Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач Харківський національний медичний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на утримання будинку й територій та житлово комунальних послуг у сумі 62964 грн. 08 коп., а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначено, Відповідно до\~Акту прийому-передачі\~Харківської медичної\~академії післядипломної\~освіти до\~складу Харківського\~національного медичного\~університету від\~09.12.2022,\~який було\~затверджено наказом\~Міністерства охорони\~здоров`я\~України від\~27\~грудня 2022\~року №\~2343,\~за ХНМУ\~було закріплено\~цілісний майновий\~комплекс Харківської\~медичної академії\~післядипломної освіти\~на праві\~оперативного управління,\~зокрема,\~будівлю гуртожитку\~№1,\~об`єкт\~державної власності,\~який знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] .Згідно наказу\~ХНМУ від\~26.01.2023\~№10\~«Про визначення\~переліку студентських\~гуртожитків ХНМУ»\~визначено перелік\~студентських гуртожитків\~Студентського містечка\~ХНМУ,\~які перебувають\~на балансі\~університету,\~зокрема -\~студентський гуртожиток\~№ [NUMBER] ,\~який знаходиться\~за адресою\~ [ADDRESS] .Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 174352844 від 18.07.2019 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу 319980111 від 11.01.2023 року, власником будівлі гуртожитку, загальною площею 18771.2 кв.м., житлова площа 6778.7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , є держава Україна в особі Міністерства охорони здоров`я України; Харківському національному медичному університету належить право оперативного управління вказаним майном. Громадянка [PERSON] поселилась до гуртожитку № 1 ХМАПО (станом на сьогодні студентський гуртожиток № [NUMBER] ХНМУ) на підставі контракту №5438\~на тимчасове\~проживання в\~гуртожитку Харківської\~медичної академії\~післядипломної освіти\~від 19.10.2012р.,\~який було\~укладено строком\~на 1\~рік,\~з 17.10.2012\~року по\~17.10.2013\~року,\~з визначенням\~оплати за\~проживання,\~виходячи з\~собівартості утримання\~1\~кв.м.,\~які займає\~наймач та\~інших фактичних\~витрат на\~комунальні послуги.\~Згідно положень\~ст.\~1\~Контракту,\~ХМАПО надала\~в тимчасове\~користування для\~тимчасового проживання\~відповідачу (та\~членам її\~сім`ї)\~квартиру [ADDRESS] .\~ХМАПО,\~згідно п\~3.2.1\~Контракту,\~зобов`язалась\~надати відповідачеві\~у тимчасове\~користування для\~тимчасового проживання\~житлове приміщення\~в гуртожитку\~та згідно\~з п\~3.2.2\~Контракту,\~надати наймачу\~комунальні послуги.Підписуючи даний контракт відповідач був обізнаний про порядок та строки здійснення розрахунків. виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно довідки ХНМУ від 01.12.2023 №8, сумісно з відповідачем проживають за адресою [ADDRESS] члени її сім`ї: донька - [PERSON] , донька - [PERSON] , донька - [PERSON] , чоловік - [PERSON] . В подальшому, оскільки відповідач не уклала новий договір на тимчасове проживання в гуртожитку № [NUMBER] ХМАПО (станом на сьогодні студентський гуртожиток № [NUMBER] ХНМУ), але продовжила займати квартиру [ADDRESS] , між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які тривали до моменту реорганізації ХМАПО та продовжилися після приєднання ХМАПО до ХНМУ. На момент подання позовної заяви, відповідач та члени її родини продовжують займати кв. [ADDRESS] , не уклала з позивачем договір на тимчасове проживання в гуртожитку Харківського національного медичного університету, та відповідно про сплату відшкодування витрат на комунальні послуги та витрат на утримання будинку й території. Ані відповідач, ані члени її родини станом на сьогодні, не мають жодних правових стосунків з позивачем (не є ні студентами, ні працівниками ХНМУ). Відповідач разом із членами родини проживають в гуртожитку без правових підстав. Інформація щодо реєстрації місця проживання відповідача на дату подання позовної заяви у позивача відсутня, оскільки на сьогодні функцію реєстрації місця проживання здійснюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо укладання договору, між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг утримання будинку й території та відшкодування витрат на комунальні послуги. Відповідач тривалий час не сплачує відшкодування витрат за комунальні послуги, послуги з утримана будинку й території. Період заборгованості заявленої до стягнення - з 01.11.2020 року по 31.10.2023 року. Станом на час подання позовної заяви, борг відповідача перед позивачем за вказаний період становить 62 964,08 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала суду заяву, в якій просив розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, та просила суд постановити по справі заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації,\~а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);\~\~характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. \~Статтею 16\~ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. \~\~\~Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13\~ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. \~\~\~\~Згідно ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. \~\~\~Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. \~\~З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які\~\~порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. \~\~Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. \~\~Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~\~Статтями 78, 81\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до Акту прийому-передачі Харківської медичної академії післядипломної освіти до складу Харківського національного медичного університету від 09.12.2022, який було затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2022 року № 2343, за ХНМУ було закріплено цілісний майновий комплекс Харківської медичної академії післядипломної освіти на праві оперативного управління, зокрема, будівлю гуртожитку №1, об`єкт державної власності, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно наказу ХНМУ від 26.01.2023 №10 «Про визначення переліку студентських гуртожитків ХНМУ» визначено перелік студентських гуртожитків Студентського містечка ХНМУ, які перебувають на балансі університету, зокрема - студентський гуртожиток № [NUMBER] , який знаходиться за адресою м. Харків, Салтівське шосе, 268. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 174352844 від 18.07.2019 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу 319980111 від 11.01.2023 року, власником будівлі гуртожитку, загальною площею 18771.2 кв.м., житлова площа 6778.7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , є держава Україна в особі Міністерства охорони здоров`я України; Харківському національному медичному університету належить право оперативного управління вказаним майном. Громадянка [PERSON] поселилась до гуртожитку № 1 ХМАПО (станом на сьогодні студентський гуртожиток № [NUMBER] ХНМУ) на підставі контракту №5438\~на тимчасове\~проживання в гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти від 19.10.2012р., який було укладено строком на 1 рік, з 17.10.2012 року по 17.10.2013 року, з визначенням оплати за проживання, виходячи з собівартості утримання 1 кв.м., які займає наймач та інших фактичних витрат на комунальні послуги. Згідно положень ст. 1 Контракту, ХМАПО надала в тимчасове користування для тимчасового проживання відповідачу (та членам її сім`ї) квартиру [ADDRESS] . ХМАПО, згідно п 3.2.1 Контракту, зобов`язалась надати відповідачеві у тимчасове користування для тимчасового проживання житлове приміщення в гуртожитку та згідно з п 3.2.2 Контракту, надати наймачу комунальні послуги. Згідно п 2.1.2 Контракту, відповідач, в свою чергу, має право користуватись \~ \~ \~ \~комунальними послугами, приміщеннями побутового призначення, обладнанням, інвентарем гуртожитку. Плата за проживання у гуртожитку розраховується, виходячи із собівартості утримання 1 кв.м. площі, яку займає Наймач, фактичних витрат за спожиті енергоносії та інші комунальні послуги у відповідності до показників приладів обліку, встановлених у будівлі гуртожитку ( п.4.1 Контракту). Положеннями п 4.2, Контракту передбачено, що відповідач зобов`язався не пізніше 25-го числа кожного наступного місяця вносити плату за проживання в гуртожитку. Розмір плати за проживання може бути змінений у випадку зміни цін, індексу інфляції та в інших випадках, передбачених законодавством України, а також у зв`язку із збільшенням витрат, пов`язаних з у триманням гуртожитку (п.4.3 Контракту) Підписуючи даний контракт відповідач був обізнаний про порядок та строки здійснення розрахунків. Згідно довідки ХНМУ від 01.12.2023 №8, сумісно з відповідачем проживають за адресою [ADDRESS] члени її сім`ї: донька - [PERSON] , донька - [PERSON] , донька - [PERSON] , чоловік - [PERSON] . В подальшому, оскільки відповідач не уклала новий договір на тимчасове проживання в гуртожитку № [NUMBER] ХМАПО (станом на сьогодні студентський гуртожиток № [NUMBER] ХНМУ), але продовжила займати квартиру [ADDRESS] , між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які тривали до моменту реорганізації ХМАПО та продовжилися після приєднання ХМАПО до ХНМУ. На момент подання позовної заяви, відповідач та члени її родини продовжують займати кв. [ADDRESS] , не уклала з позивачем договір на тимчасове проживання в гуртожитку Харківського національного медичного університету, та відповідно про сплату відшкодування витрат на комунальні послуги та витрат на утримання будинку й території. відповідно до наказу ХМАПО від 31.08.2020 № 346-з «Про вартість проживання в гуртожитку №1 у зв`язку з підвищенням заробітної плати з 01 вересня 2020 року» затверджено вартість 1 кв. м. за послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території для осіб, що проживають за контрактом та займають понад одне ліжко-місце. Згідно Калькуляції, яка є додатком до даного наказу вартість 1 кв. м. за послуги з утримання гуртожитків та прибудинкової території гуртожитку № 1 з 01 вересня 2020 року складала 16, 42 грн. ( 13, 68 грн. без ПДВ, ПДВ 20% - 2, 74 грн.). Наказом ХМАПО від 25.01.2021 «Про вартість проживання в гуртожитку №1 у зв`язку з підвищенням заробітної плати та тарифів на комунальні послуги (централізоване водопостачання та водовідведення, опалення, електропостачання) з 01 січня 2021 року» було затверджено Калькуляцію вартості 1 кв. м. послуги з утримання гуртожитків та прибудинкової території №1 з 01 січня 2021, яка склала для інших категорій громадян, які проживають за контрактом та займають понад одне ліжко-місце 17, 87 грн. (14, 91 грн. без ПДВ, ПДВ 20% - 2, 89 грн.). Наказом ХМАПО від 12.01.2022 «Про зміну вартості проживання в гуртожитку №1 ХМАПО» з 01 січня 2022 року було затверджено Калькуляцію вартості 1 кв. м. послуги з утримання гуртожитків та прибудинкової території №1 з 01 січня 2022, яка склала для інших категорій громадян, які проживають за контрактом та займають понад одне ліжко-місце 18, 58 грн. (15, 48 грн. без ПДВ, ПДВ 20% - 3,10 грн.). Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач не виконує свої обов`язки щодо сплати вартості послуг з утримання будинків та територій, що є підставою для стягнення з нього суми заборгованості. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначеніЗаконом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно дост.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"(який діяв на час укладання договору)залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо. Аналогічні положення передбачені ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції 2017 року. Статтею 66\~ЖК України встановлено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Відповідно до ст. 67 ЖК України, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно положень ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Пунктом 1 частини 1\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону від 2004 року, який діяв до 01.05.2019 року, було передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, в редакції від 14.01.2009 року і ст. ст. 20, 21Закону України від 24.06.2004р. «Про житлово- комунальні послуги», відповідно до яких власник або споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше. Як встановлено в судовому засіданні на час подання позову відповідач не уклав договір про тимчасове проживання в гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти та відповідно про сплату за надані послуги та витрати на утримання будинку і територій та житлово- комунальні послуги з позивачем, що є порушенням норм чинного законодавства. Але фактично відповідач продовжує проживати в гуртожитку, користуватись комунальними послугами та частково їх сплачувати. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо укладання договору, між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень ст. 32Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(який діяв на час укладання договору та до 01.05.2019 року), плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Аналогічні положення передбачені ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції 2017 року. Пунктом 1 частини 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений ст.\~7,9Закону\~України "Про\~житлово-комунальні\~послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зіст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно дост.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції Закону від 09.11.2017 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 633\~ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно п.3 ч.2ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(в редакції закону, щ о діяв на час укладання договору), виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Отже, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови від оплати таких послуг споживачем, посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом до звернення позивача до суду відповідач не виконує свого обов`язку щодо укладення договору, та має заборгованість перед позивачем в сумі 62 964,08 грн. за період з 01.11.2020 року по 31.10.2023 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за вказаний період. Статтями78,81 ЦПК Українивизначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч. 1ст. 11 ЦК Україницивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Харківська медична академія післядипломної освіти надавала комунальні послуги та послуги з утримання будинків та територій, а відповідач їх отримував, не надавши суду належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо разрахунку заборгованості по завищеним тарифам та відповідно не оскаржував наявну заборгованість. Таким чином, між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюютьсяЦивільним Кодексом Українита спеціальним законодавством-Законом України «Про житлово-комунальні послуги», позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а відповідач плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить тривалий строк. Статтею 612 ЦК Українипередбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Даних про відмову відповідача від отримання послуг з утримання будинку і прибудинкової території та житлово-комунальних послуг, які надає позивач, або про отримання таких послуг неналежної якості, - матеріали справи не містять. Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі оплачувати вартість вказаних послуг. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved