Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

20 березня 2024 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивач зазначила, що 22 лютого 2002 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] , під час якого у них [INFO] народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . На даний час вони з відповідачем проживають окремо, шлюб між ними було розірвано 28 лютого 2023 року. Відповідач є працездатним та має можливість заробляти кошти, оскільки працює в Німеччині на посаді будівельника, однак добровільно кошти на утримання дитини не надає, а дитина перебуває повністю на її утриманні. А тому просить суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 гривень щомісячно, починаючи стягувати з 20 березня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та представник позивача - [PERSON] в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду 22 квітня 2024 року представник позивача подала заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та без участі позивача, і позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання: 23.05.2024 року та 26.06.2024 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими конвертами з повістками, що повернулися до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також був повідомлений телефонограмою 27.05.2024 року, в якій він пояснив, що з`явитись до суду не може, оскільки перебуває за межами України. Відзиву на позовну заяву не подав. Будь-яких заяв стосовно позову (про визнання або часткове визнання позовних вимог або про невизнання позовних вимог) не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; \~відповідач не\~подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в телефонограмі від 27.05.2024 року повідомив суд про причину неявки в судові засідання через те, що він перебуває за кордоном, то суд вважає за необхідне розглядати справу в загальному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб\~між\~сторонами\~зареєстровано\~22 лютого 2002 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 55 та видано повторно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Веселинівського районного суду від 28.02.2023 року (а.с. 3-6). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не надає матеріальну допомогу позивачеві для належного утримання їх дитини. Дитина проживає з позивачем [PERSON] і перебуває на її утриманні. Позивачем зазначено, що відповідач [PERSON] не бере участі в утриманні та вихованні дитини, однак працює в Німеччині на посаді будівельника. Доказів, що відповідач має інших утриманців та скрутне матеріальне становище, суду не надано. Таким чином, відповідач [PERSON] є працездатний, інших утриманців не має, а тому має змогу надавати своїй дитині матеріальну допомогу, однак добровільно дану допомогу не надає. Згідно зі\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~ 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі\~ статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Також необхідно зауважити, що відповідно до Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років складає 2563 грн (50% = 1281,50 грн), а на дитину віком від 6 до 18 років складає 3196 грн (50% = 1598 грн). Таким чином, державою щорічно встановлюється прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення для загальної оцінки рівня життя в Україні. Зважаючи на щорічне зростання прожиткового мінімуму, не потребує доведення той факт, що вартість життя щорічно зростає, що впливає на матеріальний стан позивача. Судом також встановлено, що відповідач працевлаштований в Німеччині, де він отримує стабільний прибуток, що свідчить про те, що він має можливість сплачувати дитині грошові кошти в твердій грошовій сумі. Разом з тим, суд також вважає, що за віком відповідач [PERSON] є працездатною особою, доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я саме станом на момент розгляду справи в суді, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі суду не подав, перебування у відповідача інших утриманців судом не встановлено, то за таких обставин суд дійшов висновку про можливість стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошової сумі. Крім того, варто зазначити, що Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" Case of HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54). Оскільки відповідач [PERSON] не має жодних інших утриманців, є працездатною особою, працює та отримує стабільний щомісячний дохід, то має забезпечити дитині не тільки мінімальний рівень життя, а достойний рівень, виходячи з принципу добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України). Однак варто зазначити, що доказів того, що відповідач [PERSON] має дохід, який надасть йому можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 гривень щомісячно, позивачем не надано. Крім того, заявляючи про стягнення аліментів в розмірі 15 000 гривень, позивачка не обґрунтувала належним чином саме такий розмір аліментів та не надала будь-яких розрахунків про щомісячні потреби дитини на суму 15 000 гривень. Також суд звертає увагу на те, що обов`язок шодо утримання неповнолітньої дитини лежить як на відповідачеві, так і на позивачеві. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій в розмірі 6 000 гривень щомісячно. Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до\~\~ст.\~191\~\~СК\~України\~ аліменти на\~\~дитину\~\~присуджуються\~\~за\~рішенням\~суду\~від\~дня\~пред`явлення\~позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Тому необхідно допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за\~ один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач була звільнена. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial