Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

31 січня 2024 року позивач звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області в інтересах малолітньої [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2018 року вона з [PERSON] розлучена. Відповідач [PERSON] є батьком їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Малолітня [PERSON] на даний час зареєстрована та проживає з позивачем в [ADDRESS] . Оскільки відповідач не надавав згоду на зміну місця реєстрації дитини, позивач була змушена визначати місце проживання дитини рішенням органу опіки та піклування. Перебування відповідача за кордоном створює їй, як матері, проблеми у вирішенні будь-яких щоденних питань щодо малолітньої дочки [PERSON] , оскільки відповідач не іде на компроміси, часто до нього не можна додзвонитися та вирішити спільні проблеми щодо лікування, навчання дитини. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року ухвалено стягувати з 29 липня 2021 року аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 2500 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Однак, визначену суму [PERSON] сплачував лише до вересня 2023 року (до моменту визначення місця проживання дочки із позивачем). Зазначає, що у дочки є власний мобільний телефон, проте батько не намагався зв`язатися з дитиною, жодних передач та посилок від нього дитина не отримувала. Також їй відомо, що в грудні 2021 року [PERSON] приїжджав з Польщі додому в с. Великий Окорськ, але не виявив бажання побачитися з донькою [PERSON] , хоча жодних перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дитини позивач йому не чинила. Звертає увагу на те, що відповідач не забезпечує належної турботи по відношенню до своєї дочки, не цікавиться станом її здоров`я, не забезпечує медичним доглядом, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, не готує її до самостійного життя, так як це передбачено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки тривалий час перебуває за кордоном, а малолітня [PERSON] не пам`ятає його як батька, оскільки він відсутній у житті дитини з часу, коли вона досягла дворічного віку. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , а також судові витрати по справі покласти на відповідача. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 цивільну справу передано на розгляд Локачинського районного суду за підсудністю. Ухвалою судді від 07 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 квітня 2024 року підготовче судове засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 22 травня 2024 року від [PERSON] надійшла заява, у якій не дає своєї згоди на позбавлення його батьківських прав. Клопотання мотивує тим, що на даний час проживає за кордоном, але безпосередньо бере участь у матеріальному і фінансовому забезпеченні своєї доньки [PERSON] . До 2022 року він з нею спілкувався та брав участь у її вихованні у онлайн режимі. Із 2022 року [PERSON] не дає можливості спілкуватися та брати участь у вихованні його доньки, блокуючи всі засоби зв`язку. Просить, щоб [PERSON] надала і надалі можливість спілкуватись і брати участь у вихованні його доньки, від якої він не відмовляється (а.с. 65). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 87). 05 червня 2024 року від нього надішло клопотання про розгляд справи без його участі, у якому заперечує умови позовної заяви та не надає згоди на позбавлення його батьківських прав (а.с. 73). Враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просила його задовольнити. Пояснила, що з відповідачем розлучилась у 2018 році і з цього часу він як батько не бере участі у вихованні їхньої спільної доньки. У 2020 році виїхав за кордон та не проявляє жодної ініціативи у спілкуванні з донькою. Жодним чином не перешкоджає у цьому, контакти не блокує, а навпаки спочатку просила дзвонити до доньки, щоб вона не забула батька. Однак, [PERSON] жодним чином не йде на контакт, а доводи, викладені у заяві, не відповідають дійсності. Він не купує дитині ні одягу, ні їжі, не цікавиться її розвитком, не вітає на день народження та не допомагає матеріально. Спочатку сплачував аліменти в добровільному порядку, хоч і було рішення суду, однак з того часу, як вона одружилась вдруге, перестав це робити. Зазначила, що доньці потрібен батько на постійній основі, а не онлайн. Однак, відповідач і на відстані не бере участі у вихованні. Перебування [PERSON] за кордоном створює багато незручностей щодо оформлення документів, оскільки потрібні дозволи від батька. Останнім часом, відповідач взагалі перестав брати від неї слухавку. Окрім того, в батька було достатньо часу для налагодження контакту з дитиною і вона, як матір, теж намагалася зберегти сімейні стосунки, однак батько свідомо не бажає брати участь у вихованні, тому звернулась з даним позовом, це рішення вона прийняла виважено і тільки в інтересах дитини. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, які викладені у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Додала, що батько [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, на засідання комісії не з`являвся, хоч був належним чином повідомлений. Вважає, що така поведінка свідчить про байдуже ставлення до батьківських обов`язків. До служби не надходили від нього звернення з приводу того, що матір чинить перешкоди у спідкуванні з донькою. Натомість є достатньо доказів, які свідчать, що [PERSON] не цікавиться дитиною, не приймає участі у її вихованні, а також перебування його за кордоном створює іншому з батьків певні незручності в оформленні документів. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивачки, у судовому засіданні показала, що батько [PERSON] спілкувався з дитиною десь приблизно до 2020 року, потім поїхав у Польщу. Остання посилка від нього для доньки була приблизно у 2021 році - одяг і кілька желейок. Їй відомо, що аліменти сплачував тільки до певного часу. Загалом, [PERSON] дитиною перестав цікавитись після її народження. В утриманні допомагали батьки позивачки. Після розлучення сестра почала краще жити, пішла на роботу, одружилась і повністю утримує дітей. За цей час батько жодним чином не проявляв активності до дитини, не дзвонить, не спілкується та не цікавиться життям доньки. Її сестра ніколи не забороняла спілкуватись доньці з батьком, а навпаки просила [PERSON] , щоб він спілкувався з дитиною, донька хотіла бачити батька. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що її матір є хрещеною доньки позивачки - [PERSON] , часто спілкуються. Зазначила, що батько дитини нею не займається, [PERSON] не знає хто він такий. З 2020 рроку відповідач поїхав до Польщі, а з 2021 не передає для дитини ні одягу, ні коштів, не телефонує та не спілкується з донькою, хоч позивач ніколи не забороняла йому спілкуватись і бачитись з дитиною. Відповідач жодним чином не бажає налагодити контакт з донькою. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні показала, що позивачка є сестрою її чоловіка, з яким познайомилась у 2020, а одружились у 2021 році. Відповідача ніколи не бачила та не була з ним особисто знайома, бо на момент знайомства з майбутнім чоловіком [PERSON] вже перебував за кордоном. Однак, за цей період ніколи не бачила відповідача поруч з дитиною, не чула, щоб він дзвонив. [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON] , чоловіка позивачки. [PERSON] ні фінансово не допомагає, ні не проявляє батьківської турботи та інтересу до своєї доньки. Вважає, що він умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки зараз стільки технологій, з допомогою яких [PERSON] , перебуваючи на кордоном, має можливість спілкуватися з донькою - це і месенджери, і відеозв`язок. Тим більше, якщо він не має можливості приїхати в Україну, він може запросити позивачку з донькою приїхати до нього, чи просто взяти доньку на канікули. Позивачка ніколи б не заперечувала проти цього. Однак, він не використовує жодні можливості, щоб спілкуватись з донькою та виконувати належним чином свої батьківські обов`язки. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом установлено, що 03 липня 2015 року виконавчим комітетом Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №16, який розірвано рішенням Луцького міськайонного суду Волинської області від 26 грудня 2018 року (а.с. 21-22). У шлюбі у сторін народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 березня 2016 року, з якого вбачається батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 10). Заочним рішенням Луцького міськайонного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн, щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 23). Виконавчий лист видано лише 13 вересня 2023 року (а.с. 24). Із копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00038312484 від 31 січня 2023 року вбачаєтся, що 05 серпня 2022 року Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на « [PERSON] » (а.с. 18). Рішенням виконавчого комітету Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області № 294 від 28 вересня 2023 року визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за місцем її реєстрації, а саме: [ADDRESS] (а.с. 26). Із 13 жовтня 2023 року [PERSON] із дочкою [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 15, 16). Згідно копії акту обстеження умов проживання від 12.01.2024, яке було проведено комісією за адресою: [ADDRESS] на підставі заяви [PERSON] про надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , встановлено, що за вказаною адресою проживають [PERSON] (мати), [PERSON] (батько), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син). В будинку газове опалення, наявні електроенергія та водопостачання, в кімнатах зроблено ремонт, облаштовано сучасними меблями. Діти мають окремі кімнати, в яких є місця для відпочинку, навчання та проведення дозвілля. Діти забезпечені сезонним одягом та взуттям, засобами особистої гігієни, шкільним приладдям, комп`ютерною технікою, мобільними телефонами, мають іграшки. Матір [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , спільно виховують трьох малолітніх дітей (а.с. 27). Із довідки Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області від 19 грудня 2023 року № 1270/01-15 та відповіді №482236 від 07.03.2024 року, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 28, 41). Згідно характеристики, виданої головою Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] . Працює за кордоном вже декілька років, розлучений. На утриманні має неповнолітню дочку, яка проживає з матір`ю в смт. Торчин. Громадського порядку ніколи не порушував, зауважень від правоохоронних органів немає. Сусіди відгукуються тільки позитивно. Завжди допомагав друзям та знайомим. Характер спокійний та врівноважений. Відкритий у спілкуванні, доброзичливий. Шкідливих звичок немає. Зі сторони сільської ради претензій та зауважень до [PERSON] немає (а.с. 29). Згідно копії акту обстеження умов проживання від 04.01.2024, яке було проведено комісією Затурцівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] на підставі заяви листа Торчинської селищної ради від 18.12.2023 року №351 встановлено, що умови проживання належні, в будинку чисто, прибрано, кімнати облаштовані меблями та необхідною побутовою технікою. Сім`я утримує підсобне господарство та обробляє земельну ділянку (а.с. 30). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.06.2024 року, виданого Луцьким ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 24.06.2024 року боржник [PERSON] аліменти сплачував з січня 2022 року по вересень 2023, сукупний розмір заборгованості становить 37 666,66 грн (а.с. 89-91). Згідно характеристики [PERSON] , учениці 2-В класу, виданої опорним закладом загальної середньої освіти «Торчинський ліцей Торчинської селищної ради» гуманітарного відділу Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області, вона навчається у закладі з першого класу, зарекомендувала себе, як старанна, уважна учениця. Має зорову і слухову пам`ять, швидко запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє конкретне мислення, має здібності до вивчення математики. На уроках завжди уважна, активна, допомагає товаришам, має добрий загальний розвиток, багато читає. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно, бере активну участь у громадському житті закладу та класу, у культмасових заходах, у спортивному житті. Скромна, весела, товариська, стримана, врівноважена, розсудлива, дисциплінована, самостійна, правила поведінки завжди свідомо виконує. Користується повагою серед вчителів, має авторитет серед товаришів. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Мама приділяє належну увагу вихованню дочки, систематично відвідує батьківські збори та бере участь у позашкільних заходах, у громадському житті закладу і класу, постійно відвідує свята та інші заходи, які відбуваються, завжди цікавиться навчанням дочки. Батько жодного разу не відвідував заклад освіти, не цікавиться успіхами дитини (а.с. 25). Рішенням виконавчого комітету Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області № 8 від 25 січня 2024 року затверджено висновок селищної ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновку на момент обстеження умов проживання [PERSON] , була присутня його матір [PERSON] , яка повідомила, що її син протягом п`яти років працює та проживає за кордоном в Республіка Польща. В телефонному режимі працівниками відділу було проведено бесіду та з`ясовано, що [PERSON] не погоджується із позбавленням його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , оскільки матеріально утримує доньку (сплачує аліменти) та виявляє бажання спілкуватися з дитиною в телефонному режимі та режимі онлайн. Також з його надісланої заяви встановлено, що перебуваючи за кордоном, безпосередньо бере участь у матеріальному (пересилає посилки, передачі) і фінансовому (сплачує аліменти) забезпечення своєї доньки. До 2022 року спілкувався з нею та брав участь у її вихованні в онлайн-режимі. (а.с. 7, 8-9). Із копії закордонного паспорта [NUMBER] , долученої до заяви, вбачається, що [PERSON] 21.07.2020 перетнув кордон із Ресрублікою Польща, відміток про повернення в Україну немає (а.с. 67) Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з вимогами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини. Також судом не встановлено, що батько не відповідає вимогам, необхідним для виховання дитини, або що він коли-небудь заподіював шкоду своїй дочці, чи є хронічним алкоголіком. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення, або у відмові у позові щодо позбавлення одного із батьків батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, який має рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд не бере його до уваги. Доводи позивача про те, що перебування [PERSON] за кордоном створює їй, як матері проблеми у вирішенні будь-яких щоденних питань стосовно малолітньо дочки [PERSON] , не можуть бути достатніми підставами для позбавлення батьківських прав, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, хоче піклуватися про дочку та, незважаючи на те, що перебуває за кордоном, бажає її виховувати. Відповідач [PERSON] протягом розгляду справи та при складанні висновку органом опіки та піклування заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки, він бажає спілкуватися із нею, що свідчить про те, що він не втратив інтересу до дитини і має намір на відновлення відносин із нею. Водночас судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивачка чинить перешкоди у спілкуванні батька з дочкою. Судом в ході розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з матір`ю. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається матір, а батько перебуває за межами України, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Перебування відповідача за кордоном може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. І хоча період, протягом якого батько не підтримує контакту з дочкою триває достатньо довго, особливо для дитини її віку, однак цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між донькою та її біологічним батьком. При цьому суд звертає увагу відповідача на необхідність спілкування батька з донькою, піклування про доньку, її виховання, здоров`я, навчання. З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітньої дочки [PERSON] . Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Виходячи із забезпечення найкращих інтересів дитини, заперечення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав, свідчить про те, що батько усвідомлює негативні наслідки тривалого перебування його за кордоном, однак має намір і надалі виховувати дочку, забезпечуючи її усім необхідним. Тому, суд вважає за доцільне зберегти зв`язки [PERSON] із батьком, надавши відповідачу можливість виправитись, застосувавши до нього застереження, що у разі продовження ухилення його від обов`язків по вихованню дитини, він може бути позбавлений батьківських прав відносно [PERSON] . Таким чином, враховуючи вище викладене, надаючи оцінку доказам у справі, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та інтересів дитини, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що у задоволені позову відмовлено, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Outcome: dismissed