Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач, в особі свого представника - [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП у розмірі 165 654,73 грн., моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. та понесених судових витрат. Позовна заява обґрунтована тим, що 02.09.2022 року, о 12 год. 40 хв., водій [PERSON] керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , по бульв. Дружби Народів в м. Києві не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «RENAULT MASTER», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно із постановою Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2022 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак спричинені матеріальні збитки позивачці не відшкодовано, а відтак вона вимушена звертатись до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді від 30.05.2023 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03.07.2023 року через систему електронний суд представник відповідача - адвокат Калініченко О.В. подала клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Згідно ухвали судді від 04.07.2023 було визначено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. 11.07.2023 на адресу суду представником відповідача - адвокатом Калініченко О.В. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечують проти позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач дійсно винний у вчиненні ДТП, але зіткнення відбулося з невеликою швидкістю, пошкодження відбулося у задню частину автомобіля позивача, однак, таке пошкодження ніяк не могло привести до повністю знищення автомобіля. Крім того, звіт про оцінку наданий суду, завищений на має низку порушень. При проведенні експертизи позивачем не було запрошено ні представника відповідача, ні представника страхової компанії, жодного доказу на підтвердження протилежного позивач суду не надала. Щодо моральної шкоди зазначають, що у матеріалах справи відсутні докази, як б підтверджували сильну психологічну напругу, душевні страждання та триваючий стрес, який є суто медико - психологічною категорією і має бути підтверджений відповідним спеціалістом, а тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 28.07.2023 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, зі змісту якої на задоволенні позовних вимог наполягають та просять суд задовольнити. Ухвалою суду від 06.09.2023 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу. Супровідним листом від 21.09.2023 разом матеріали справи було направлено експертам Незалежного інституту судових експертиз для проведення вказаної експертизи. 17.01.2023 матеріали справи повернуті на адресу суду з експертної установи без виконання. Ухвалою судді від 17.01.2024 було поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Згідно ухвали судді, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 09.04.2024 було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивачка та її представник - адвокат Конюшко Д.Б. у судове засідання не прибули, на електронну адресу суду представник подав клопотання у якому позовні вимоги підтримують у повному обсязі, та просили провести судове засідання без участі сторони позивача. Відповідач та його представник - адвокат Калініченко О.В. у судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, через систему електронний суд надійшла заява з поясненнями по справі, у яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Як вбачається з матеріалів справи, позивачці на праві власності належить автомобіль «RENAULT MASTER», д.н.з. [NUMBER] . Судом встановлено, що 02.09.2022 року, о 12 год. 40 хв., водій [PERSON] керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] , по бульв. Дружби Народів в м. Києві не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «RENAULT MASTER», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно Постанови Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2022 року, якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно Звіту № 276/09-22 складеного 23.09.2022 року, про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «RENAULT MASTER», д.н.з. [NUMBER] вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT MASTER», д.н.з. [NUMBER] , складає 463 830, 76 грн., ринкова вартість вказаного транспортного засобу на момент ДТП складала 435 077,76 грн Згідно Звіту № 276/09-22/1 складеного 23.09.2022 року вартість транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень складає 139 423,03 грн.. На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного «TOYOTA CAMRY», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» відповідно до полісу № 206456303, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб в сумі 130 000,00 грн. Таким чином, розмір загального збитку завданого майну становить: 435 077,76 - 139 423,03 - 130 000,00 = 165 654,73 грн. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправні поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина. Відповідно до п. 30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Так, відповідно до Звіту №276/09-22/1 від 23.09.2022 року вартість транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень складає 139 423,03 грн. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП: 435 077,76 грн. (вартість транспортного засобу до ДТП) - 139 423,03 грн. (вартість транспортного засобу внаслідок аварійних пошкоджень) - 130 000,00 грн. (ліміт відповідальності Страховика) = 165 654,73 грн. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов таких висновків. Як на підставу для відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на той факт, що внаслідок ДТП було завдано моральної шкоди пов`язаної із ушкодженням його майна. Моральна школа заподіяна позивачу та його родині, оскільки пошкоджений автомобіль був основним засобом пересування для позивача та його родини. Крім того, у зв`язку пошкодження належного позивачеві автомобіля, останньому довелося на певний час відмовитися від запланованих, зокрема сімейних поїздок на відпочинок. А тому, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» моральна шкода завдана діями відповідача позивачем оцінюється у сумі 15 000,00 грн.. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини першої, пунктів 1,3 частини другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Крім того відповідно роз`яснень даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, а саме характер моральної шкоди, спричиненої позивачу в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також негативні наслідки, які є суттєвими, приносили біль остатньому, що безумовно змінило звичайне життя позивача. Разом з тим, суд вважає, що пред`явлений до стягнення з [PERSON] розмір моральної шкоди 15 000,00 грн., визначений позивачкою є надмірно завищеним. На думку суду, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості сума моральної шкоди має складати 5 000,00 грн., що буде відповідати обставинам справи, а саме обсягу моральних страждань, що стали причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача [PERSON] .. Що стосується вимог позивачки щодо відшкодування понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником позивачки надано суду копію Договору про надання правової допомоги №29/01/23-ЮП/ІL від 27.01.2023; копію Акту виконаних робіт №1 від 27.04.2023 до Договору про надання правової допомоги №29/01/23-ЮП/ІL. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Основною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. За вказаних вище обставин, виходячи з обсягів та складності справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки витрати понесені на професійну правничк допомогу у розмірі 10 000,00 грн.. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 730,15 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial