Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

27 лютого 2024 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» (далі - ТОВ «ФК «РІАЛЬТО») через систему «Електронний суд» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № 210218-34954-1 від 18.02.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 4 000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,75 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Вказаний договір не відноситься до договорів споживчого кредитування, оскільки відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на дату укладення Договору) дія даного закону не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Договір № 210218-34954-1 від 18.02.2021 року був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором свідчить про згоду відповідачки з його умовами, а також Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням договору та отриманням кредиту. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, у відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідачка зареєструвалася на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету-заяву із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту), підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2. Договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,75 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Згідно п. 1.3. Договору строк надання кредиту становить 30 днів. Відповідно до п. п. 2.4.1. п. 2.4. Договору позичальник зобов`язується у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. У відповідності до п. 3.3. Договору у разі порушення строків повернення кредиту позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього Договору. Сторони домовилися, що процента ставка, визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, визначені вказаною умовою договору проценти не є процентами в розумінні ст. 1048 ЦК України за правомірне користування кредитом, а є мірою відповідальності за прострочення грошового зобов`язання боржником відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, визначеному договором - 3,5 % за кожен день прострочення (річна процентна ставка становить 1277,50 %). 17.06.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» було укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги, зокрема, за договором № 210218-34954-1 від 18.02.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Сума заборгованості відповідачки за кредитним договором відповідно до Акта приймання-передачі прав № 1 від 17.06.2021 року до Договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 року станом на 17.06.2021 року становила 18 560,00 грн. (4 000,00 грн. заборгованість за кредитом + 14 560,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами), проте ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» було здійснено подальше нарахування платежів за кредитним договором. Оскільки відповідачка своєчасно не повернула суму кредиту та нараховані відсотки, станом на 19.02.2024 року її заборгованість за договором № 210218-34954-1 від 18.02.2021 року становить 22 900,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 100,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Договору за ставкою 1,75 % за кожен день користування кредитом за період з 18.02.2021 року по 20.03.2021 року (включно); 16 800,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 21.03.2021 року по 18.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором № 210218-34954-1 від 18.02.2021 року в розмірі 22 900,00 грн., а також 2 422,40 грн. судового збору та 9 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 08 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Крижопільського районного суду від 28 березня 2024 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідачки - адвоката Хитрука І.С., яке він мотивував необхідністю ознайомитися з матеріалами справи. 03 квітня 2024 року до суду від представника відповідачки - адвоката Хитрука І.С. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог представник відповідачки вказує, що у наданому стороною позивача Договорі відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 року не зазначені додатки, які є невід`ємною частиною цього договору, а в тексті договору вказана лише загальна сума заборгованості боржників за кредитними договорами у розмірі 45 358 031,43 грн. та не міститься жодної інформації про відповідачку та суму її боргу. Окрім того, в матеріалах справи відсутнє повідомлення відповідачки про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачці такого повідомлення. Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що при укладенні договору про відступлення права вимоги він отримав від первісного кредитора матеріали кредитної справи (дані про погашення кредиту, дата нарахування заборгованості, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачкою в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та інше). За таких обставин, стороною позивача не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт передачі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» кредитних зобов`язань відповідачки за договором № 210218-34954-1 від 18.02.2021 року, що свідчить про недоведеність порушень відповідачкою прав позивача, відповідно й про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. З урахуванням того, що надані позивачем розрахунки суми боргу не є зведеними документами і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, наявні підстави вважати, що позивач не довів наявність у відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі, зазначеному у розрахунку. До того ж, номер платіжної картки, що зазначений в п. 1.6. Договору, є частково зашифрованим і всіх позначень 16-значного номеру картки не містить. Отже, реквізити банківської картки позичальника є невизначеними, а надана позивачем копія чеку № 376648588 від 18.02.2021, на підтвердження перерахування кредитних коштів у сумі 4 000,00 грн., не містить відомостей щодо даних отримувача коштів, номер картки знову ж таки зазначений лише частково. Тобто, позивачем не доведено, що кредитні кошти були перераховані саме на картковий рахунок, що належить відповідачці, та отримані нею. Заявлені стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн. представник відповідачки вважає неспівмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, написання позову представником позивача у даній справі не потребувало аналізу великої кількості документів, позов не навантажений правовими обґрунтуваннями, а його складання не потребувало значних зусиль та тривалого часу, особливо для фахівця в галузі права. Крім того, заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно завищеним та може становити надмірний фінансовий тягар для відповідачки. При цьому, оскільки підстав для задоволення позову, на думку представника відповідачки, немає, тому і понесені позивачем судові витрати слід залишити за останнім. В свою чергу, відповідачка з метою захисту прав та інтересів змушена була звернутися за правничою допомогою адвоката, в зв`язку з чим орієнтовна сума витрат відповідачки на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції становитиме 3 000,00 грн. Представником відповідачки у відзиві на позов зроблено заяву про те, що докази на підтвердження понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 16 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача, посилаючись на ті ж обставини, що викладені у позовній заяві, просить задовольнити позов та стягнути з відповідачки на користь позивача кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати. Одночасно просить зменшити заявлені стороною відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн., посилаючись на відсутність детального розрахунку та опису виконаних адвокатом робіт. Ухвалою Крижопільського районного суду від 18 квітня 2024 року розгляд справи було відкладено для витребування у відповідачки доказів зміни нею прізвища. Ухвалою Крижопільського районного суду від 21 травня 2024 року розгляд справи було відкладено для витребування доказів, заявлених стороною позивача у долученому до позовної заяви клопотанні. В судове засідання 13 червня 2024 року сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. 12.06.2024 року від представника позивача ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» - адвоката Руденка К.В. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, у якому він просить розглянути справу у відсутності сторони позивача за наявними в матеріалах справи документами. Представник відповідачки - адвокат Хитрук І.С. 17.04.2024 року подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі відповідачки та її представника. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. У справі № 561/77/19 від 16 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне/неналежне виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом встановлено, що 18 лютого 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 210218-34954-1 шляхом його підписання відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором 000409 (а с. 12-13). Відповідно до пункту 1.1. Договору товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн. (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3. цього Договору. Кредит надається не на споживчі цілі. У пункті 1.2. Договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,75 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. цього Договору (річна процентна ставка становить 638,75 %). Згідно пункту 1.3. Договору строк надання кредиту та строк дії Договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими в кредит, не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 1.4. Договору визначено, що невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», які розміщені на сайті monetka.ua. У відповідності до пункту 1.5. Договору сукупна вартість кредиту зазначена в Графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору. Як передбачено пунктом 1.6. Договору, товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER], що належить позичальнику. Підпункт 2.3.4. пункту 2.3. Договору закріплює за позичальником право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії Договору. Пунктом 2.4. Договору визначені обов`язки позичальника, зокрема, обов`язок у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування, а у випадку подальшої зміни терміну платежу (оформлення продовження) сплачувати товариству проценти за користування кредитом у розмірі 1,75 % в день від суми кредиту, починаючи з першого дня продовження на період строку її дії (річна процентна ставка становить 638,75 %). Згідно пункту 3.3. Договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3. Договору (з урахуванням пролонгації дії Договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього Договору (річна процентна ставка становить 1277,50 %). Сторони домовилися, що процентна ставка, визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до Додатку № 1 до договору № 210218-34954-1 від 18.02.2021 - Графіка розрахунків - сторони погодили наступний графік розрахунків: дата повернення - 20.03.2021, сума кредиту - 4 000,00 грн., нарахована сума процентів - 2 100,00 грн., всього до сплати - 6 100,00 грн. Сукупна вартість кредиту є орієнтовною та може змінюватися в залежності від строку користування кредитними коштами (а. с. 13 на звороті). Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування, тобто досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua/, анкета-заява на кредит № 755663 від 17.02.2021 року, відповідачка [PERSON] звернулася із заявою про отримання грошових коштів в сумі 4 000,00 грн. на строк 30 днів. Складові частини сукупної вартості кредиту: проценти за користування кредитом - 2 100,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,75 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (річна процентна ставка 638,75 %); проценти за прострочення грошового зобов`язання - 3,5 % за кожен день неповернення кредиту (річна процента ставка 1277,5 %) (а. с. 17). Як вбачається з витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua, з метою укладення договору № 210218-34954-1 від 18.02.2021 року сторони вчинили наступні дії в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та поза нею: - 17.02.2021 року о 21:36:29 год. - створення позичальником даних по заяві на кредит, автоматичні перевірки по заяві, перевірка позичальника за даними БКІ, скорингова оцінка позичальника; - 18.02.2021 року о 12:42:03 год. - створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника, позичальнику відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору, о 12:42:09 год. - позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), друкована форма укладеного кредитного договору надіслана позичальнику в особистий кабінет для завантаження, о 12:42:23 год. - кредитні кошти перераховано на картку позичальника (а. с. 16). Відповідно до довідки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕВЕЛОПМЕНТ ІННОВЕЙШИНС» № 65873 від 12.02.2024 року, смс-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом «Для підтвердження згоди з умовами Договору введіть 000409» було доставлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 18.02.2021 року о 12:42:03 год. (а. с. 18). Згідно платіжного доручення № 376648588 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» 18 лютого 2021 року о 12:42 год. здійснило перерахування коштів в сумі 4 000,00 грн. за договором № 210218-34954-1 від 18.02.2021 року на умовах фінансового кредиту на картку № [NUMBER] (а. с. 14). 17 червня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та позивачем ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено Договір про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, за умовами якого первісний кредитор (ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ») в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор (ТОВ «ФК «РІАЛЬТО») приймає (набуває) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (позичальників за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Акті прийому-передачі прав та додаткових договорах до цього Договору (а. с. 33-35). Право вимоги до боржників (позичальників) за кредитним договором відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за кредитним договорами; право вимоги суми нарахованих процентів за кредитними договорами, строк платежу яких настав на дату укладення цього Договору; право нараховування процентів, неустойки, штрафів, пені тощо (п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3). Права вимоги за кредитними договорами вважаються відступленим з моменту підписання Акта прийому-передачі прав, що є невід`ємною частиною Договору (п. 3.1. Договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3). Згідно витягу з Акта приймання-передачі прав № 1 від 17.06.2021 року до Договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 року позивач отримав право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором № 210218-34954-1 від 18 лютого 2021 року. Загальна сума заборгованості за цим договором становить 18 560,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 14 560,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами (а. с. 36). Договір є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів неправомірності Договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, укладеного 17 червня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст. ст. 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Суд погоджується з висловленим у відзиві на позов твердженням сторони відповідача в тій частині, що матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора у договорі № 210218-34954-1 від 18.02.2021 року. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі № 361/2105/16-ц. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 19 лютого 2024 року загальна сума заборгованості відповідачки за договором № 210218-34954-1 від 18.02.2021 року становить 22 900,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2 100,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим процентами; 16 800,00 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами згідно п. 3.3. Договору (а. с. 15). Судом також встановлено, що 21 січня 2021 року відповідачка уклала шлюб зі [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 21 грудня 2023 року (а. с. 118). Даний шлюб було розірвано 23 січня 2024 року і згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23 січня 2024 року після державної реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоюється дошлюбне прізвище - « [PERSON] » (а. с. 118 на звороті). З копії паспорта громадянина України № [NUMBER] вбачається, що його видано 03.03.2021 року на ім`я [PERSON] , [INFO] (а. с. 119 на звороті). Щодо наведених у відзиві на позов доводів сторони відповідача про те, що позивачем не доведено, що кредитні кошти були перераховані саме на картковий рахунок, що належить відповідачці, та отримані нею, суд враховує наступне. Згідно повідомлення Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 02.06.2024 року № 20.1.0.0.0/7-240527/22720, яке надійшло до суду 12 червня 2024 року на виконання ухвали від 21 травня 2024 року, на [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) емітовано картку № [NUMBER] . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою в період з 18.02.2021 по 23.02.2021 та який знаходився в анкетних даних [PERSON] [NUMBER] . Номер телефону [NUMBER] не знаходиться в анкетних даних клієнта. Згідно долученої до повідомлення виписки АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку [PERSON] за період з 18.02.2021 по 23.02.2021 на картку № [NUMBER] 18.02.2021 року було зараховано 4 000,00 грн. Отже, судом встановлено, що 18 лютого 2021 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та [PERSON] уклали кредитний договір № 210218-34954-1 в електронній формі, відповідно до умов якого остання отримала кошти в сумі 4 000,00 грн., які було перераховано на її платіжну картку. Посилання сторони відповідача на те, що позивачем не доведено розмір заборгованості, оскільки відсутні належні докази, що можуть підтвердити заборгованість в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», суд не може взяти до уваги, з огляду на те, що в матеріалах справи наявні докази в достатній кількості, щоб дійти висновку про наявність заборгованості. Так, із погоджених сторонами договору № 210218-34954-1 від 18.02.2021 умов кредитування вбачається, що сума кредиту склала 4 000,00 грн. (п. 1.1. Договору); проценти за користування кредитом згідно п. 1.2. Договору становлять 1,75 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 Договору (30 днів), тобто 4000 х 0,0175 х 30 = 2100 грн. Загальна сума заборгованості на момент закінчення терміну дії договору склала 6 100,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. - заборгованості за кредитом, 2 100,00 грн. - заборгованість за процентами, що відповідає графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до договору № 210218-34954-1 від 18.02.2021 та згідно п. 1.5. Договору є його невід`ємною частиною. Судом встановлено, що відповідачка не виконала свого зобов`язання за кредитним договором ні первісному кредитору, ні новому кредитору. Кредитний договір, договір про відступлення права вимоги, які у встановленому порядку недійсними не визнані та в яких визначені розмір відступленої заборгованості та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений при відступленні права вимоги, є підтвердженням суми заборгованості. Що стосується заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 21.03.2021 року по 18.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 16 800,00 грн., суд зазначає наступне. В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, у пункті 3.3. договору № 210218-34954-1 від 18.02.2021 сторони погодили, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3. Договору (з урахуванням пролонгації дії Договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього Договору (річна процентна ставка становить 1277,50 %). Сторони домовилися, що процентна ставка, визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, сторони встановили інший розмір процентів - 1277,50 % річних від простроченої суми. Наведене свідчить про те, що нарахування відсотків після закінчення строку дії вищевказаного договору (за прострочення боржником виконання грошового зобов`язання) та їх розмір визначено сторонами договору на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому пролонгація строку дії договору не є умовою застосування визначеної процентної ставки, а може ураховуватися лише для визначення строку, з якого така процентна ставка має нараховуватися. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 6.23. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 січня 2019 року в справі № 5017/1987/2012 вказала, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. З огляду на викладене, нарахування цих процентів проведене на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Матеріали справи не містять доказів, що відповідачка зверталася до суду з позовом про визнання умов п. 3.3 договору № 210218-34954-1 від 18.02.2021 несправедливими або недійсними. Суд також зауважує, що позивач відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року набув право нараховування процентів, неустойки, штрафів, пені тощо (п. 1.2. Договору), відтак нарахування процентів в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України по 18.07.2021 року включно не суперечить вимогам чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 210218-34954-1 від 18.02.2021 року в розмірі 22 900,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 100,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Договору за ставкою 1,75 % за кожен день користування кредитом за період з 18.02.2021 року по 20.03.2021 року (включно); 16 800,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 21.03.2021 року по 18.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved