Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати право спільної сумісної власності подружжя на двокімнатну квартиру [ADDRESS] ; поділити між [PERSON] та [PERSON] спільне сумісне май \~ \~ \~ \~но подружжя, яке складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] , що зареєстрована за [PERSON] : визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адреосю [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адреосю [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право здійснення державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державної реєстрації за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на 1/2 частині кожному двокімнатної квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 15 жовтня 2004 року по 11 червня 2020 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2020 року шлюб між ними розірваний. У період перебування у шлюбі за спільні кошти ними за договором купівлі-продажу від 19 червня 2006 року, придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] . За взаємною згодою її та відповідача квартира зареєстрована на відповідача. Хоча відповідач і зазначений як титульний власник у правовстановлюючих документах на спірну квартиру та на ім`я відповідача здійснена реєстрація прав власності на нерухоме майно, з моменту придбання цього майна воно є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках. Позивач позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися квартирою, відповідачем її право не визнається, чим порушуються її право. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.11.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2024 року закрито підготовче засідання та призначено судове засідання. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, просив задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань, відзив на адресу суду не надходило. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2004 року по 11.06.2020 року, що підтверджується рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11.06.2020 року у справі №766/18578/19. 19 червня 2006 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. та зареєстрованого в реєстрі права власності за № 3520 в книзі 13, придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Право власності відповідача на спірну квартиру зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 червня 2006 року, реєстраційний номер 14727163, що підтверджується інформацією з Державного реєстру правочинів № 2521752 від 19 червня 2006 року. Відповідно до ч.1\~ст.60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ч.3\~ст.368 Цивільного кодексу України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Конструкція норми\~ст.60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим визначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентуєтьсяст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Згідно з ч.1\~ст.69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1\~ст.70 СК України). За нормами ч.2\~ст.372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і\~статті 370 ЦК України\~щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. Відповідно до положень\~ст.71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.3\~ст.61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ч.7\~ст.57 СК України). Матеріали справи не містять доказів, що спірна квартира придбана за кошти, які належали особисто відповідачу. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] сторонами придбана під час перебування у шлюбі за спільні кошти, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу шляхом визнання за кожною стороною права власності на частку квартири із припиненням права спільної сумісної власності на спірну квартиру. Оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними достатніми доказами, позов належить задовольнити в цій частині. Вимоги позивача про визнання за [PERSON] право здійснення державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державної реєстрації за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на 1/2 частині кожному двокімнатної квартири [ADDRESS] не підлягає задоволенню судом, як такі, що пред`явлені передчасно. За правилами ч.1\~ст.141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 8908,00грн.

Outcome: partial