Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

У березні 2024 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] по 1/2 частки кожній. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно. За життя мати позивачів склала заповіт, [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, а [PERSON] відмовилася від прийняття на користь сестри. 23 лютого 2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Костриці С. В. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки відповідно до довідки, виданої Безуглівським старостинським округом №\~1 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, від 11\~вересня 2023 року № 231/03-29 у зазначеному вище будинковолодінні станом на 15 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані: [PERSON] голова двору, [PERSON] дочка голови колгоспного двору, а тому видача свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок призведе до порушення прав членів колгоспного двору, які були зареєстровані в ньому. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, однак позбавлена можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вказаного будинку, а позивачка [PERSON] позбавлена в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право власності на свою 1/2 частку вказаного будинку, тому за захистом своїх прав позивачі змушені звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01 травня 2024 року 08-30 год. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 травня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 14 червня 2024 року 09-00 год. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачок адвокат Середа Д. А. подав до суду заяву про розгляд справи без участі його та позивачів, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Представник відповідача секретар Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Ганна Ярмоленко подала до суду клопотання, в якому просила справу розглянути за відсутності представника ради та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 03.12.1987, виданим Виконавчим комітетом Ніжинської районної Ради народних депутатів, а також довідкою КП «Ніжинське МБТІ» № 00996 від 20.06.2023, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] (а. с. 23, 24). Позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , в якому матір`ю [PERSON] зазначена [PERSON] (а. с. 8). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на шлюбне « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 12). [PERSON] змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а. с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є дочкою [PERSON] (а. с. 13). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 14). Мати позивачок [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Відповідно до довідки від 11.09.2023 №\~231/03-29, виданої сільським головою Безуглівського старостинського округу №\~1 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області [PERSON] , станом на 15\~квітня 1991 року в домоволодінні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] голова колгоспного двору, [PERSON] дочка (а. с. 22). З копії спадкової справи №\~72/2022, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після її смерті, [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини. [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , а саме на: земельну ділянку площею 0,788 га з кадастровим номером 7423380400:08:001:1120; земельну ділянку площею 2,7324 га з кадастровим номером 7423380400:08:001:0110; недоотриману пенсію в сумі 3649,13 грн (а. с. 17-19). Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Костриці С. В. позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на вказане будинковолодіння призведе до порушення прав членів колгоспного двору, які були зареєстровані в ньому, а тому правовстановлюючий документ підлягає заміні з визначенням всіх співвласників та їх часток на вищевказаний будинок (а. с. 21). Відповідно до ч. 1\~ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР\~(далі -\~ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2\~ст. 123 ЦК УРСР\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Як передбачено\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.\~1216,\~1217,\~1218\~ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У п. 23\~постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, установлено, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними\~по 1/2. Як убачається з наданої на запит суду копії спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , спадщину після її смерті прийняла дочка [PERSON] , а інші спадкоємці відмовилися від спадщини. Таким чином, установлено, що [PERSON] є власницею 1/2 частки будинку за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а [PERSON] 1/2 частки указаного будинку як колишній член колгоспного двору. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачками права власності на частки в зазначеному будинковолодінні, як за колишнім членом колгоспного двору та в порядку спадкування. При цьому зі справи не вбачається, що в такому разі будуть порушені права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved