Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що 13.07.2018 між позивачем та відповідачем укладений шлюб, який зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що 13.07.2018 складено відповідний актовий запис за №1590. В шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалось з причин несумісності характерів, різних поглядів на життя та різних уявлень про роль кожного з подружжя у сім`ї. Шлюбні відносини фактично припинено, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що примирення та відновлення сімейних стосунків неможливе. Крім того позивач зазнає, що дитина проживає спільно з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач не в змозі самостійно забезпечити дитині належний рівень проживання, потребує матеріальної допомоги батька дитини на його утримання. Відповідач є здоровою, працездатною особою, інших утриманців не має, може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 10 000 гривень на місяць. Враховуючи наведені обставини позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 30.05.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено договір оренди квартири. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, проте 10.06.2024 звернувся до суду із заявою про визнання позову та позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 3,4 ст.56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови пленуму\~Верховного суду\~України від\~21.12.2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» проголошена Конституцією України(254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Судом встановлено, що 13.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] . Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, зареєстровано шлюб, про що 13.07.2018 складено відповідний актовий запис за №1590 (а.с. 4). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Відносини подружжя не склалися, подружжя спільно не проживає, шлюб існує формально. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 СК України. Згідно зі ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що примирення між подружжям неможливе, сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб фактично розпався, подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов в частині розірвання шлюбу задовольнити. Згідно ч.2 ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд відзначає наступне. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , дана обставина визнається відповідачем. Отже на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставина щодо місця проживання дитини з позивачем, не підлягає доказуванню. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне\~становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2563 гривні та на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень;. Дитині виповнилося 5 років. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, враховуючи повне визнання відповідачем позову, обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги, суд прийшов до висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.\~ Суд також вважає за доцільне, ухвалюючи рішення в цій справі, роз`яснити\~сторонам право звернення до\~суду в подальшому із позовом про зміну (збільшення, зменшення) розміру аліментів, у випадках, передбачених ст. 192 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 24.05.2024. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. \~Крім того, відповідно до ст.ст. 141,142 ЦПК України, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору в частині звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, визнання відповідачем позову у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 605,60 грн. судового збору (за вимогу про стягнення аліментів) та стягнути з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого судового збору в сумі 605,60 грн. (за вимогу про розірвання шлюбу). Також позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні до суду позову про розірвання шлюбу. \~На підставі викладеного,

Outcome: approved