Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Заявлені вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/6 частки квартири [ADDRESS] . Ця квартира належить в рівних долях по 1/6 частині померлому батькові [PERSON] , позивачу, дружині позивача [PERSON] , доньці позивача [PERSON] , братові позивача [PERSON] та його дочці [PERSON] . Вони всі зареєстровані та проживають у цій квартирі. 22.08.2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на належну батькові частину квартири, оскільки позивач прийняв спадщину у відповідності до ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не заявив про відмову від неї. Проте, постановою державного нотаріуса було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкодавець на день смерті був зареєстрований за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . Зазначає, що за адресою: [ADDRESS] знаходиться Київський пансіонат ветеранів праці. Батько за своїм станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду та позивачем з пансіонатом був укладений договір про №1 від 13.01.2015 року про проживання батька в пансіонаті. В серпні 2016 року позивач звернувся до пансіонату із заявою про припинення Договору, та забрав батька додому де продовжував доглядати за ним самостійно. Пансіонат повернув паспорт батька, де зберігалася відмітка про його реєстрацію в квартирі [ADDRESS] , інші відмітки, зокрема про зняття з реєстрації, а також реєстрацію за іншою адресою були відсутні. Про те, що батько був зареєстрований у пансіонаті, позивач дізнався лише 12.04.2019 року, після отримання довідки про це. Крім того, брат позивача [PERSON] є інвалідом 1 групи, потребує постійного стороннього догляду, тому догляд і за братом здійснює позивач, саме це і виявилося причиною того, що він протягом шести місяців з дня смерті батька не встиг з`ясувати питання про реєстрацію батька, а також протягом шести місяців подати заяву про прийняття спадщини. У зв`язку з чим, просить визначити позивачу додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] його батька [PERSON] . 25.03.2024 року від позивача надійшла позовна заява в новій редакції із зміною предмета позову, в якій він просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] , що помер [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином. Від представника позивача та позивача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення рішення суду не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та її представник не заперечують проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутністю їх учасників. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до Договору №1 від 13.01.2015 року укладеного між [PERSON] та Київським пансіонатом ветеранів праці в особі директора пансіонату [PERSON] виконавець приймає на постійне місце проживання [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з Довідки виданої Директором Київського пансіонату ветеранів праці [PERSON]. був зареєстрований у Київському пансіонаті ветеранів праці за адресою: м. Київ, вул. Кубанської України, 2 з 17.01.2015 року по 22.05.2017 року.(а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.10.2007 року КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району м. Києва посвідчено, що квартира [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членм його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.6) Позивач посилається на те, що з с серпні 2016 року позивач звернувся до пансіонату із заявою про припинення Договору, та забрав батька додому де продовжував доглядати за ним самостійно, про реєстрацію батька в пансіонаті йому нічого не було відомо. Як вбачається з показів свідка [PERSON] , вона є дружиною позивача, після серпня 2016 року батько позивача [PERSON] постійно проживав з ними за адресою: [ADDRESS] , чоловік доглядав за своїм батьком, оскільки той потребував постійного стороннього догляду. Всі витрати на поховання [PERSON] були понесені сім`єю позивача. З матеріалів спадкової справи № 414/2019 від 20.04.2019 заведеної Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що [PERSON] 20.04.2019 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Постановою Одинадцятої київської державної нотаріальної контори відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, після смерті [PERSON] у зв`язку із пропущеним строком для прийняття спадщини та відсутності факту прийняття спадщини. Відповідно до статті 315ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Даний правовий висновок міститься в Постанові Верховного суду від 10 січня 2019 року справа № 484/747/17, провадження № 61-44149св18, який з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПУ України суд враховує до спірних правовідносин в даній справі. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявницею права на отримання спадку. Наявними у матеріалах справи доказами, дослідженими судом, доведений факт того, що заявник [PERSON] на час смерті Батька [PERSON] , який помер [INFO] постійно проживав разом із ним в квартирі [ADDRESS] , що в розумінні положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. Враховуючи вищезазначене, оскільки встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані позивачем вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved