Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім"єю та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , з якою він проживав однією сім`єю з липня 2013 року по день її смерті, [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що з [PERSON] [PERSON] проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали відносини , які притаманні подружжю, піклувались одне про одного, відпочивали разом, він утримував [PERSON] , яка останні роки сильно хворіла, винаймав для неї доглядальницю, оскільки йому потрібно було працювати, а після смерті спадкодавці займався її похованням. Враховуючи вищевикладене, просить суд встановити факт постійного проживання однією сім"єю та визнання права власності на спадкове майно. 19.09.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 27.09.2023 року ухвалою суду було витребувано копію спадкової справи до майна померлої [PERSON] 20.05.2023 року ухвалою суду було замінено первісного відповідача Київську міську раду на належного відповідача [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім"єю, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування . 20.06.2024 року ухвалою суду закрито підготовче засідання. Представник позивача, адвокат Басараб Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 березня 2020 року, місце державної реєстрації: Київський міський відділ державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), про що складено відповідний актовий запис № 4630. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Леонтьєвою Н.Й. відкрито спадкову справу № 8/2020 від 4 листопада 2020 року , спадкодавець [PERSON] , що померла [INFO] . 04.11.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвою Н.Й.., було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] подав заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Леонтьєвій Н.Й. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак нотаріусом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова приватного нотаріуса була обумовлена тим, що для одержання права на спадкування за законом, [PERSON] не надав документів, які підтверджують факт проживання зі спадкодавицею не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, що не дає можливості включити його до кола четвертої черги спадкоємців за законом. Також не надано документів, що підтверджує факт реєстрації майна за померлим спадкодавцем. Таким чином, у зв`язку з відсутністю підстав для спадкування за законом (не подано документи, що підтверджують факт проживання зі спадкодавицею не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини ), у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] - відмовлено. Судом встановлено, що постановою Слідчого відділу Святошинського УП ГУ НП в м.Києві від 16.03.2020 року про уточнення анкетних даних та родинних зв`язків, було визначено [PERSON] як цивільного чоловіка, що підтверджується копією постанови від 16.03.2020 року, примірник якої в оригіналі оглянуто в судовому засіданні(ас.8). Судом встановлено, що Київська місцева прокуратура №8 надала дозвіл на видачу трупа для поховання [PERSON] , як цивільному чоловіку, що підтверджується листом №1086 від 16.03.2020 року, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні(ас.9). Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що позивач проживав з [PERSON] як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали відносини , які притаманні подружжю, піклувались одне про одного, відпочивали разом, він утримував [PERSON] , яка останні роки сильно хворіла, винаймав для неї доглядальницю, оскільки йому потрібно було працювати, а після смерті спадкодавці займався її похованням. Також після смерті спадкодавці позивач звертався до відділу Святошинського УП ГУ НП в м.Києві та Київської місцевої прокуратури №8, які встановлювали обставини смерті та проживання позивача з покійною і визначили позивача, як цивільного чоловіка, опитавши при цьому свідків. Відповідач в судовому засіданні просив позов задовольнити, зазначав, що він є племінником померлої, проте оскільки батьки його матері та батьки покійної, родом з російської федерації, то у нього немає можливості довести родинний зв`язок, але йому відомо, що [PERSON] є цивільним чоловіком [PERSON] і проживав з нею 7 років. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] та його батьки є друзями, тому [PERSON] знав як дружину [PERSON] . Як подружжя вони приїздили до них у приватний будинок на сімені свята і також до [PERSON] та [PERSON] приїздили на святкування сімейних подій. До смерті [PERSON] він не знав, що вони офіційно не одружені. [PERSON] доглядав покійну, яка декілька років була прикута до ліжка, винаймав доглядальницю, а він як свідок допомагав привозити ліки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказував, що є другом [PERSON] і на його прохання допомагав завозити до квартири де жили [PERSON] та [PERSON] ліжко для лежачих хворих, та неодноразово ліки, знає що [PERSON] винаймав доглядальницю. Допомагав [PERSON] під час поховання [PERSON] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст. 1270 ЦК України визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю відповідно до вимог статей 77-78 ЦПК України є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Зазначене узгоджується із постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 216/5984/21 (провадження № 61-15465св23). Відповідно до положень частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину, згідно положень частини 1 статті 1298 ЦК України, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved