Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останньої заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування №26200079350001.UAH від 01.02.2019 у розмірі 34797.49 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.01.2019 відповідач звернулася до АТ «Юнекс Банк», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву на оформлення кредитної картки та встановлення кредитного ліміту, на підставі якої 01.02.2019 підписано виписку-повідомлення до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «ЮНЕКС БАНК» та анкети-заяви №26200079350001.UAH. Відповідач підтвердила, що ознайомлена та погодилася із Публічною пропозицією Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідачу відкрито поточний рахунок № [NUMBER] з використанням платіжної картки № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у розмірі 25000.00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 48.00% строком до 01.02.2020. 28.03.2021 на електронному майданчику відбувся аукціон з продажу прав вимоги АТ «ЮНЕКС БАНК», переможцем є позивач. 31.03.2021 між АТ «ЮНЕКС БАНК» та позивачем укладено договір факторингу №31/03-2021, за яким до останніх перейшло право вимоги, в т.ч. і за договором №26200079350001.UAH від 01.02.2019. Станом на 31.03.2021 заборгованість відповідача становить 34797.49 грн. та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 24055.77 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 10941.72 грн., штраф, пеня 800.00 грн. На підставі викладеного представник позивача просив позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглядати справу без їх участі, вимоги підтримала. Відповідач у судові засідання, призначені на 18.03.2024, 16.05.2024, 26.06.2024 не з`явилася, відзив на позов не надала, про відкриття провадження в справі та про проведення судових засідань повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи в її відсутності до суду не надходило. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31.01.2019 відповідачем підписано анкету-заяву на оформлення кредитної картки та встановлення кредитного ліміту (а.с.21), згідно якої вона просила АТ «ЮНЕКС БАНК» відкрити на її ім`я поточні рахунки в гривні, надати неперсоніфіковану кредитну картку MasterCard Platinum та встановити відновлювальну відкличну кредитну лінію на суму 25000.00 грн. на строк 12 місяців рід 48.00% річних. Своїм підписом відповідач підтвердила, що ознайомлена та згодна з публічною пропозицією АТ «Юнекс Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно копії виписки-повідомлення №26200079350001.UAH до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб АТ «ЮНЕКС БАНК» та Анкети заяви від 01.02.2019 (а.с.22) банк підтвердив, що здійснено відкриття поточного рахунку № [NUMBER] з використання платіжної картки № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у розмірі 25000.00 грн. під процентну ставку за користування кредитом у розмірі 48.00% річних строком до 01.02.2019. Аналогічне викладено у паспорті споживчого кредиту (інформації, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит). Крім того у паспорті кредиту передбачені штрафи за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 100 грн. за прострочення оплати обов`язкового мінімального платежу. До суду надано копію розписки від 01.02.2019 про отримання платіжної картки №№ [NUMBER] (а.с.24). На підтвердження використання відповідачем коштів надано копію виписки по особовим рахункам за період з 01.02.2019 по 31.03.2021 (а.с.42-54). 31.03.2021 між АТ «ЮНЕКС БАНК» та позивачем укладено договір факторингу №31/03-2021 (а.с.57-60), згідно якого останнім перейшло право вимоги, в т.ч. із за договором 26200079350001.UAH, що підтверджується копією реєстру прав вимоги (а.с.62-63). 12.05.2021 відповідачу направлено повідомлення про відступлення права вимоги (а.с.55). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України\~передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно доч.1ст.512ЦК\~України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок\~\~передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.ч.1-4ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Представник позивача в своїй позовній заяві посилається на те, що до Договору, укладеного шляхом підписання відповідачем Заяви, були застосовані норми цивільного законодавства, які регулюють таку форму договору як договір приєднання. Суд не може погодитися з таким твердженням і застосувати до вказаного договору норми договору приєднання з огляду на таке. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку ПАТ «ЮНЕКС БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Ураховуючи вимоги статей 207, 1055 ЦК України кредитні договори, у тому числі які укладаються відповідно до ст.\~634 (договір приєднання), мають містити підписи сторін на всіх формулярах або інших стандартних формах, які містять умови такого договору. До цих правовідносин не можна застосувати правила договору приєднання, передбачені ч. 1 ст.\~634 ЦК України, відповідно до яких договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.unexbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто банк міг додати до позовної заяви копії Публічної пропозиції ПАТ «ЮНЕКС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Окрім цього, Умови і Тарифи відповідно до вимог статей 207, 634, 1055 ЦК України мають містити підпис відповідача, оскільки законодавством установлені вимоги щодо письмової форми до всіх форм кредитних договорів, у тому числі договорів приєднання. Позивач в обґрунтування своїх вимог надав суду копію Публічної пропозицію ПАТ «ЮНЕКС БАНК»(а.с.26-41), яка не містять підпису відповідача, який би свідчив про те, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомилася й погодилася з ними, підписуючи Заяву позичальника, а також те, що Умови в подальшому не змінювались без її відома. Суд наголошує, що позивачем не надано копій примірників Умов і Тарифів, які відповідно до ст.\~ст.\~207, 1055 ЦК України як складові частини кредитного договору мають містити підпис відповідача. З наданих суду матеріалів убачається, що сторони уклали кредитний договір шляхом підписання відповідачем лише анкети-заяви від 31.01.2019 (а.с.21) та виписки-повідомлення від 01.02.2019, в яких передбачено кредитний ліміт, відсоткову ставку. На підставі викладеного суд вважає, що оскільки копію Публічної пропозицію ПАТ «ЮНЕКС БАНК»(а.с.26-41), яка надана позивачем на підтвердження своїх вимог, не містять підпису відповідача, а позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідач підписуючи Договір, а також те, що Умови в подальшому не змінювались без її відома, то їх не можна розцінювати як частину Договору, укладеного сторонами 01.09.2019. Отже, суд відхиляє умови Договору, викладені у копію Публічної пропозицію ПАТ «ЮНЕКС БАНК»(а.с.26-41) через недостовірність таких доказів, а при вирішенні справи керується лише тими умовами Договору, які сторони узгодили шляхом підписання відповідачем\~анкети-заяви від 31.01.2019 (а.с.21) та виписки-повідомлення від 01.02.2019. Вказане вище узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм статей 207, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України в аналогічній справі, викладеними в постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до\~Закону України "Про споживче кредитування", у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга\~статті 9 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). У відповідності до ч. 2\~ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування", кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (ч.2\~ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування"). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Термін "паспорт споживчого кредиту" вживається у\~Законі України "Про споживче кредитування"\~лише в розділі II "Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню" та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ "Договір про споживчий кредит" цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч.2\~ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування", чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який\~Закон України "Про споживче кредитування"\~включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Отже, тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Разом з тим, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такий висновок зроблений Верховним Судом у складі Об`єднаної плати Касаційного цивільного суду у постанові по справі № 393/126/20 від 23.05.2022. Враховуючи викладене, оскільки штраф за порушення виконання зобов`язання перебачено лише у паспорті кредиту, суд вважає за доцільне відмовити позивачу у стягненні з позивача штрафів/пені у розмірі 800.00 грн. на порушення виконання відповідачем зобов`язання за договором. З розрахунку заборгованості (а.с.84-87) вбачається, що заборгованість\~відповідача перед позивачем за Договором станом на 31.03.2021\~становить 35797.49 грн. та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 24055.77 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 10941.72 грн., штраф, пеня 800.00 грн. При цьому суд зазначає, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми у розмірі 34797.49 грн. (аналогічна сума зазначена у ціні позову та мотивувальній частині позову). При цьому у прохальній частині позовної заяви вказана сума розшифрована по складовим частинам. Тобто наявний неправильний розрахунок. Уточнень з приводу суми вимог до суду не надано. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що суд вважає за недоцільне стягувати з відповідача штраф за прострочення виконання зобов`язання, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за Договором, укладеним 01.02.2019 в розмірі 33997.49 грн. Частиною 1\~статті 79 ЦПК України\~передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд розподіляє судові витрати згідно зі\~статтею 141 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2,\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК\~України судові\~витрати складаються\~з\~судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом\~справи. Розмір\~судового збору,\~порядок\~його\~сплати,\~повернення\~і звільнення\~від сплати\~встановлюються\~законом. До\~витрат,\~пов`язаних\~з\~розглядом\~справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-6\~статті\~137\~\~ЦПК\~України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розміру судових витрат на надання правової допомоги в розмірі 5000 грн позивач надала копію договору про надання правової допомоги від 07.12.2023 (а.с.65-67), копію ордеру від 11.01.2024 (а.с.68), копію свідоцтва про право на зняття адвокатською діяльністю (а.с.69), копію акту наданих послуг від 11.01.2024 (а.с.69), копія платіжної інструкції від 11.01.2024 (а.с.70). Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, ціну позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача розмір витрат на правову допомогу. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2,\~8\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі\~задоволення позову\~ на\~відповідача; у разі\~відмови в\~позові \~на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження сплати судового збору у розмірі 2422.40 грн. надано платіжну інструкцію від 11.01.2024 (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial