Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у 02.04.2012 року засобами поштового зв`язку звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 014/1800/73/95336 від 27.11.2007\~року в розмірі\~228458,77 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 27 листопада\~2007\~року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/1800/73/95336, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі\~223520,00 грн. строком користування до 27.11.2013\~року. Відповідно до умов укладеного договору [PERSON] зобов`язався погашати суму заборгованості за кредитним договором згідно із графіком погашення кредиту, який є Додатком № 1 до зазначеного договору, а також, щомісячно, сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,5% річних у строк до 15-го числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, а також при кінцевому погашенні кредиту. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 014/1800/73/95336/2 від 27.11.2007\~року. Згідно з умовами вказаного договору [PERSON] зобов`язалась відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором, а саме нести солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, та неустойки. Взятих на себе зобов`язань відповідач [PERSON] не виконує, в зв`язку з чим станом на 07.03.2012\~року виникла заборгованість, яка складається з загальної суми залишку заборгованості 42301,97 грн., суми нарахованих процентів 343,27 грн., суми простроченої заборгованості по процентам 46209,73 грн. Крім того, відповідно до умов п.10.1 кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Таким чином, станом на 07.03.2012\~року сума пені за порушення строків повернення кредитної заборгованості складає 67667,09 грн., сума пені за порушення строків повернення сплати процентів за користування кредитом 71936,71 грн. Приймаючи до уваги, що [PERSON] у добровільному порядку не сплачує виниклу заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь заборгованість у загальній сумі\~228458,77 грн., судові витрати у сумі\~2284,58 грн. [PERSON] подано пояснення по справі, в яких він частково заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що він дійсно уклав у 2007 році з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" кредитний договір на суму 223520 грн. і придбав за вказані кошти автомобіль марки Mitsubishi Pajero. Весь час він сумлінно виконував умови договору. 15.11.2011 року за допомогою державного виконавця він реалізував вказаний автомобіль, який є заставним майном, за 157000 грн. та вказані грошові кошти перерахував банку за його вимогою на погашення заборгованості. Також державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. В подальшому, після реалізації заставного майна за кредитним договором - автомобіля, представники банку з листопада 2011 року не повідомили [PERSON] або поручителя за договором [PERSON] про те, що за кредитним договором № 014/1800/73/95336 від 27.11.2007 року рахується будь-яка заборгованість, а продовжили нараховувати йому штрафи та пеню, які досягли більшої суми, ніж сума укладеного договору у 2007 році, а саме: 42301,97 - загальна сума залишку заборгованості за кредитним договором; 343,27 грн. - нараховані відсотки; 46209,73 грн. - сума простроченої заборгованості у відсотках; 67667,09 грн. - пеня, нарахована за період з 08.03.2011 по 07.03.2012; 71936,71 грн. - пеня, нарахована за користування кредитом за період з 08.03.2011 по 07.03.2012. Зазначає, що він вже декілька разів пропонував представникам ТОВ "Вердикт Капітал" закінчити спір мирним шляхом, а саме укласти мирову угоду, однак відповіді так і не отримав. В зв`язку з чим просить суд задовольнити позов частково, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Вердикт Капітал" грошові кошти в розмірі 42301,97 грн., а в решті позову відмовити. Відповідачем [PERSON] подано пояснення по справі, в яких вона просить в задоволенні позову відмовити. Зокрема, зазначає, що від іншого відповідача їй було відомо про те, що останній не порушує умови кредитного договору, [PERSON] повідомляв її, що належним чином виконує умови договору, заборгованості не має, більш того, у 2012 році він реалізував через установу кредитний автомобіль марки Mitsubishi Pajero, 2007 року, на придбання якого і отримував банківський кредит, і направив усі кошти від реалізації (понад 190 тис.грн.) на погашення кредиту у повному обсязі, підтверджуючі документи реалізації автомобіля передав Банку. Чому Банк продовжив нараховувати проценти та пеню не зрозуміло, Банк про «існуючі проблеми і порушення» також не повідомив [PERSON] як поручителя, хоча і до прийняття заочного рішення, і після його винесення вона користувалася послугами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», відкривала у зазначеному Банку рахунки, проводила фінансові операції і жодних претензій фінансового характеру до неї не було. При цьому, вона проводила грошові операції саме через ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і на рахунках мала грошові суми, які повністю могли погасити «так званий Борг» Банку. За таких умов вважає, що представники «Райффайзен Банк Аваль» безпідставно звернулися до неї із зазначеною позовною заявою, не довели обставини, що визначені ст.81 ЦПК україни - наявність її провини, як поручителя, у вказаній цивільній справі, а тому просить відмовити ТОВ «Вердикт Капітал» у задоволенні позовної заяви у повному обсязі в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.05.2012 року (суддя Григор`єв Б.П.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.01.2013 року (суддя Григор`єв Б.П.) позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»\~\~ задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у сумі 228 458,77 грн. Стягнуто на користь\~\~ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»\~\~з [PERSON] , [PERSON] судові витрати у розмірі 2 284,58\~\~грн. у рівних частках, з кожного окремо. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року скасовано заочне рішення від 28.01.2013 року по цивільній справі № 2020/3373/2012 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.02.2020 року по справі замінено позивача ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної Дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" його правонаступником ТОВ "Вердикт Капітал". Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.09.2020 року за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу прийнято до розгляду судді Богдан М.В. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.02.2021 року (суддя Богдан М.В.) заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача у виконавчому провадженні у цивільній справі №2020/3373/12 залишено без розгляду. На виконання розпорядження голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу передано до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 17.10.2022 року справу прийнято до провадження судді Ленінського районного суду м. Полтави Тимчук Р.І. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 08.05.2023 року вказану цивільну справу передано до Комінтернівського районного суду м. Харкова за підсудністю. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.06.2023 року позовну заяву ТОВ "Вердикт Капітал" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, прийнято до провадження судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Ященко С.О. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 року залучено до участі у справі № 2020/3373/2012 за позовом ТОВ "Вердикт Капітал" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості правонаступника ТОВ "Вердикт Капітал" - ТОВ "Дебт Форс". Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 року клопотання представника відповідача адвоката Герасименя О.Ю. про витребування доказів задоволено. У судове засідання представник позивача ТОВ "Дебт Форс" не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача адвокат Герасименя О.Ю. подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. Враховуючи ненадання представником відповідача належних та допустимих доказів поважності причин неявки у судове засідання, клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2007 року між ВАТ Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/1800/73/95336, згідно якого відповідачу [PERSON] наданий кредит на придбання автомобіля Mitsubishi Pajero, 2007 р.в. у розмірі 223520,00 грн. строком до 27.11.2013 року. Відповідно до п.п. 1, 5 Кредитного договору [PERSON] зобов`язався погашати кредитну заборгованість згідно з графіком погашення кредиту, який є Додатком № 1 до Кредитного договору та, щомісячно, сплачувати проценти у розмірі 13,5% річних у строк до 15-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, а також при кінцевому погашенні. Також п. 10.1. Кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених Договором, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між Банком та [PERSON] укладений договір поруки № 014/1800/73/95336/2 від 27.11.2007 року, згідно з умовами якого остання зобов`язалася відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором, включаючи сплату основного боргу, нарахованих процентів та неустойки (штрафу, пені). Умовами укладеного між сторонами договору поруки (пункт 5.1) встановлено, що він діє до повного виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи була проведена зміна найменування юридичної особи, в зв`язку з чим ПАТ Райффайзен Банк Аваль є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ Райффайзен Банк Аваль. З листа МВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків Східного МУ МЮ від 30.01.2020 року встановлено, що на виконанні у Червонозаводського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження ВП № 17645166 з примусового виконання виконавчого напису № 4110, виданого 24.12.2009 приватним нотаріусом ХМНО Клопотовою Л.Ю. про звернення стягнення на транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . За виконавчим написом зарахунок коштів, отриманих від реалізації майна, пропонується задовольнити вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі ХОД "Райффайзен Банк Аваль" у розмірі 178505,05 грн. Також з вказаного листа вбачається, що відповідно до протоколу № 252-02/23911/з від 27.10.2011 було реалізовано автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2007 роки випуску, р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] , за ціною 157000 грн., та 15.11.2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (коштів від реалізації недостатньо для задоволення вимог). Як вбачається з наданого розрахунку по кредитному договору №014/1800/73/96336 від 27.11.2007 р. заборгованість [PERSON] станом на 07.03.2012 року становить 228458,77 грн. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом 42301,97 грн., суми нарахованих процентів - 343,27 грн., суми простроченої заборгованості по процентам 46209,73 грн., суми пені, нарахованої за порушення строків повернення кредитної заборгованості (за період з 08.03.2011 року по 07.03.2012 року) 67667,09 грн., суми пені, нарахована за порушення строків повернення процентів за користування кредитом (за період з 08.03.2011 року по 07.03.2012 року) 71936,71 грн. 18.12.2019 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Оксі банк» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-28 відповідно до якого ПАТ «Райффайзен банк Аваль» відступило свої права вимоги за договором кредиту, і в тому числі за договором кредиту № 014/1800/73/95336. 18.12.2019 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-28-1 відповідно до якого ПАТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 014/1800/73/95336. 26.12.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір відступлення права вимоги № 2612-01, відповідно до якого ТОВ "ФК "Профіт Капітал" відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 014/1800/73/95336.\~ З копії договору № 10-03/23 від 10.03.2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги встановлено, що ТОВ "Вердикт Капітал" відступило ТОВ "Кампсіс Фінанс" право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 014/1800/73/95336 від 27.11.2007 року. З копії договору № 18-05/23 від 18.05.2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги встановлено, що ТОВ "Кампсіс Фінанс" відступило ТОВ "Дебт Форс" право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 014/1800/73/95336 від 27.11.2007 року. Таким чином, на теперішній час кредитором у зобов`язанні за кредитним договором № 014/1800/73/95336 від 27.11.2007 року є ТОВ "Дебт Форс". Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ПАТ «Райффайзен Банк» до суду за захистом своїх прав з позовом до позичальника та поручителя, в подальшому це право перейшло до нового кредитора ТОВ «Дебт Форс». Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)». З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у\~главі 49 ЦК України\~визначено види забезпечення виконання зобов`язання. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема поручителі. ЦК України\~передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до\~статті 546 ЦК України\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати самостійно. Кредитор не позбавляється права реалізувати звернення стягнення за забезпечувальними акцесорними договорами, у разі якщо строк на таку реалізацію не сплив. Відповідно до частини першої\~статті 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга\~статті 553 ЦК України). Статтею 559 ЦК України\~встановлено умови, за яких порука припиняється. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із припиненням забезпеченого нею зобов`язання (частина перша\~статті 559 ЦК України). За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Оскільки умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні\~статті 251 ЦК України, до спірних правовідносин має застосовуватися припис частини четвертої\~статті 559 цього Кодексу\~щодо припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 серпня 2018 року в справі № 2-1169/11). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року в справі\~\~№ 638/13683/15 (провадження № 14-680цс19) зазначила, що строк, передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~у зазначеній редакції, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 2-1169/11 (пункт 62), від 19 червня 2019 року в справі\~ № 523/8249/14-ц (пункт 76), від 03 липня 2019 року в справі № 1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2662цс15). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~статтею 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази, суд зазначає, що матеріалами справи доведено укладення 27.11.2007 року між ВАТ Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] кредитного договору №014/1800/73/95336 та отримання останнім кредиту на придбання автомобіля у розмірі 223520,00 грн. Крім того, з копій матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 24.12.2009 року приватним нотаріусом ХМНО Клопотовою Л.Ю. вчинено виконавчий напис № 4110 про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованості за кредитним договором №014/1800/73/95336 шляхом звернення стягнення на автомобіль MITSUBISHI PAJERO у розмірі 178505,05грн. Суд зазначає, що, звернувшись до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії зі звернення стягнення на заставне майно та пред`явивши на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України до стягнення всю суму заборгованості тілом кредиту та процентами станом на момент платежу, банк самостійно змінив строк кредитування та термін виконання зобов`язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що строк повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків наступив ще у 2009 році. Оскільки після спливу строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припиняється, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] процентів за кредитним договором №014/1800/73/95336 та нарахованої по договору пені задоволенню не підлягають. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] нарахованих у 2011-2012 роках процентів у розмірі 343,27 грн., простроченої заборгованості по процентам у розмірі 46\~ 209,73 грн., пені зі порушення строків повернення кредитної заборгованості у розмірі 67\~ 667,09 грн., пені за порушення строків повернення процентів за користування кредитом у розмірі 71937,71грн. задоволенню не підлягають. Висновок у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 27.04.2023 року по справі \~№ 759/22785/19. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином, в тому числі за рахунок заставного майна, в повному обсязі не виконав, до теперішнього часу заборгованість у розмірі 42301,97 грн. не сплатив, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь особи, якій на теперішній час належить право вимоги за кредитним договором №014/1800/73/95336, ТОВ "Дебт Форс" заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 42301,97 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо пред`явленої позовної вимоги до поручителя [PERSON] , суд зазначає наступне. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання. У постанові від 25.04.2018 року у справі № 641/9926/15-ц Велика палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов`язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Суд зазначає, що умови договору поруки, які викладені в пункті 5.1, про дію договору до повного\~виконання боргових\~зобов`язань\~за Кредитним\~договором не є строком дії поруки. Строк повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків наступив ще у 2009 році, а тому кредитор мав пред`явити позов до поручителя протягом 6 місяців з моменту настання строку платежу. Саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу строку для пред`явлення вимог до поручителя. Натомість позов до поручителя [PERSON] пред`явлено банком тільки у 2012 році, тобто з пропуском встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, що є підставою для відмови в позові до поручителя. Таким чином, позовні вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Дебт Форс» підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 18,52%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 423,10 грн. (2284,58грн.*18,52/100) підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial