаний вище договір купівлі-продажу не відповідає вимогам законодавства- не був нотаріально посвідчений. Ухвалою суду від 14 лютого 2024 року провадження у справівідкрито порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року підготовче судове засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі та третя особа у справі в судове засідання не з`явились, неодноразово повідомлялись про наявність позовної заяви у провадженні суду та повідомлялись про дату та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідачі повідомлялися про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Дослідженими матеріалами справи судом встановлено, що 07.05.1999 рокуміж [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу нерухомого майна квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що складається з 4-х кімнат, житловою площею 55,4 кв.м., загальною площею 84,3 кв.м. (а. с. 10).Відповідно до реєстраційного посвідчення Криворізького бюро технічної інвентаризації зазначена квартира зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» 07.05.1999 року за номером 103 і записаний в реєстровій книзі за №168п, сторінка 337 запис №337 14.05.1999 року(а. с. 11 на звороті).У січні 2023 року постало питання про необхідність реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових праві на нерухоме майно. Та виявилося, що це неможливо зробити, оскільки вказаний вище договір купівлі-продажу не відповідає вимогам законодавства- не був нотаріально посвідчений. Предметом судового дослідження в межах позовних вимог є питання дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено на Товарній біржі. З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини: Відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсної. Суд вказує, що згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1957-ХІІ від 10.12.1991р., угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому, листом Міністерства юстиції України за № 17-12-44 від 10.04.1998 року роз`яснено, що угоди, укладені на біржі, не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Між тим, на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" зазначений Договір нотаріальному посвідченню не підлягав, що в даний час створює перешкоди позивачу у розпорядженні власністю, оскільки, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року біржова угода (правочин) вважається укладеною з моменту її реєстрації на товарній біржі та у цьому разі набирає юридичної сили, тому суд уважає за можливе визнати даний Договір дійсним, оскільки такий був цілком виконаний кожною із сторін, які домовилися щодо усіх його істотних умов, жодна із сторін спеціально не ухилялася від нотаріального посвідчення даного Договору, ні однією із сторін даний Договір не оспорюється та можливість його нотаріального посвідчення втрачена. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. Також, відповідно до п. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «;Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що після здійснення купівлі-продажу квартири, сторони фактично виконали умови угоди: продавці отримали гроші, а покупець почала фактично користуватись квартирою, що підтверджує правомірність та дійсність укладеної угоди. З огляду на встановлені судом факти, суд приходить до висновку, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу квартири, відбулося повне виконання договору. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] викладені у позовній заяві підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved