Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу між ними. Посилається в позовній заяві, що між ним та відповідачкою різні характери, що заважає нормально будувати сімейні стосунки. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Від даного шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що він матеріально спроможний повністю забезпечити себе та одну з спільних із відповідачкою дитину. Тому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, та доньку [PERSON] залишити проживати та перебувати на самостійному вихованні та утриманні батька, а доньку [PERSON] , залишити проживати та перебувати на самостійному вихованні та утриманні матері/відповідачки. Позивач надав через канцелярію суду заяву, в якій вказав, що він позов підтримує в повному обсязі. Відповідач по справі надала через канцелярію суду заяву, в якій вказала, що не заперечує щодо задоволення позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Відповідно до ст.21СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексуУкраїни позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу, який зареєстрований 30.10.2009 року відділ реєсрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 2130 /а.с.6/. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно ст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Від даного шлюбу сторонни мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.14-15/. Судом встановлено, що позивач проживає з дочкою [PERSON] , [INFO] /а.с.16-17/. Позивач дбає про дочку [PERSON] : приводив та забирав з закладу дошкілької освіти комбінованого типу № 9 , цікавився її життям, приділяє увагу її розвитку та вихованню /а.с.18/. На сьогоднішній день [PERSON] , [INFO] , навчається у Чернівецькому ліцеї №8, де батько постійно відвідує батьківські збори, спілкується із класним керівником, бере активну участь у громадському житті ліцею, підготовкою до нового навчального року /а.с.19/. За медичною допомогою в КНП «Міська дитяча поліклінніка», у разі захворювання дитини [PERSON] , звертається батько дитини [PERSON] /а.с.29/. Також суд зважує на те, що [PERSON] станом на 27.05.2024 року, незнятої чи непогашеної судимості не має /а.с.30/; психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання для догляду за дитиною - відсутні /а.с.31/. Позивач спроможний забезпечити себе та фінансово утримувати дитину [PERSON] /а.с.32-42/. Свідок [PERSON] , [INFO] , який є батьком позивача, та свідок [PERSON] , [INFO] , який є знайомим позивача, зазначають що [PERSON] дійсно проживає зі своєю донькою [PERSON] у власній квартирі, за адресою: [ADDRESS] /а.с.42/, який її самостійно виховує та утримує, без участі матері дитини/відповідачки /а.с.43-49/. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Сторони по справі досягли взаємної згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільних дітей з укладенням договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 21.05.2024р. /а.с.27-28/. Отже, вказаний спосіб, який був використаний сторонами для вирішення питання проживання дітей в добровільному порядку. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Отже, позивач звертаючись із даним позовом не просить суд визначити місце проживання дітей у зв`язку із спором між подружжям, а лише просить суд вказати з ким проживають діти. Відповідно до п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, зокрема ст. ст. 160, 161, 180, 181 СК України не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Outcome: approved