Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-21 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Синельниківської міської ради, у якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 31 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] (у дівочості [PERSON] ) було укладено шлюб, від якого [INFO] в подружжя народилась донька [PERSON] . Фактично шлюбні відносини між сторонами справи були припинені у 2011 році, а їх спільна дитина залишилась проживати разом з батьком та його співмешканкою [PERSON] . Мати від виховання дитини самоусунулась, навчанням та життям дитини не цікавиться. Де зараз перебуває відповідачка, а ні її колишньому чоловіку, а ні її донці не відомо. [PERSON] має хронічні захворювання і тому потребує постійного нагляду та піклування. Зазначене вище позивач розцінює, як ухилення матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність в неї серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків, й стало приводом для звернення позивача із даною заявою до суду. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 20 червня 2023 року передано цивільну справу за територіальною підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 29). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 35). Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, обґрунтовуючи їх тим, що після фактичного припинення сімейних відносин із відповідачкою, за усною домовленістю, їх спільна донька залишилась проживати з батьком. Мати жодним чином участі у її житті не приймала, матеріальну допомогу на утримання дитини не надавала. За всі ці роки [PERSON] не виявляла цікавості до життя, навчання та розвитку власної доньки й лиш інколи вітала її зі святами у месенджерах. Відповідачка постійно змінює телефонні номери, тому підтримувати з нею постійний зв`язок не виявляється можливим. Представник третьої особи Синельниківської міської ради Велика І.В. заперечила проти задоволення позовних вимог. Позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її неповнолітньої доньки вважає недоцільним. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання повторно не з`явилась, була повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 31 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Попаснянського районного управління юстиції у Луганській області видано відповідне свідоцтво Серії [NUMBER] , згідно якого дружині були присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 6). Від даного шлюбу [INFO] у подружжя народилась донька - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Попаснянського районного управління юстиції у Луганській області (а.с. 5). Неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , на утриманні якого й перебуває, а також його співмешканкою [PERSON] та її дітьми: [PERSON] , 2003 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, [PERSON] [INFO] ., про що свідчать довідки від 15.06.2022 року № 1231-5001756827 та № 1231-5001756677 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 7, 13) та акт обстеження матеріально-побутових обставин від 21.09.2018 року (а.с. 22). Як вбачається із характеристики [PERSON] , наданої директором школи Олімпійської освіти ім.. Сергія Бубки Попаснянського ліцею № 21 Попаснянської міської територіальної громади Луганської області, дівчину виховує тато [PERSON] . Класний керівник матері не бачила і не чула жодного разу за весь період навчання [PERSON] , вона не проживає з дитиною і не виявляє ніякого інтересу до неї та її виховання. Батько відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, приділяє належну увагу до виховання доньки. Вдома ним створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. [PERSON] підтримує постійний зв`язок з ліцеєм та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Родинні стосунки в сім`ї позивача нормальні (а.с. 16). У відповідності до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 5667 від 03.05.2022 року [PERSON] , [INFO] страждає на камінь жовчного міхура з гострим холециститом, без згадки про обструкцію жовчовивідних шляхів, потребує лікування, спостереження у лікаря гастроентеролога, дотримання режиму сну та раціону харчування (а.с. 18-21). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Під час судового засідання була з`ясована думка неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в ході чого знайшло своє підтвердження, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання дитини, визначених ст. 150 СК України, [PERSON] зазначила, що вона з дитинства виховується в родині батька, яким для її комфортного життя та розвитку були створені всі належні умови. Стосунки в сім`ї склалися теплі та доброзичливі. Біологічна мати долею доньки не цікавиться, все їх спілкування полягає в декількох телефонних дзвінках на рік. В інший час відповідачка про існування своєї доньки не згадує. Родинний зв`язок, як матері з донькою, в них не склався. Проти позбавлення матері батьківських прав дівчина не заперечувала. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Рішеннями виконавчого комітету Синельниківської міської ради № 473/0/8-23 від 20 грудня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування, яким визнано недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 46). Однак, суд проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та думку неповнолітньої [PERSON] , не породжується із даним рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради, зважаючи на наступне. Як вбачається зі змісту висновку органу опіки та піклування, [PERSON] надала свої пояснення стосовно їх стосунків з матір`ю й зазначила, що [PERSON] вона в останнє бачила у 2020 році, зараз з нею не спілкується, не знає де та проживає. Мати матеріально їй не допомагає, морально не підтримує та не цікавиться її здоров`ям. Службою у справах дітей Синельниківської ради проведено роботу щодо встановлення місця перебування [PERSON] й встановлено з нею зв`язок для з`ясування її думки щодо позбавлення батьківських прав відносно її доньки [PERSON] . Відповідачка повідомила службу у справах дітей Синельниківської міської ради, що вона нічого не знала про відкриття провадження у Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області та здивована даною ситуацією, оскільки спілкується з дитиною [PERSON] по телефону. [PERSON] заявила, що проти позбавлення. Не дивлячись на те, що працівниками служби у справах дітей проінформовано відповідачку про наявність у суді на розгляді провадження за позовом [PERSON] про позбавлення її батьківських прав стосовно її неповнолітньої доньки, відповідачка жодного разу не з`явилась у призначене судове засідання, не подала відзиву чи заяви про визнання/не визнання позовних вимог. Зазначене свідчить про абсолютну незацікавленість [PERSON] у ході та результаті розгляду справи, а також про байдужість до подальшої долі її доньки та її свідоме ухилення й небажання виконувати свої батьківські обов`язки. Про що також свідчить написана нею заява, в якій відповідачка не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно її доньки [PERSON] .. Аналізуючи викладене, суд виходячи з якнайкращого забезпечення прав, свобод та інтересів дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. В зв`язку з тим, що позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved