Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. від 06 травня 2021 року, зареєстрований у реєстрі за № 29844, про стягнення заборгованості за період з 09 лютого 2021 року по 06 травня 2021 року у сумі 23 305,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова О. О. перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Позивач зазначає, що кредит вона брала 30 жовтня 2020 року у ТОВ «Мілоан», з яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклало договір факторингу, однак отримані кошти вона повністю сплатила. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), оскільки кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, позивач вказує на те, що у виконавчому написі зазначено, що відсотки за користування кредитом нараховані за період з 09 лютого 2021 року по 06 травня 2021 року, але кредитний договір був укладений нею 30 жовтня 2020 року строком до 29 листопада 2020 року, тому починаючи з 30 листопада 2020 року відсотки за користування кредитом взагалі не могли нараховуватися відповідно до чинного законодавства. Разом з тим, позивач зазначає, що порядок вирішення питання про наявність заборгованості за споживчим кредитом має регулюватися також Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про споживче кредитування». У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 січня 2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення зазначених у ній недоліків. Позивачеві необхідно було надати суду засвідчену у встановленому чинним законодавством порядку копію кредитного договору, на підставі якого вчинено виконавчий напис, а у разі її відсутності у неї звернутися до суду з клопотанням про витребування, надавши докази, які підтверджують, що вона здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів, а також надати докази сплати судового збору або докази звільнення від його сплати. На виконання вимог зазначеної ухвали 11 травня 2022 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано копію кредитного договору від 30 жовтня 2020 року № 2644854, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис, та квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 травня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. 09 червня 2023 року від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до суду надійшло клопотання, у якому відповідач просить відмовити [PERSON] у стягненні з нього витрат на правничу допомогу та відмовити у задоволенні позову. Відповідач не погоджується з доводами позивача та заперечує проти заявлених позовних вимог у повному обсязі. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вважає, що попередня (орієнтовна) сума витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000 грн значно завищена, є неспівмірною з видом виконаної роботи, не відповідає складності справи та критерію розумності і дійсності наданих послуг, а час, витрачений на підготовку позовної заяви і клопотань, є невиправданим. Крім того, вказує, що зазначені позивачем витрати мають бути документально підтвердженими та доведеними. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками. Відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи пояснення до суду не надали. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Суд установив, що 30 жовтня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладений кредитний договір № 2644854. Відповідно до умов цього договору позивачеві був наданий фінансовий кредит у розмірі 5 000 грн строком на 30 днів з 30 жовтня 2020 року. Пунктом 1.4. договору визначено, що датою повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом є 29 листопада 2020 року. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом, складає 7 375 грн. Разом з тим, 06 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 29844, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» невиплачених у строк грошових коштів за кредитним договором від 30 жовтня 2020 року № 2644854. Заборгованість стягується за період з 09 лютого 2021 року по 06 травня 2021 року включно у сумі 23 305 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у сумі 16 875 грн, заборгованості за нарахованою комісією за надання кредиту у розмірі 500,00 грн, а також плати за вчинення виконавчого напису. З виконавчого напису вбачається, що право вимоги за кредитним договором від 30 жовтня 2020 року № 2644854 до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло від ТОВ «Мілоан» на підставі договору відступлення прав вимоги від 10 лютого 2021 року № 61-МЛ. 29 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим О. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 29844, вчиненого 06 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в сумі 23 305 грн з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису. В рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим О. О. 29 липня 2021 року стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій та основну винагороду приватного виконавця. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилалася на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки сума заборгованості, що підлягає стягненню, не є безспірною, відсотки за користування кредитом нараховані після спливу визначеного договором строку кредитування, а кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого напису від 06 травня 2021 року № 29844 з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 30 жовтня 2020 року № 2644854, яка утворилася за період з 09 лютого 2021 року по 06 травня 2021 року у сумі 23 305 грн, з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18. Судом установлено, що позивач не визнає заборгованості за кредитним договором від 30 жовтня 2020 року № 2644854, оскільки вважає його погашеним, а відповідач не надав доказів того, що звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості лише по наданому відповідачем нотаріусу кредитному договору та графіку розрахунків, у якому борг позивача значиться у сумі 7 375 грн, суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести це має стягувач при зверненні до нотаріуса. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між ТОВ «Мілоан» та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому він не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, матеріали справи, що розглядається, не містять доказів повідомлення позивача про відступлення прав вимоги, а також надсилання повідомлення від стягувача про виконання умов кредитного договору від 30 жовтня 2020 року № 2644854 на адресу боржника та докази його отримання нею, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, [PERSON] , не будучи повідомленою про намір вчинення виконавчого напису, позбавлена була можливості заперечувати проти вимог відповідача та надати докази неправомірності і безпідставності такої вимоги про стягнення коштів. До того ж, обґрунтованим є посилання позивача на те, що нарахування передбачених договором процентів відповідачем здійснено після спливу визначеного договором строку кредитування, з огляду на наступне. З оспорюваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що сума заборгованості в тому числі за процентами визначена за період з 09 лютого 2021 року по 06 травня 2021 року. Разом з тим, за умовами кредитного договору від 30 жовтня 2020 року № 2644854 датою повернення кредиту та сплати процентів за користування ним є 29 листопада 2020 року. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України та частиною першою статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу вищевикладених норм, суд приходить до висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). З огляду на викладене, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 29 листопада 2020 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що також свідчить про те, що заборгованість [PERSON] не є безспірною. Отже, нотаріус не перевірив та не встановив, чи підтверджують надані стягувачем документи безспірність боргу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не подавши відзиву, наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису, не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 908 грн, підлягають стягненню на її користь з відповідача. Що стосується витрат на правничу допомогу, то позивач не позбавлена змоги подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки в позовній заяві наводила орієнтовний розрахунок витрат, пов`язаних із правничою допомогою, та до закінчення розгляду справи не надала жодних доказів сплати таких коштів. На підставі викладеного,

Outcome: approved