Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

Зміст позовних вимог Позивач, в інтересах якого діє адвокат Трун Ольга Валентинівна, звернувся до суду з вказаним позовом, який було уточнено та просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2023 року по 13.03.2024 року в сумі 45976,1 грн. Обґрунтовуючи позов зазначає, що позивач в період з 26.02.2018 року по 18.03.2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 18.03.2020 року його було звільнено за ст.38 КЗпП України. При звільненні, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, внаслідок чого з моменту звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати. Вказана заборгованість була стягнута з відповідача в примусовому порядку, а саме рішенням суду від 31.01.2024 року в розмірі 68648,79 грн. Вказана за рішенням суду заборгованість була виплачена лише 13 березня 2024 року. Враховуючи наведене, а також вимог ст.116,117 КЗпП України, позивач просить задовольнити його позовні вимоги та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у вказаній сумі. При цьому позивач зазначає, що відповідач дізнався про його вимогу щодо проведення з ним повного розрахунку при звільненні з моменту отримання його позовної заяви в Електронному кабінеті користувача ЄСІТС, а саме 18.12.2023 року і враховуючи вимоги ст.116 КЗпП України, повинен був остаточно розрахуватися з ним не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок, але цього не зробив. Враховуючи наведене позивач зазначає, що час затримки розрахунку при його звільненні слід рахувати з 19.12.2023 року, який закінчується 13.03.2023 року і становить 62 робочі дні. Аргументи інших учасників справи. 07.05.2024 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідачем не визнаються у зв`язку з їх необґрунтованістю. Відповідач вважає, що дії позивача направлені на безпідставне збагачення. При цьому відповідач не оспорював факт знаходження позивача у трудових відносинах у період з 26.02.2018 до 18.03.2020 року, але зазначав, що день звільнення позивача був не робочим, оскільки останній знаходився у черговій відпустці. Рішенням суду від 31.01.2024 року з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 68648,79 грн та 13.03.2024 року рішення виконано в повному обсязі. Посилається на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Звертає увагу на те, що у трудових відносинах працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав та не перетворювати відповідальність відповідача на каральну санкцію. Просить врахувати інтереси відповідача, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності та частково задовольнити вимоги позивача, зменшивши розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при його звільненні, застосувавши принцип розумної співмірності та пропорційності. Рух справи у суді Ухвалою суду від 22.04.2024 року справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та витребувано у відповідача докази. Від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. 07.05.2024 року відповідачем була виконана ухвала суду від 22.04.2024 року та надана суду довідка ТОВ «Краснолиманське» № 286 від 29.04.2024 року про розмір середньоденного заробітку позивача на момент звільнення. 08.05.2024 року представником позивача надана уточнена позовна заява, в якій представник позивача зазначив фактично ціну позову та надав розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку просив стягнути з відповідача за період з 19.12.2023 року по 13.03.2024 року (45976,1 грн). Інших клопотань від сторін не надходило. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом обставини та факти. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 26.02.2018 року по 18.03.2020 року. 18.03.2020 року був звільнений за ст.38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.25-26). 31.01.2024 року рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області(справа № 227/3585/23) з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнута нарахована за період з листопада\~2019\~року по\~березень 2020\~року, але не виплачена на час звільнення позивача заборгованість з заробітної плати в сумі 68648,79 грн (сума зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів) (а.с.17-20). Вказане рішення набрало чинності та було примусово виконано 13.03.2024 року. Вищевказані обставини відповідач не оспорював. Довідкою ТОВ «Краснолиманське» №286 від 29.04.2024 року (а.с.47) підтверджується, що середньоденний заробіток позивача на дату його звільнення (18.03.2020 року) складає 741,55 грн. З письмових пояснень відповідача та наданої ним довідки про спуски в шахту від 30.04.2024 року (а.с.48) вбачається, що в день звільнення позивач не працював, оскільки знаходився у черговій відпустці. Вказані обставини позивач не оспорював. Норми законодавства, що застосовані судом та висновки суду. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з частиною першою\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України, \~в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з ТОВ «Краснолиманська», тобто станом на 18 березня 2020 року, закріплено,\~що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за\~затримку розрахунку\~при звільненні\~встановлена\~статтею 117\~КЗпП України,\~якою передбачено,\~що у\~ разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (до 19.07.2022 року) та не більш як за шість місяців (після внесення змін до КЗпП України, а саме з 19.07.2022 року). Відповідно правових висновків викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження \~№ 14-47цс21) та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 р. у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22) вбачається, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. На вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.\~ За приписами\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій. Згідно з\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено статтями\~76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статей\~79,\~80 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В ході судового розгляду судом достовірно було встановлено, що відповідач при звільненні позивача 18.03.2020 року не здійснив з ним остаточний розрахунок, що підтверджується рішенням Добропільського міськрайонного суду від 31.01.2024 року. Таким чином, суд вважає, що позивач має право на отримання від відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також судом було встановлено, що в день звільнення (18.03.2020 року) позивач не працював і до 18.12.2023 року до відповідача з вимогою про остаточний розрахунок не звертався, але звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі(цивільна справа ЄУНСС 227/3558/23). Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.01.2020 року у справі № 682/3060/16-ц, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, слід вважати\~пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена ст. 116\~КЗпП\~(якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП (за затримку розрахунку при звільненні)\~наступає після звернення звільненого працівника до суду\~та невиплати після пред`явлення вимоги\~роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається\~з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Зі змісту позову вбачається, що позов у справі ЄУНСС 227/3558/23 пред`являвся позивачем до суду через Електронний кабінет ЄСІТС, у зв`язку з чим, відповідно до вимог абз.2 ч.1 ст.177 ЦПК України, позивач направляв відповідачу (ТОВ «Краснолиманське») копії поданих до суду документів. На підтвердження вказаної обставини позивач надав квитанцію користувача ЄСІТС ( [PERSON] представник позивача) № 396077 про доставку ТОВ «Краснолиманське»\~18.12.2023\~року позовної\~заяви про\~ стягнення\~сум,\~які належать\~йому до\~виплати станом\~на день\~звільнення (а.с.11). Відповідач вказаний факт не оспорював. Тобто з наведеного вбачається, що про вимогу [PERSON] щодо виплати сум, які належать йому до виплати станом на день звільнення, відповідач дізнався 18.12.2023 року і повинен був їх виплатити не пізніше наступного дня, тобто 19.12.2023 року, як того передбачають норми ст.116 КЗпП України, але цього не зробив. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Суми, які належали позивачу при звільнені були виплачені відповідачем за рішенням суду лише 13.03.2024 року, тобто саме з цієї дати у позивача виникло право пред`явлення позову про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Враховуючи, що повний розрахунок з позивачем при звільненні був проведений лише 13.03.2024 року, а також те, що з вказаним позовом позивач звернувся до суду 12.04.2024 року, суд вважає, що позивачем строк звернення до суду, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України, не пропущений. Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з такого. Розмір середньоденної заробітної плати позивача згідно довідки №286 від 29.04.2024 року виданої ТОВ «Краснолиманське» дорівнює 741,55 грн. Вказаний розмір середньоденної заробітної плати позивач не оспорював. Період затримки розрахунку при звільненні з 19.12.2023 року (наступний день з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі: отримання відповідачем копії позовної заяви) до 13.03.2024 року (день фактичного розрахунку по виплаті заробітної плати в примусовому порядку) становить 62 робочих днів. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.12.2023 року по 13.03.2024 року. Враховуючи наведене, а також вимоги ст.117 КЗпП України якою\~передбачена відповідальність роботодавця у вигляді виплатити працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню за період з 19.12.2023 року по 13.03.2024 року в розмірі 45976,1 грн виходячи з такого розрахунку: 62 х 741,55 грн, де: 62 це робочі дні за вказаний період (грудень 2023 року 9 робочих днів, січень 2024 року 23 робочі дні, лютий 2024 року 21 робочий день, березень 2024 року 9 робочих дні). 741,55 грн це середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення. Таким чином позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судового збору в розмірі 968,96 грн з урахуванням вимог п.1 ч.1 ст.4 та ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», а саме у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140,00 грн), з застосуванням понижуюючого коефіцієнту 0,8 оскільки позовна заява подана в електронній формі (1211,20 грн х 0,8 = 968,96 грн). Враховуючи наведене\~та правила\~ст.141\~ЦПК України,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню судові\~витрати у\~вигляді судового\~збору в\~розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved