Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

09.11.2023 року позивач [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 28 000,00 грн. щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.03.2023 року було розірвано. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 26 липня 2013 року. Позивач зазначає, що наразі син проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Батько дитини - [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини майже не надає. Разом з цим, витрати на сина становлять приблизно 42 440,00 грн. на місяць та складаються з наступного: 2 40,000 грн. - заняття з барабанів; 2 700,00 грн. - заняття з англійської мови; 3 400,00 грн. - заняття з плавання; 5 000,00 грн. - витрати на одяг, взуття; 1 100,00 грн. - благодійні внески до школи; 1 540,00 грн. - витрати на обіди у школі; 4 400,00 грн. - витрати на дорогу до школи (бензин+таксі); 2 000,00 грн. - витрати на підтримання здоров`я (подолог, стоматолог); 4 000,00 грн. - ситуаційні витрати (розваги, дні народження, карманні кошти, витрати на підручники, витрати на канцелярію); 300,00 грн. - витрати на мобільний зв`язок; 6 000,00 грн. - витрати на їжу/відвідування кафе; 2 300,00 грн. - витрати на придбання гаджетів ( 25 000,00 грн.- 30 000,00 грн.на рік, телефон, комп`ютер, віар-окуляри, тощо); 800,00 грн. - витрати з приводу дня народження (10 000,00 грн. раз на рік святкування дня народження+подарунок); 6 500,00 грн. - подорожі за кордон (2 рази на рік становлять біля 73 100,00 грн., що еквівалентно 2000,00 доларів США). Крім того, яка вказує позивач, за спільною згодою сторін, разом із позивачем проживає донька відповідача від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , яка також знаходиться на утриманні позивача. При цьому, відповідач є працездатним, фізична особа - підприємець з 2019 року, відомий письменник та художник, отримував стабільно високий дохід, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач зазначає, що відповідач неодноразово від`їжджав у закордонні поїздки до наступних країн: Австрія (Відень), Польща (Краків), Португалія (Лісабон), Німеччина (Берлін), що свідчать спільна переписка та фотокартки. Крім того, відповідач нещодавно відкрив свій ресторан австрійської кухні, про що розмістив пост у соціальній мережі. З огляду на викладене, враховуючи те, що витрати на утримання, піклування та розвиток спільної дитини становлять значну суму, для забезпечення належного рівня життя дітей, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який позивач одна забезпечити не може, саме тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. 09.11.2023 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді [PERSON]. 16.11.2023 до суду надійшла інформаційна довідка/відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 326160 про зареєстроване місце проживання відповідача у справі - [PERSON] , [INFO] . 16.11.2023 до суду надійшла інформаційна довідка/відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 326163 про зареєстроване місце проживання позивача у справі - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва [PERSON] від 16.11.2023, прийнято справу до провадження Солом`янського районного суду м. Києва, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] пр. стягнення аліментів, та вирішено розгляд справи здійснювати у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) учасників справи. Визначено відповідачу/ам/ строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Розпорядженням керівника апарату суду Щерби А. від 28.02.2024 № 481 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/26571/23, провадження № 2/760/4460/24, у зв`язку з неможливістю продовжувати розгляд справи суддею [PERSON]., у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 13.02.2024 № 409/0/15-24. 29.02.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. 08.02.2024 до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Романюк Марини Валеріївни надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вказує на те, що відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, проте визначений позивачем розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 28 000,00 грн. вважає завищеним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фінансовим можливостям відповідача [PERSON] . У мотивування часткового визнання позову представник відповідача вказав на те, що наведені в переліку витрати для визначення розміру аліментів не є аліментами, а частково можуть відноситися до додаткових витрат. Чеки, наведені у додатках до позовної заяви не відповідають переліку витрат на підтвердження розміру аліментів та не узгоджуються із наведеними сумами. Щодо фінансової можливості відповідача сплачувати розмір аліментів, який визначила позивач, представник звернув увагу на те, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] припинено з 23.12.2023 року. Станом на дату подання відзиву на позовну заяву [PERSON] постійного доходу не отримує. Твердження позивача про відкриття відповідачем власного ресторану австрійської кухні не відповідає дійсності. При цьому, закордонні поїздки відповідача здійснювалися не за власний кошт. Представник вказав на те, що відповідач [PERSON] є власником частини будинку по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2001 року, частка 4/25 будинку належить [PERSON] (донька). За вказаною адресою зареєстровані: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 2 групи. Син навчається у Віденському аграрному університеті на стаціонарі за спеціальністю «біотехнології». Також на утриманні у [PERSON] знаходиться його мати [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонером за віком та відноситься до осіб, які втратили працездатність. Вказані факти впливають на розмір аліментів та можливість їх сплачувати відповідачем без накопичення заборгованості. При цьому, твердження позивача про відсутність виконання відповідачем обов`язку утримання позивача є хибним. Жодними доказами не підтверджено ухилення [PERSON] від обов`язку утримання [PERSON] . Неодноразово відповідач оплачував заняття дитини на барабанах, сплачував грошові кошти як вступний внесок в школу, перераховував грошові кошти [PERSON] для [PERSON]. Враховуючи викладене, можливості по сплаті аліментів [PERSON] , сторона відповідача визнає позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини даного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. 14.02.2024 до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Долгих Анни Сергіївни надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вказує на те, що сторона позивача повністю не погоджується з доводами сторони відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву. Також представник позивача наполягає, що витрати позивача на поїздки та відпочинок, придбання одягу, взуття, гаджетів, продуктів харчування, витрати на освітні послуги і навчання дитини є витратами на утримання, тобто аліментами. При цьому, позивачем обґрунтовано заявлений розмір аліментів та доведено долученими до матеріалів справи доказами. 27.02.2024 на електронну адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Романюк Марини Валеріївни надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, у яких представник зазначає про незгоду з твердженнями, викладеними представником позивача у відповіді на відзив, та просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини даного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Аналогічні заперечення надійшли на адресу суду засобами поштового зв`язку 28.02.2024. Будь-яких інших документів до суду не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] , з 08.02.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/2242/23 від 14.03.2023. Сторони є батьками неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] , що не заперечується відповідачем. Як зазначила позивач, дитина перебуває на її утриманні, відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини майже не надає, у зв`язку з чим просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 28 000,00 грн. щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач скористався правом подачі відзиву, в якому вказав, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, проте визначений позивачем розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 28 000,00 грн. вважає завищеним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фінансовим можливостям відповідача [PERSON] . Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст. 157 цього Кодексу. Між сторонами виникли правовідносини щодо зобов`язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Предметом доказування є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно дост. 180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно зіст. 181 СК Україниспособи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно дост. 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено на 2023 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривень. Звертаючись до суду, позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 28 000,00 грн. щомісячно. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що вiдповiдач працездатний, має постійний дохід, оскільки є ФОП, відомий письменник та художник. На підтвердження зазначеного розміру аліментів позивачем у позовній заяві наведена суду таблиця здійснених витрат на потреби дитини. З вказаного розрахунку вбачається, що витрати на сина становлять приблизно 42 440,00 грн. на місяць та складаються з наступного: 2 40,000 грн. - заняття з барабанів; 2 700,00 грн. - заняття з англійської мови; 3 400,00 грн. - заняття з плавання; 5 000,00 грн. - витрати на одяг, взуття; 1 100,00 грн. - благодійні внески до школи; 1 540,00 грн. - витрати на обіди у школі; 4 400,00 грн. - витрати на дорогу до школи (бензин+таксі); 2 000.00 грн. - витрати на підтримання здоров`я (подолог, стоматолог); 4 000,00 грн. - ситуаційні витрати (розваги, дні народження, карманні кошти, витрати на підручники, витрати на канцелярію); 300,00 грн. - витрати на мобільний зв`язок; 6 000,00 грн. - витрати на їжу/відвідування кафе; 2 300,00 грн. - витрати на придбання гаджетів ( 25 000,00 грн. - 30 000,00 грн. на рік, телефон, комп`ютер, віар-окуляри, тощо); 800,00 грн. - витрати з приводу дня народження (10 000 раз на рік святкування дня народження+подарунок); 6 500,00 грн. - подорожі за кордон (2 рази на рік становлять біля 73 100,00 грн., що еквівалентно 2000,00 доларів США). На підтвердження вказаних витрат позивачем долучено до матеріалів справи копії чеків та докази оплати рахунків стосовно придбання продуктів, одягу та інших перелічених витрат. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують витрати на: 4 400,00 грн. - витрати на дорогу до школи (бензин+таксі); 2 300,00 грн. - витрати на придбання гаджетів ( 25 000 грн. - 30 000 грн.на рік, телефон, комп`ютер, віар-окуляри, тощо); 800,00 грн. - витрати з приводу дня народження (10 000 раз на рік святкування дня народження+подарунок); 6 500,00 грн. - подорожі за кордон (2 рази на рік становлять біля 73 100,00 грн., що еквівалентно 2000,00 доларів США). При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача. Так, позивачем не наведено підстав повного задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 28 000,00 грн. щомісячно на утримання дитини, зокрема, суду не надано доказів, що підтверджують витрати на дитину в зазначеному позивачем розмірі, не зазначено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі заявленому позивачем до стягнення, а саме 28 000,00 грн. щомісячно. Суду не надано доказів на підтвердження необхідності саме вказаного розміру аліментів для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в її матеріальному утриманні. Разом з тим, суд приймає до уваги пояснення відповідача щодо його матеріального становища. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я (будь - яких доказів протилежного суду не надано). За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] припинено з 23.12.2023. Відповідач [PERSON] є власником частини будинку по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2001. Відповідач [PERSON] є батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , приватний будинок, що підтверджується даними Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 106181206 від 26.01.2024. Син відповідача [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою ВЛК від 06.03.2022 р., довідкою від 12.03.2022 р., випискою із медичної картки амбулаторного хворого від 10.11.2022 р. Син навчається у Віденському аграрному університеті на стаціонарі за спеціальністю «біотехнології». Також на утриманні у [PERSON] знаходиться його мати [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонером за віком та відноситься до осіб, які втратили працездатність. Суд, оцінивши надані у справі докази, з огляду на те, що обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача враховує наявність у сторін спільної неповнолітньої дитини, відсутність між сторонами домовленості щодо розміру участі обох батьків в утриманні сина, діючи виключно в найкращих інтересах дитини виконуючи обов`язок якнайкращого забезпечення його права на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і на збереження достойного рівня життя до досягнення дитиною повноліття, підтвердження відповідачем наявності у нього можливості забезпечувати сина, враховуючи надані суду докази про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, з урахуванням закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, з огляду на те, що відповідач позов визнав частково, виходячи з матеріального становища сторін, суд вважає справедливим та законним присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000,00 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 09.11.2023 і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів з урахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам дитини. При цьому, суд суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме аліменти у розмірі 28 000,00 грн. щомісяця становлять половину від суми, яка витрачається нею щомісяця на дитину. Також суд звертає увагу на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального стану. При цьому, суд зазначає, що статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд зазаявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст. 184 СК України). Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно, суд вважає за необхідне також зазначити наступне. Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на викладене, позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 073,60 грн., від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 (справа № 640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, представником позивача до суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подано: - копію договору про надання професійної правничої допомоги та захисту адвокатським об`єднанням, укладеним 04.11.2023 року між Адвокатським об`єднанням «ЛЕКС ЕНД БАКЛЕР» в особі старшого партнера Долгих Анни Сергіївни , з однієї сторони, та клієнтом [PERSON] , з другої сторони; - копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 1370412; - копію Додаткової угоди №1 до договору б/н про надання правничої допомоги та захисту адвокатським об`єднанням від 04.11.2023 р.; - копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4480/копію посвідчення адвоката України; - копію платіжної інструкції № 293631978 від 05.11.2023 року про оплату [PERSON] 10 000,00 грн. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди №1 до договору б/н про надання правничої допомоги та захисту адвокатським об`єднанням від 04.11.2023 р., сторони домовились про таке: Викласти пункт 4.2 розділу 4 в наступній редакції: «Сума гонорару за написання та подання до Солом`янського районного суду м. Києва позовної заяви про стягнення аліментів за позовом [PERSON] до [PERSON] складає 10 000 грн.». Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що зазначений розмір витрат на правову допомогу є не співмірним із складністю даної справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial