Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Зміст позовних вимог У березні 2024 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за заявою-договором №2769874-028 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 13 січня 2022 року, що станом на 14.02.2024 становить 272263,07 грн, з якої: 141419,89 грн - основного боргу, 130 843,18 грн - заборгованість за процентами. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 січня 2022 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Заяву-договір № 2769874-028 про надання кредиту готівкою на власні потреби. Відповідно до змісту кредитного договору та умов паспорта споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка МАКСИМУМ» кредитування відповідача здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування 60 місяців; цільове призначення кредиту: на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі (споживчі цілі); розмір процентної ставки за користування кредитом: 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 4,9 % щомісячно. Через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 14 лютого 2024 року, загальна заборгованість перед позивачем складає 272 263,07 грн. Повідомленням-вимогою АТ «ТАСКОМБАНК» позичальник був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та про необхідність її погашення. Однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.06.2024 відповідачкою подано клопотання про відкладення. У судове засідання 26.06.2024 учасники справи не з`явилися. Позивач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа в його електронний кабінет. Відповідач до суду не з`явився, повідомлялася про розгляд справи належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідач має право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178, 191 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка отримала копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у даній справі 20.03.2024. Натомість, з вказаної дати відзиву на позовну заяву або письмових пояснень від неї до суду не надходило. Клопотання про відкладення розгляду справи відповідачка мотивує тим, що їй це потрібно для підготовки документів, що необхідні для підтвердження в ході слухання справи. Однак, які саме документи вона має на увазі у клопотанні не зазначено, як і не вказано, які обставини їй завадили підготувати такі документи, починаючи з 20.03.2024. Тому, підстав для задоволення клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи немає. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які повідомлені належним чином, У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом 13 січня 2022 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту №2769874-028, відповідно до п.1.1 якого позичальник просив надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Тип кредиту: кредит на власні потреби та кредит на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі. Загальна сума кредиту - 141615,00 грн; комісія за надання кредиту 4,9 %, що складає 6615,00 грн; сума кредиту без комісії за надання кредиту: 135000,00 грн; кредитні кошти перераховуються на поточний рахунок; строк кредиту - 60 місяців; проценти за користування кредитом: 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредиту - 4,9 % щомісячно (п. 1.2.1 -1.2.6, 1.2.9, 1.4). Кредитні кошти відповідачу були надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. 02.10.2023 АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до [PERSON] з повідомленням вимогою, в якій зазначено, що заборгованість за кредитом на 02.10.2023, становить: 128 464,83 грн - основного боргу; 1,11 грн - строкової заборгованості за відсотками; 12 955,06 грн - простроченого боргу; 1,11 грн - простроченої заборгованості за процентами; 89 200,74 грн - простроченої комісії; 6939,14 грн- строкової комісії. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за заявою-договором про надання споживчого кредиту №2769874-028 від 13 січня 2022 року станом на 14.02.2024 становить 272263,07 грн, з якої: 141419,89 грн - основного боргу, 130 843,18 грн - заборгованість за процентами. Згідно з розрахунком заборгованості, доданого до позовної заяви за заявою-договором про надання споживчого кредиту №2769874-028 від 13 січня 2022 року, станом на 14.02.2024 заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 141419,89 грн. Крім того, позивачем визначено, що 7,60 грн (30,96 грн (нарахована сума) - 23,36 грн (сплачена сума)) - нараховані відсотки; 130 835,58 грн (180417,64 грн (нарахована сума) - 49582,06 грн (сплачена сума)) - нарахованої комісії, яка вказана позивачем, як заборгованість за річними процентами, що разом становить 130 843,18 грн заявлену позивачем вимогу щодо заборгованості по процентах. Щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного з відповідачем договору про надання споживчого кредиту №2769874-028 від 13 січня 2022 року, позивачем надавалися відповідачу в кредит грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кошти та сплатити визначені договором проценти. Оскільки відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів, суд дійшов висновку про стягнення в примусовому порядку з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» за договором про надання споживчого кредиту №2769874-028 від 13 січня 2022 року суми заборгованості за кредитом в розмірі 141419,89 грн та заборгованості за процентами в розмірі 7,60 грн. Щодо стягнення комісії 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які Банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 1.4 договору про надання споживчого кредиту №2769874-028 від 13 січня 2022 року та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Враховуючи вищевикладене вимога позивача про стягнення з відповідача 130 835,58 грн, які нараховані, як комісія за обслуговування кредитної заборгованості є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial