Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

18.09.2023 до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшов позов заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради, в якому просив визнати недійсним договір дарування від 03.05.2023 житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Бубликом Володимиром Михайловичем (зареєстровано в реєстрі за № 565) та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна: житловий будинок, реєстраційний номер 2729174774040, а також земельної ділянки реєстраційний номер 226871274104, розташованих за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що у провадженні СУ ГУНП в Чернігівській області перебувало кримінальне провадження № 12022270000000417, зареєстроване 27.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4,5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України. У ході досудового розслідування 28.04.2023 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366, ч.4, 5 ст.191 КК України. Враховуючи, що санкцією ч.5 ст.191 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, яка є обовязковою складовою покарання, а також з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, та враховуючи, що [PERSON] може відчужити належне йому майно з метою уникнення відшкодування збитків, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02.05.2023 у справі № 751/3380/23 накладено арешт на рухоме і нерухоме майно [PERSON] , а саме: - 1/1 частку земельної ділянки, площею 0,0717 га, кадастровий номер: 7410400000:04:016:0299, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 226894274104); - 1/1 частку будинку, загальною площею 59,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 3089598); - 1/1 частку земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер 7410400000:04:016:0301, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 226871274104); - 233/10000 частку комплексу, що складаються із будинку відпочинку й-1, площею 32,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210589374227; - транспортний засіб «TOYOTA CAMRY» 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] ; - транспортний засіб «ВАЗ 210700-20», державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] . 03.05.2023 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено відомості про дарування [PERSON] належного йому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельної ділянки, дочці [PERSON] . Відповідно до договору дарування від 03.05.2023, зареєстрованому у реєстрі за № 565, [PERSON] передав безоплатно у власність обдарованій своїй дочці [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 7410100000:04:016:0301 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 83,1 м?, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає,\~що зазначений\~договір дарування\~є фіктивним\~та порушує\~законні права\~Ніжинської міської\~ради,\~оскільки дії\~під час\~його укладення\~направлені не\~на реальне\~настання правових\~наслідків,\~обумовлених договором\~дарування,\~а на\~фіктивний перехід\~права власності\~на житловий\~будинок та\~земельну ділянку\~для його\~обслуговування з\~метою приховання\~цього майна\~від наступного\~звернення стягнення\~у рахунок\~виконання вироку\~суду про\~конфіскацію майна,\~що є\~підставою для\~визнання договору\~дарування недійсним\~відповідно до\~ст.234\~ЦК України. Наполягає, що оспорюваний правочин має ознаки фраудаторності, суперечить ст.ст. 6,\~13,\~234 ЦПК України, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним відповідно до\~ст.215 ЦПК України. Ухвалою судді від 16.10.2023 вказаний позов прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.11.2023 задоволено заяву представника Чернігівської обласної прокуратури Никифорука А.С. про забезпечення позову та накладено арешт на 1/1 частку будинку загальною площею 59,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 3089598) та 1/1 частку земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер 7410400000:04:016:0301, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 226871274104), що є предметами оскаржуваного договору. 27.11.2023 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Лугового О.Є., я кому останній зазначив, що заявлений позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що прокурор не надав суду докази того, що [PERSON] заподіяв збитки Ніжинський міській раді, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень не доказана. Доказами фіктивності правочину не може бути наявність підозри та накладення арешту на майно. Доказами фіктивності правочину є відсутність наміру створення правових наслідків, які обумовлені вчиненим правочином, у даному випадку такі правові наслідки настали. [PERSON] володіє та розпоряджається отриманим майном, а тому даний правочин не є фіктивним. Просив відмовити в задоволенні позову. 04.12.2023 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, в якій зазначено про те, що викладені у відзиві доводи є необґрунтованими, суперечать вимогам законодавства та не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що [PERSON] після оголошення підозри, подарував належне йому майно дочці. Уклавши фіктивний оскаржуваниу правочини з метою уникнення стягнення на нерухоме майно, [PERSON] здійснив умисні дії, що мають правовим наслідком порушення прав та законних інтересів Ніжинської міської ради, а саме можливості стягнення для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок відчуженого вище зазначеного об`єкта нерухомого майна. Оскаржуваний правочин уклали сторони, які є близькими родичами, без мети настання реальних правових наслідків. Дії направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому його коштом судових рішень про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Прокурор [PERSON] позов підтримав із наведених у ньому підстав. Представник позивача Ніжинської міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи у відсутності представника. У листі від 09.04.2024 повідомляє, що до Ніжинської міської ради не надходило рішень суду, щодо стягнення з [PERSON] на їхню користь коштів. Заборгованість [PERSON] перед Ніжинською міською радою станом на 09.04.2024 відсутня. Представник відповідачів адвокат Луговий О.Є. у судовому засіданні просив відмовити у задовленні позову навівши доводи, аналогічні тим, що зазначені у відзиві. Третя особа - приватний нотаріус Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Бублик В.М. зазначив, що на момент укладення договору ніяких обтяжень чи заборон на вчинення правочину не було. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON] , про що свідчить копія актового запису про народження №3 від 28.11.2000 (а.с.83 т.1). 27.12.2022 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022270000000417 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, 5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України, що підтверджується копією витягу з ЄРДР (а.с.24-25). У ході досудового розслідування 28.04.2023 [PERSON] \~повідомлено про\~підозру у\~вчиненні кримінальних\~правопорушень,\~передбачених ч.5\~ст.191,\~ч.2\~ст.366\~КК України(т.1, а.с.28-35). Санкція ч.5 ст.191 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. У вищевказаному кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02.05.2023 накладено арешт на майно підозрюваного [PERSON] , з позбавленням права розпоряджатися, а саме: 1/1 частку земельної ділянки, площею 0,0717 ra кадастровий номер: 7410400000:04:016:0299, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 226894274104); 1/1 частку будинку, загальною площею 59,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 3089598); 1/1 частку земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер: 7410400000:04:016:0301, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 226871274104); 233/10000 частку комплексу, що складаються із будинку відпочинку Й-1, площею 32,9 кв.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 210589374227); - транспортний засіб TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] номер кузова: [NUMBER] ; транспортний засіб ВАЗ 210700-20, номерний знак [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] (т.1,а.с.35-36). З тексту ухвали вбачається, що в обґрунтування клопотання про накладення арешту на майно слідча зазначала, що [PERSON] , обіймаючи посаду начальника управління житлово-комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради, будучи службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою з директором ТОВ «Чернігів Буд», здійснив видачу завідомо неправдивих офіційних документів та розтратив кошти місцевого бюджету Ніжинської міської ради на загальну суму 937 959,28 грн. На підставі договору дарування від 03.05.2023, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Бубликом В.М., зареєстрованого в реєстрі за №565, [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: 7410400000:04:016:0301, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.78-81 т.1). Відповідно до пункту 1 вищевказаного договору дарувальник безоплатно передав у власність обдаровуваної належну йому земельну ділянку та житловий будинок. У пункті 6 вказаного договору зазначено, що дарувальник стверджує, що станом на 03.05.2023 зазначена земельна ділянка нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, під забороною (арештом), в судовому спорі не перебуває. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на підставі договору дарування від 03.05.2023 № 565, приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на підставі договору дарування від 03.05.2023 року № 565, приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку кадастровий номер:\~7410400000:04:016:0301,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] (т.1,а.с. 75-77). З обвинувального акту у кримінальному провадженні №12022270000000417 від 27.12.2022 вбачається, що [PERSON] підозрюється у тому, що обіймаючи посаду начальника Управління житлово-комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради, будучи особою, яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно- господарські функції, шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою з директором ТОВ «Чернігів Буд», здійснив видачу завідомо неправдивих документів та розтратив кошти місцевого бюджету Ніжинської міської ради на загальну суму 937 959,28 грн, виділених на виконання підрядних робіт з капітального ремонту дороги по вул. Гоголя в м. Ніжин. У своїх позовних вимогах прокурор просив суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки та житлового будинку з тих підстав, що в рамках кримінального провадження стосовно [PERSON] ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.05.2023 накладено арешт на належні підозрюваному земельну ділянку та будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проте, вже наступного дня останній відчужив спірне майно своїй дочці, чим допустив порушення законних прав Ніжинської міської ради, оскільки відповідач підозрюється у спричиненні збитків місцевому бюджету. Вважає, що оспорюваний договір не направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, а спрямований на фіктивний перехід права власності на транспортний засіб з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення у рахунок виконання вироку суду про конфіскацію майна. Також позивач вказує про те, що оскаржувані правочини уклали сторони, які є близькими родичами, без мети настання реальних правових наслідків, обумовлених спірним правочином. Дії сторін оскаржуваних договорів направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому його коштом судових рішень про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1- 3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655ЦК України). За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з ч.2 та ч.3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення зобов`язання зі сплати грошових коштів, в тому числі, на відшкодування шкоди або виконання судового рішення. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Таку правову позицію навів Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 583/780/17). Приписами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що після повідомлення [PERSON] 28.04.2023 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366, ч.5 ст.191 КК України, відповідач міг розумно припускати і передбачати можливість настання для нього негативних наслідків, у тому числі і майнового характеру за результатами кримінального провадження, зокрема, накладення арешту на майно до прийняття рішення по суті підозри (обвинувачення) для забезпечення цивільного позову або виконання покарання у виді конфіскації майна. Після винесення 02.05.2023 Новозаводським районним судом м. Чернігова ухвали про накладення арешту на належне [PERSON] нерухоме та рухоме майно, відповідач наступного дня подарував дочці [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку шляхом укладення договору дарування. Встановлені обставини, на думку суду, свідчать про умисел обох сторін правочину приховати справжні наміри учасників правочину, а саме виведення нерухомого майна з власності під час кримінального провадження за участю [PERSON] з метою уникнути можливого виконання зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, та покарання у вигляді конфіскації майна. Відповідачу було достеменно відомо про факт внесення до ЄРДР відомостей відносно нього за фактом вчинення кримінальних правопорушень, а також відповідні наслідки таких подій і обов`язок винної особи відшкодувати шкоду, що вказує на фіктивність оспорюваного правочину з відчуження майна. Внаслідок укладення спірного договору дарування суттєво зменшився обсяг майнових прав [PERSON] , що в свою чергу впливає і на можливість належного та повного відшкодування шкоди. Така поведінка відповідачів не може розцінюватися, як добросовісна. Особа, яка вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після реєстрації кримінального правопорушення, яким завдано майнову шкоду, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, тому будь-який правочин вчинений боржником за наведених обставин, внаслідок якого зменшується платоспроможність боржника, набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). Та обставина, що правочин між відповідачами, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (постанова Верховного Суду від 07.09.2023 у справі № 509/2517/20). Таким чином, суд дійшов висновку про фіктивність укладеного договору дарування від 03.05.2023, оскільки наведений правочин не направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а спрямований на фіктивний перехід права власності на житловий будинок та земельну ділянку з метою приховання цього майна від можливого звернення стягнення у рахунок виконання вироку суду про конфіскацію майна. Належних та допустимих письмових доказів щодо підтверджень відповідача [PERSON] про добросовісність сторін договору під час відчуження нерухомого майна у власність дочки суду не надано. Повідомлення Ніжинської міської ради про відсутність у [PERSON] перед органом місцевого самоврядування заборгованості правового значення для вирішення цього спору не має, оскільки в рамках кримінального провадження судом перевірятиметься наявність або відсутність у діях відповідача кримінально караного діяння, і, як наслідок, спричинення або неспричинення місцевому бюджету шкоди (а не боргу) та її розмір. При цьому, орган місцевого самоврядування, будучи обізнаним про обставини, якими обґрунтовуються заявлені прокурором вимоги, з відповідним позовом до суду не звернувся, а в ході вирішення цього спору фактично самоусунувся від судового розгляду, надавши заяву про відсутність у [PERSON] перед ним заборгованості та відповідних судових рішень про стягнення з нього на користь ради сум боргу. Суд враховує, що спірний договір дарування був укладений між найближчими членами родини, а саме батьком та дочкою. У відзиві на позовну заяву так, і судовому засіданні представник відповідача наголошував на неналежність наданих прокурором письмових доказів, посилаючись на їх незасвідчення у встановленому порядку та відсутність постанови прокурора від 29.06.2023 про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування в реєстрі матеріалів досудового розслідування. За правилами ст.36 КПК України нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування здійснює прокурор у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням. Згідно зі ст.222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом. Постановою прокурора Ніжинської окружної прокуратури від 29 червня 2023 року надано дозвіл на розголошення даних досудового розслідування під час реалізації представницьких повноважень прокурора в частині використання копій документів з матеріалів кримінального провадження №12022270000000417 від 27.12.2022 (т.1, а.с.26). Наведений процесуальний документ є чинним і наразі відсутнє відповідне судове рішення, яке набрало законної сили і засвідчувало б те, що в ході досудового розслідування прокурором були порушені вимоги ст.222 КПК України. Разом з цим, суд наголошує, що у межах цієї справи суд не оцінює відповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України, у тому числі, повноти відображених у ньому прийнятих процесуальних рішень і виконаних процесуальних дій, а тому за обставин, коли суб`єктом, уповноваженим на прийняття рішення про розголошення відомостей досудового розслідування, надання такого дозволу підтверджується, суд не має підстав сумніватися в допустимості доказів, отриманих з кримінального провадження. Суд також відхиляє також твердження сторони відповідача про неналежність засвідчення доданих прокурором до позовної заяви документів з огляду на те, що вони відповідають вимогам ст.95 ЦПК України, яка регламентує вимоги до письмових доказів у цивільному процесі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обо`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п.23 рішення ЄСПЛ від 18.07 2006 у справі «Проніна проти України»). Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, оцінивши у сукупності належні та допустимі докази, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог у частині визнання договору дарування недійсним, оскільки він був укладений без наміру реального настання обумовлених ним правових наслідків, а тому є фіктивними. Що стосується позовних вимог у частині застосування наслідків недійсності правочину, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 1 ст.236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки за\~ [PERSON] \~право власності\~на земельну\~ділянку та\~житловий будинок\~було зареєстровано\~на підставі\~договору,\~що визнається\~судом недійсним,\~то і\~вимога позивача\~щодо застосування\~наслідків недійсності\~правочину шляхом\~скасування рішень\~про державну\~реєстрацію права\~власності за\~вказаною особою\~є підставною\~та такою,\~що підлягає\~задоволенню. Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності до ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, ухвалою суду від 17.11.2023 заяву заяву представника Чернігівської обласної прокуратури Никифорука Андрія Степановича про забезпечення позову задоволено. В порядку забезпечення позову накладено арешту на 1/1 частку будинку загальною площею 59,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 3089598) та 1/1 частку земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер 7410400000:04:016:0301, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 226871274104). Згідно з ч. 1, 7, 8 ст.158\~ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З огляду на те, що суд дійшов до висновку про необхідність ухвалення рішення щодо задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі по 6\~039 (5 368 + 5\~368 + 1342 = 12 078) грн з кожного.

Outcome: approved