Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

08.02.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Яцишин А.В. подав до суду позовну заяву до Добротвірської селищної ради Червоноградського району Львівської області, в якій просить визначити позивачу додатковий строк в два місяці з дня набрання рішення законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] його мами [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,27 га. без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території с. Незнанів, яку він має намір прийняти. Однак, він пропустив строк для прийняття спадщини. Вважає, що строк для подачі заяви про прийняття спадщини позивач пропустив з поважних причин, а тому просить визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в межах двох місяців. Ухвалою суду від 09.02.2024 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 04.03.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав заяву в якій просив проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак 27.02.2024 подав клопотання в якому просив проводити розгляд справи у його відсутності, у винесенні рішення покладається на розсуд суду. За таких обставин суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.06.1965. (а.с. 7) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.07.2000 (а.с.3). Як встановлено судом, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,27 га. без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території с. Незнанів. Відповідно до заповіту від 26.06.1995, [PERSON] все належне їй майно заповіла синові, позивачу у справі [PERSON] (а.с. 5-6). Разом з тим, як видно з листа приватного нотаріуса Червоноградського РНО Львівської області Вус В.В. від 06.09.2023, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема через те, що ним пропущений термін щодо прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , рекомендовано звернутись до суду. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 19.07.2000, то до такої спадщини необхідно застосовувати правила ЦК УРСР 1963 року, як закону, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин (п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Так, за змістом частин 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУкраїни (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Прийняття спадщини підтверджується різними діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили у володіння ( користування, розпорядження) спадковим майном. Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом чи за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом 6 місяців з дня її відкриття. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину :1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною першою статті 550 ЦК УРСР 1963 року визначено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на час смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , з нею не проживав, та не вступив фактично в управління або володіння спадковим майном, а також протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини не подав заяву нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Дану обставину визначає у своєму позові і сам позивач. З листа приватного нотаріуса Червоноградського РНО Львівської області Вус В.В. від 06.09.2023, вбачається, що позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері відмовлено, зокрема з підстав пропуску строку для прийняття спадщини. У доводах позовної заяви позивач [PERSON] щодо поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини посилався на те, що в силу різних, незалежних від нього причин, він в силу своєї необізнаності та юридичної неграмотності не зміг звернутися із відповідною заявою у встановленні чинним законодавством строки, та йому не було відомо про наявність спадкового майна після смерті матері. Як вказано у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 по справі №192/1663/17, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Тому, оцінюючи наведенні позивачем [PERSON] причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що такі не можуть бути визнані судом як поважні та такі, що перешкоджали позивачу подати заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк. Оцінюючи посилання позивача на факт його необізнаності 3 наявності заповіту від 26.06.1995, суд виходив з такого. Дійсно, згідно прицедентної практики Верховного суду, зокрема у справах № 6-496цс17, № 263/1221/17, № 308/4272/19, № 644/7785/19 , № 405/7058/19 необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною для поновлення пропущеного строку подання заяви про прийняття спадщини. Проте, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження факту необізнаності з існуванням заповіту протягом часу, що минув з моменту відкриття спадщини, позивач не надав жодного доказу. Тому не довів перед судом наявність такої підстави. Разом з тим, суд відзначає, що лише незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути підставою для задоволення таких вимог. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у справі № 681/203/17-ц від 17.10.2018. Суд вважає, що в даному випадку такий часовий проміжок є значним, так як з моменту відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] та заяви про прийняття спадщини від 06.09.2023 минуло більше 23 років, і за цей проміжок часу позивач не вжив будь-яких розумних заходів для оформлення своїх спадкових прав. Отже, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що вказані позивачем в позовній заяві обставини не свідчать про існування поважних причин у розумінні статті 550 ЦК УРСР 1963 року. Наведенні позивачем причини пропуску без підтверджуючих доказів самі по собі не свідчать про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини та не є достатніми доказами для поновлення строку, пропущеного на понад 23 роки. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed