Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі у тексті - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №2515227080 від 08.02.2021 в розмірі 19181,93 грн., з яких: 11056,97 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту, 1747,19 грн. - загальна заборгованість по відсоткам, 6377,77 грн. - загальна заборгованість по комісії. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання по вищезазначеному кредитному договору. Позивач відповідно до укладених договорів факторингу набув права вимоги до відповідача. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, відповідач не здійснив погашення існуючої заборгованості. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить суд розгляд справи провести без його участі, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином за адресою реєстрації місця проживання шляхом направлення копії ухвали від 10.05.2024 року та копії позовної заяви з додатками рекомендованим листом з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом з повідомленням, який було відповідачу не вручено у зв`язку з відсутністю адресата за адресою реєстрації його місця проживання, що підтверджується довідкою Укрпошти від 23.05.2024 про причини повернення поштового відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно із ч.10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно із ч.8 ст. 123 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомленим в установленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. У зв`язку з неявкою відповідача, неподання ним відзиву та неповідомлення про поважність причин неявки, в порядку, визначеному\~статтею 280 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.\~\~На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Відповідно до\~\~статті 536 ЦК України\~\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 08.02.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР) та відповідачем укладено кредитний договір №2515227080 на суму позики 13690,00 грн., строк кредитування (строк договору) 24 місяці. Вказаний договір містить умови кредитування, строк договору, інформацію про позичальника. Згідно пункту 1.3. договору №2515227080 позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №5227080, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до паспорту кредиту №5227080, кредитодавець ТОВ «ФК «ЦФР» надає позичальнику кредит на суму 13690,00 грн. на будь-які законні цілі зі сплатою щомісячних процентів у розмірі 2,50% від суми кредиту та загальних річних процентів у розмірі 12% від суми боргу за договором згідно з графіком платежів. Згідно розрахунку позивача станом на 31.03.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором №2515227080 від 08.02.2021 року становить 19181,93 грн., з яких: 11056,97 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту, 1747,19 грн. - загальна заборгованість по відсоткам, 6377,77 грн. - загальна заборгованість по комісії. 07.10.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Первісний кредитор) та ПАТ «Таскомбанк» було укладено Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, у відповідності до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором. Пунктом 2.2. вказаного договору передбачено, що Сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей Позичальників. Пунктами 9.1 та 9.2 Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 передбачено, що даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток Сторін. Цей договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. 08.11.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та АТ «Таскомбанк» (Клієнт) було укладено Договір факторингу №НІ/11/11-Ф, у відповідності до умов якого Клієнт зобов`язався відступити Фактору за плату, а Фактор зобов`язався прийняти належні Клієнтові права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаних у Реєстрі прав вимоги. Відповідно до Додатку №1 та Додатку №2 до Договору факторингу №НІ/11/11-Ф від 08.11.2023 Фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано право вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №2515227080 від 08.02.2021 в розмірі 19181,93 грн. Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. ст.1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно положень ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Системний аналіз положень ст.ст. 512, 514 ЦК України свідчить, що відступлення права вимоги можливе лише у зобов`язанні, яке існує на момент укладення договору про відступлення права вимоги (у т.ч. договору факторингу). Судом встановлено, що 07.10.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Первісний кредитор) та ПАТ «Таскомбанк» було укладено Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016. В матеріалах справи відсутнє підтвердження про відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» прав вимоги по кредитному договору №2515227080 на користь АТ «Таскомбанк», зокрема, відповідні реєстри, акти прийому-передачі прав вимоги тощо. Окрім цього, вказаний договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 станом на 07.10.2017 втратив свою чинність, доказів на підтвердження продовження строку його дії до суду не надано. Суд звертає увагу, що кредитний договір №2515227080 укладений 08.02.2021, тобто через більш ніж 4 роки після укладення договору відступлення права вимоги, і, в розумінні п.9.2. Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 зобов`язання ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» як Первісного кредитора не пов`язані з кредитом 2021 року за відсутності підтвердження щодо продовження строку дії вказаного договору. Таким чином, передача ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» Новому кредитору - ПАТ «Таскомбанк» свого права грошової вимоги до третьої особи (боржника [PERSON] ) за договором №2515227080 від 08.02.2021 відбулася за відсутності правових підстав. В свою чергу, подальша передача прав вимоги новому кредитору ТОВ «ФК «ЄАПБ» є безпідставна та необґрунтована. Отже, АТ «ТАСКОМБАНК» взагалі не мав достатніх правових підстав для укладання договору факторингу №НІ/11/11-Ф з новим кредитором (позивач) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адже АТ «ТАСКОМБАНК» не набув права грошової вимоги за кредитним договором №2515227080, укладеним між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачем в 2021 році. Як наслідок, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не став кінцевим власником правової вимоги по сплаті коштів за кредитним договором №2515227080. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Жодних доказів відносно того, що\~договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, укладений між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та АТ «ТАСКОМБАНК», з терміном дії один рік, подовжувався, та діяв на час укладання 08.02.2021 року кредитного договору №2515227080 між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та [PERSON] , та як наслідок цього у АТ «ТАСКОМБАНК» виникло право передачі вимоги за цим кредитним договором до позивача на підставі договору факторингу №НІ/11/11-Ф від 08.11.2023 року, позивачем не надано та матеріали даної справи не містять. У своїй позовній заяві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило розглянути справу за відсутності його представника, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів заявлено не було. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18. Таким чином, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №2515227080 від 08.02.2021 не знайшли своє обґрунтування та в їх задоволенні слід відмовити. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, то на підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed