Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з указаною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що його матір [PERSON] , [INFO] , має з дитинства тяжке психічне захворювання та внаслідок хвороби за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, у зв`язку з цим вона перебуває на обліку у лікаря психіатра та неодноразово стаціонарно лікувалася, однак стан її психічного здоров`я з часом тільки погіршувався. На даний час його матір залишається особою з інвалідністю ІІ групи (довічно). [PERSON] внаслідок психічної хвороби є повністю непрацездатною, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. Внаслідок цього захворювання його мама має обмеження щодо життєдіяльності та самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, через це є постійна необхідність у її догляді. Заявник фактично весь час опікується над тяжкохворою мамою. Інші члени сім`ї, які б могли опікуватися його матір`ю, відсутні. З огляду на це, заявник просить визнати його матір [PERSON] , [INFO] , недієздатною, встановити над нею опіку та призначити його [PERSON] , [INFO] , опікуном матері [PERSON] .. 20.03.2024 суд прийняв указану заяву до розгляду, відкрив провадження у справі; призначив судове засідання на 09.04.2024; доручив Білоцерківському місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити особі, стосовно якої розглядається справа - [PERSON] - адвоката для надання їй правової допомоги і здійснення представництва її інтересів; залучив до участі в цій справі як заінтересовану особу [INFO] (а.с.44-46). 09.04.2024 до суду від заявника надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та про призначення судової експертизи (а.с.77). Того ж дня, 09.04.2024 суд постановив ухвалу, якою визнав обов`язковою явку в судове засідання заявника [PERSON] і особи, стосовно якої вирішується питання про визнання її недієздатною [PERSON] та відклав судове засідання у цій справі на 17.04.2024 (а.с.84-86). 17.04.2024 за клопотанням адвоката Поліщука Р.А. у судовому засіданні оголошено перерву до 23.04.2024 для підготовки клопотання про витребування доказів (а.с.97). 23.04.2024 суд за клопотанням заявника призначив у справі судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану [PERSON] , витребував медичну документацію, про що постановив відповідну ухвалу. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено (а.с.109-112). 29.04.2024 на виконання ухвали суду від 23.04.2024 про витребування доказів від КНП ТМР «Таращанська міська лікарня» надійшла амбулаторна картка пацієнтки Трофимчук М.П. (а.с.119). 15.05.2024 на виконання ухвали суду від 23.04.2024 про витребування доказів від КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» надійшло повідомлення, що [PERSON] , [INFO] , за медичною допомогою не зверталася (а.с.124). 20.05.2024 справу з додатками направлено до КНП КОР «ОПНМО» для проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 23.04.2024 (а.с.126). 10.06.2024 до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 273-ц від 05.06.2024 та повернуті матеріали цивільної справи (а.с.133, 134). 17.06.2024 суд постановив ухвалу, якою поновив провадження у справі; призначив судове засідання на 27.06.2024, в яке викликав учасників справи (а.с.136). У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав з наведених у ній підстав, суду пояснив, що його матір [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства і довічно, має психічне захворювання, закінчила 6 класів, практично неписьменна. Поки були живі її батьки його дідусь і бабуся вони доглядати матір, потім це робив вітчим. Коли вітчим помер, у 2019 році він (заявник) повернувся з-за кордону і доглядає матір. Сам він має дружину і двох малолітніх дітей, всі вони мешкають по [ADDRESS] , а матір живе за цією ж адресою в сусідній квартирі [ADDRESS] . У них з матір`ю спільна кухня, один холодильник, спільні продукти харчування, вони разом готують їжу та харчуються, мають спільний побут. У 2020 році він облаштував у квартирі матері зручності провів воду, зробив туалет та ванну, оскільки до цього усе було на вулиці. Внаслідок психічного захворювання матір не вміє розпоряджатись коштами, свою пенсію вона витрачає за два дні одразу після отримання. Всі витрати по сплаті комунальних послуг, продуктів, одягу, ліків для неї несе він. У нього є рідний брат [PERSON] , який з 2021 року по даний час мешкає зі своєю родиною за кордоном. Він телефонує матері, але фінансової допомоги їй не надає. Також у матері є рідні брат і сестра, які мешкають в [PERSON] , однак, у матері з ними дуже напружені відносини, вони не спілкуються. У нього ж з матір`ю хороші стосунки, вона добре ставиться до його дружини і дітей. З плином часу стан матері погіршується, вона часто агресивна, говорить сама із собою, залишає відчиненими навстіж всі вікна і двері у помешканні, відмовляється приймати ліки. Так, востаннє вони були у лікаря-психіатра в січні 2024 року, вона прописала матері препарат, однак, матір не хоче його приймати. Він розуміє обсяг обов`язків, які бере на себе, погоджуючись бути опікуном матері у разі визнання її недієздатною, має бажання і можливість бути опікуном, його дохід від роботи таргетологом (займається налаштуванням реклами в соцмережах) дозволяє нести всі необхідні витрати. Він має у власності нерухомість будинок по [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] , де він фактично мешкає, належить брату Рустаму, а квартира [ADDRESS] , де живе матір, на праві спільної власності належить йому, брату і матері в рівних частинах. Інших родичів, які б могли взяти на себе опікунство над матір`ю, немає. Просив задовольнити його заяву. Особа, стосовно якої розглядається справа про визнання недієздатною [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що їй відомо про цю заяву її сина [PERSON] і вона повністю підтримує цю заяву. З сином у неї хороші стосунки, він один їй в усьому допомагає. З братом і сестрою вона не спілкується. Адвокат особи, стосовно якої розглядається справа, [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію [PERSON] , просив задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи органу опіки\~та піклування виконкому\~Таращанської міської\~ради в судому засіданні заяву підтримав. Додатково пояснив, що при винесенні подання працівники органу опіки та піклування ретельно перевірили заяву та документи [PERSON] , встановили, що він може бути опікуном над матір`ю [PERSON] у разі визнання її недієздатною. Брат заявника перебуває за кордоном і надіслав їм заяву про те, що не заперечує щодо оформлення опікунства [PERSON] .. Брат і сестра [PERSON] також написали заяви про те, що не заперечують щодо оформлення опікунства [PERSON] , у них дійсно погані стосунки з [PERSON] .. Інших родичів остання не має. При вирішенні заяви по суті покладався на розсуд суду. Представник заінтересованої особи [INFO] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно. 24.06.2024 подали суду заяву в якій просили справу розглянути без участі їхнього представника (а.с.146). За таких умов, відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка учасника справи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вислухавши заявника, особу, стосовно якої розглядається справа, її адвоката, представника заінтересованої особи органу опіки та піклування, вивчивши матеріали цивільної справи, висновок судово-психіатричної експертизи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст правовідносин. Суд установив, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.01.1989 /актовий запис № 1/ (а.с.17). Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 1002 серії [NUMBER] , виданої 05.10.2006 МСЕК, [PERSON] має другу групу інвалідності з листопада 2006 року по причині: «інвалідність з дитинства, встановлена довічно; рекомендовано лікування у психіатра» (а.с.18). [PERSON] отримує пенсію по 2-й групі інвалідності з 01.08.2004 довічно, що вбачається з копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 17.09.2004 ТУПФУ (а.с.19). Суд також установив, що [PERSON] за даними облікової документації перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра та в серпні 1994 року зверталася за медичною допомогою (а.с.20-24). З матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] значиться зареєстрованим по [ADDRESS] (а.с.12), водночас, є власником квартири [ADDRESS] , де зареєстрована його мати [PERSON] , з якою заявник фактично проживає та разом із своєю дружиною [PERSON] здійснює за нею догляд (а.с.10-14). Заявник [PERSON] за станом здоров`я практично здоровий, незнятої чи непогашеної судимості станом на 01.02.2024 не має (а.с.15, 16). Рішенням виконавчого комітету Таращанської міської ради Київської області № 36-VIII від 21.02.2024 затверджено подання органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Таращанської міської ради про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] у разі визнання її недієздатною (а.с.3). З відповідного подання, копія якого надана суду, вбачається, що орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Таращанської міської ради вважає доцільним призначити опікуном [PERSON] над [PERSON] у разі визнання її недієздатною (а.с.4). За результатом проведення 05.06.2024 судово-психіатричної експертизи експертом КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» Тітовим С.О. було складено висновок №273-Ц, згідно з яким [PERSON] , [INFO] , страждає на психічний розлад \~легку розумову\~відсталість (F-70.1\~за МКХ-10), який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом [PERSON] на даний час не здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом [PERSON] може приймати\~участь у\~судовому засіданні\~і особисто\~давати пояснення по суті справи, але без достатньо критичного відношення до них (а.с.133, 134). При вирішенні справи, суд виходить із наступного. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Частиною першою статті 294\~ЦПК України встановлено обов`язок суду під час розгляду справ окремого провадження роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Відповідно до ч. 3 ст.\~294\~ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до положень ст.\~30\~ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1, 3 ст.\~36\~ЦК України суд може обмежити цивільну\~дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Над фізичною особою, дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування (ч.1 ст. 37 ЦК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка (ч. 1 ст. 41 ЦК України). Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 195/1605/16-ц. Верховний Суд України у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-384цс16 виснував про те, що за положеннями частини першої статті 39\~ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39\~ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239\~ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Про це ж зазначав і Верховний Суд у постанові від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19. Відповідно до ст.\~3\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно з п.2 ч.1 ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи\~судом є\~обов`язковим у\~разі заявлення\~клопотання про\~призначення експертизи\~обома сторонами.\~Призначення експертизи\~судом є\~обов`язковим також\~за клопотанням\~хоча б\~однієї із\~сторін,\~якщо у\~справі необхідно\~встановити психічний стан особи. Також у ч. 1 ст. 298 ЦПК України передбачено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. З висновку судово-психіатричного експерта № 273-ц від 05.06.2024, призначеного судом відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 105 та ч.1 ст. 298 ЦПК України за клопотанням заявника, вбачається, що наявний у [PERSON] психічний розлад є таким, що істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не позбавляє такої здатності в абсолютному розумінні. Такий експертний висновок не дає правових підстав для визнання особи недієздатною відповідно до визначення, наведеного в ч.1 ст. 39 ЦК України. Водночас, указаний висновок експерта не суперечить іншим доказам у справі, а також оцінюється в сукупності з показаннями самої [PERSON] як особи, стосовно якої розглядається справа. Суд також зазначає, що відповідно до статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 68 рішення Європейського суду з прав людини від 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» № 44009/05, в контексті пункту 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод Європейський суд з прав людини виходив з того, що в справах осіб, які страждають на психічні розлади, національні суди користуються деякою свободою розсуду: наприклад, вони можуть вживати відповідні процесуальні підходи для забезпечення належного здійснення правосуддя, захисту здоров`я відповідної особи і подібне. Однак такі підходи не повинні зачіпати саму суть права заявника на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції. При оцінці того, чи був необхідним той чи інший процесуальний підхід, такий як слухання без участі особи, Європейський суд з прав людини бере до уваги всі відповідні чинники, такі, як сутність і складність питань, що розглядалися національним судом, їх значення для особи, реальність загроз для інших чи самої особи в разі слухання за її участі і т. п. У пункті 71 цього рішення вказано, що особа з психічними розладами повинна мати можливість брати участь у слуханнях своєї справи безпосередньо або, за необхідності, в інший спосіб (через представника), адже вирішується питання обмеження прав особи практично в усіх сферах життя. Заслухана у судовому засіданні [PERSON] , стосовно якої розглядається питання про визнання її недієздатною, досить чітко і повно висловлювалася з приводу поставлених їй питань. Таким чином, з аналізу досліджених судом доказів та пояснень [PERSON] , суд висновує про відсутність підстав для визнання її недієздатною, оскільки матеріалами справи не підтверджується позиція заявника про те, що його матір внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, як це визначено положенням ч. 1 ст. 39 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст.\~60\~ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Оскільки наразі відсутні підстави для визнання [PERSON] недієздатною, - відсутні і підстави для встановлення над нею опіки. Враховуючи наведене, заява [PERSON] про визнання його матері [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення його опікуном [PERSON] до задоволення не підлягає. Відповідно до положень ч. 2 ст.\~299\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed