Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачами викладено обставини, що їм на праві приватної власності належить кімната [ADDRESS] , в якій зареєстрована відповідач, однак протягом року не проживає в квартирі, оскільки її речі та майно відсутні, вона не бере участі в утриманні житла та не вносить плату за комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідача, змушує позивачів сплачувати за неї кошти, в той час, коли вона не користується та не проживає в даному житлі. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивачі просять визнати [PERSON] , такою, що втратила право на користування кімнатою № [NUMBER] , що знаходиться на [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, будучи повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Правом на подання відзиву відповідач не скористалася та не подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подав письмові пояснення, в яких просив справу слухати без його участі, при розгляді позовних вимог покладається на думку суду. Суд, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду постановлено заочний розгляд справи. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що позивачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності по 1/2 частці кімнати [ADDRESS] , про що свідчать свідоцтва про оправо на спадщину за законом від 24.01.2020, посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І., які зареєстровані в реєстрі за № 154, 156. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2023 у справі № 607/10331/22 розірвано шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] . Згідно із довідки ДП «Фаворит-2» від 25.09.2023 № 154 вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає за адресою [ADDRESS] . У судовому засіданні з`ясовано, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації в кімнаті [ADDRESS] , не проживає та не користується даним житлом, її особисті речі відсутні у даному житлі. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що відповідач [PERSON] в кімнаті № [NUMBER] , що знаходиться на [ADDRESS] , не проживає півтора року та не користується даним житлом, оскільки добровільно його покинула, а також її особисті речі відсутні у даному житлі. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивачі як на підставі заявлених вимог посилаються на те, що слід усунути перешкоди в користуванні належної їм на праві власності кімнати № [NUMBER] , що знаходиться на [ADDRESS] , шляхом визнання відповідача, такою, що втратила право на користування кімнатою № [NUMBER] , що знаходиться на [ADDRESS] , оскільки наявність реєстрації відповідача, змушує позивачів сплачувати за неї кошти, в той час, коли вона не користується та не проживає в даному житлі. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується \~та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, п. 47). У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача права позивачів, які підлягають захисту шляхом усунення [PERSON] та [PERSON] , перешкод в користуванні належної їм на праві власності кімнати № [NUMBER] , що знаходиться на [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , такою, що втратила право на користування кімнатою № [NUMBER] , що знаходиться на [ADDRESS] , оскільки остання не проживала у вказаному житлі більше року і проживає за іншою адресою. На підставі наведеного,

Outcome: approved