Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, за договором позики. Вимоги позову мотивовано тим, що 19 листопада 2022 року, між сторонами укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти і розмірі 2\~248\~740 грн., які він зобов`язаний був повернути не пізніше 19 листопада 2023 року. Вказаним договором також передбачено, що в разі неповернення грошових коштів [PERSON] , зобов`язана буде сплатити штраф в розмірі 100% від суми залишку позики. Станом на день подання позову, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання та не повернула грошові кошти, відтак, просить суд стягнути з [PERSON] , на його користь заборгованість в розмірі 4\~497\~480 грн. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне. Судом було встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи договору позики від 19 листопада 2022 року, [PERSON] , передав безпроцентно у власність [PERSON] , грошові кошти в розмірі 2\~248\~740 грн., які вона зобов`язувалася повернути [PERSON] ,таку ж суму грошових коштів на умовах визначених цим договором. Пунктом 3 вказаного договору встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику не пізніше 19 листопада 2023 року. Пунктом 5 зазначеного договору передбачено, що в разі своєчасного неповернення грошових коштів, він зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 100% від суми залишку позики. Дані, які б свідчили про належне виконання відповідачем взятих на себе обов`язків матеріали справи не містять. Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відтак, судом було встановлено, що між сторонами було укладено договір позики. Жодних підтверджень повернення боргу відповідачем до матеріалів справи долучено не було, а відтак, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved