Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

29 квітня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 08 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» (далі ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11988-03/2023, право вимоги за яким на підставі договорів факторингу 03 липня 2023 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (далі ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП»), а 27 жовтня 2023 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов кредитного договору у нього виникла заборгованість в розмірі 28600 грн, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена (а. с. 44), у позовній заяві вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити та розглядати справу за її відсутності (а. с. 4). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України був належним чином повідомлений (а. с. 45), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 20 червня 2024 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.\~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628\~ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України\~«Про електронну\~комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. \~Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми\~статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідно до Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Судом встановлено, що 08 березня 2023 року [PERSON] уклав із ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» договір № 11988-03/2023 (далі Договір) (а. с. 5-7). Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.10 Договору відповідач отримав кредит у розмірі 8000 гривень зі сплатою 365,0 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,00 % (процентів) на добу. Строк дії договору 25 днів. Усі документи щодо надання кредиту підписуються з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з пунктом 1.4 Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Пунктом 2.3 Договору передбачене право ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» нараховувати проценти на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами у випадку, якщо клієнт не сплатив кредит у строк, визначений пунктом 1.2 Договору. Всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами Договору (пункт 6.3 Договору). Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту та Додаток №1 до Договору підписаний відповідачем електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить розділ 7 Договору. Такі ж умови кредитування зафіксовані у паспорті споживчого кредиту та додатку до Договору (а. с. 7, 8). ТОВ «ФК «Інвеструм», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконало. З матеріалів справи видно, що 01 квітня 2023 року [PERSON] подав Заявку на реструктуризацію заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту на двадцять календарних днів, тобто до 20 квітня 2023 року, відповідно до якої між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем була укладена Додаткова угода до Договору про надання фінансового кредиту №11988-03/2023 від 08 березня 2023 року (а. с. 9). За умовами Додаткової угоди сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за Договором на 20 днів, тобто до 20 квітня 2023 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості становить 10000 гривень. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 27 жовтня 2023 року у нього утворилася заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 28600 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 8000 гривень, заборгованость за процентами за користування кредитними коштами 20600 гривень (а. с. 17). Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторони кредитного договору досягнули згоди щодо всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій\~статті 516 ЦК України\~зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 03 липня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» укладений договір факторингу № 3072023 (а. с. 10-12). Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», а ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» прийняло належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права грошової вимоги по зобов`язанням за Основними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті боргу за Основними договори, строк платежу за якими настав, а також вимоги по Основним договорам, які виникнуть у майбутньому, з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі відповідно до додатку № 2 до цього Договору. 27 жовтня 2023 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», до якого перейшло право вимоги від ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 27102023 (а. с. 13-14). Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. Відповідач [PERSON] є у Витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27102023 від 27 жовтня 2023 року і загальна сума його зобов`язань за кредитним договором № 11988-03/2023 року становить 28600 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 8000 гривень, заборгованість за відсотками 20600 гривень (а. с. 16). Аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором № 11988-03/2023 від 08 березня 2023 року, укладеним між ТОВ «ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] . Проте, не можна погодитися із розміром нарахованих процентів за користування коштами, які позивач просив стягнути з відповідача, з таких підстав. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). За період до прострочення боржника\~підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та\~частини першої статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а\~за період після такого прострочення\~підлягають стягненню річні проценти відповідно до\~частини другої статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16). Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 2.3 Договору сума кредиту становить 8000 гривень, строк дії договору 25 днів, процентна ставка 1.00 % на добу, а в разі неповернення кредитних коштів у визначений договором строк 2.5 % на добу з першого дня користування кредитними коштами (а. с. 5). Виходячи із вказаних положень договору розмір процентів за користування кредитними коштами буде становити 5000 гривень (8000 грн * 2.5 % / 100 % * 25 дн = 5000 грн), які слід стягнути з відповідача. Розрахунок процентів на суму 20600 гривень позивач суду не надав. З доданих до позову документів неможливо встановити за який період, за якою ставкою нараховані проценти у вказаному розмірі та яка їхня правова природа. Будь-які належні і допустимі докази на підтвердження продовження строку дії договору про надання фінансового кредиту № 11988-03/2023 в матеріалах справи відсутні, а в додатковій угоді від 01 квітня 2023 року сторони погодили, що будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зробила правовий висновок, що нарахування процентів за «користування кредитом» поза межами строку кредитування до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів є недопустимим. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень\~статті 625 ЦК України. Водночас слід звернути увагу на те, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на вказане, нараховані кредитодавцем з 24 лютого 2022 року будь-які платежі, сплата яких передбачена договорами за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні грошових коштів у визначений договором строк. У відповідності до вимог частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (45.45 %) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1376.23 гривень (3028 грн * 45.45 % / 100% = 1376.23 грн). На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 611, 629, 634, 1048, 1054,\~1056-1\~ЦК України та

Outcome: partial