Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та історія справи. У листопаді\~2016\~року АТ\~КБ «Приватбанк»\~звернулося до\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська з\~позовною заявою\~до [PERSON] у якій просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року в розмірі 391 743,51 доларів США, що за курсом 26,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.03.2016 року складає 10 189 248,65 грн.: - Звернути стягнення на квартиру загальною площею 651.70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та паркувальне місце поз. [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №DNHLGB000007491 від 12.10.2007 року Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 10 189 248,65 грн, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; - Виселити Відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташований за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.1-3). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12.10.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому назва банка змінена на ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №DNHLGB00000791, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 2150413,80 доларів США з кінцевим терміном повернення до 12.10.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,80% річних. Позивач зі свого боку виконав зобов`язання за кредитним договором та надав [PERSON] кредит. Проте, відповідач умови кредитного договору виконував не належним чином, допустив прострочення, у зв`язку з чим станом на 14.03.2016 року існує заборгованість за кредитним договором у сумі 2271232,88 дол. США, з яких 1598393,56 дол. США - заборгованість за кредитом; 417478,70 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3060 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 252300,62 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань. 06.12.2016 року АТ КБ «Приватбанк» подав до суду позовну заяву про звернення стягнення (уточнена). Відповідно до даної редакції позову позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року, станом на 14.03.2016 року в розмірі 2 271 232,88 доларів США, яка складається з: 1598 393,56 доларів США заборгованість за кредитом; 417 478,70 доларів США заборгованість по відсоткам; 3 060 доларів США заборгованість по комісії; 252 300,62 доларів США пеня: - Звернути стягнення квартиру загальною площею 651.70 кв.м., житловою площею 628,40 кв.м., яка розташована на VI, VII поверсі першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний» за адресою: [ADDRESS] та паркувальне місце поз.155, приміщення 61, загальною площею 16,9 кв.м. та паркувальне місце поз.156, приміщення 61, загальною площею 16,8 кв.м., першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний» за адресою: [ADDRESS] , які розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаних предметів іпотеки на підставі договорів іпотеки №DNHLGB00000749/1 від 14.03.2008 року та №DNHLGB00000749/2 від 14.03.2008 року Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 10 189 248,65 грн, будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; - Виселити Відповідача з квартири (предмет іпотеки), розташований за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.40-44). 30 січня 2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у складі судді Наумової О.С. було ухвалено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги задоволено, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року, укладеним з [PERSON] , станом на 14.03.2016 в розмірі 2 271 232,88 дол. США, яка складається з наступного: 1 598 393,56 дол. США - заборгованість за кредитом; 417 478,70 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 060 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 252 300,62 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором: - Звернути стягнення на предмети іпотеки: квартиру [ADDRESS] приміщення 61 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. В. Вернадського (раніше м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського), буд. 35Т, паркувальне місце поз. №156, приміщення 61 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. В. Вернадського (раніше м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського), буд. 35Т - шляхом продажу вказаних предметів іпотеки на підставі договору іпотеки №DNHLGB00000791від 12.10.2007 та договорів про внесення змін до нього №DNHLGB00000791/1, №DNHLGB00000791/2 від 14.03.2008 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному у договорах іпотеки, а саме 10 690 237,39 грн., з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. - Виселити [PERSON] з житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . - Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову 154 905,73 грн. Стягнути з [PERSON] в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 450 007,87 грн. (т. 1 а.с.67-69). 29 травня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про перегляд вказаного заочного рішення звернувся представник [PERSON] адвокат Трушев Олександр Петрович, яку згідно протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 29.05.2018 було розподілено до розгляду судді Федоріщеву С.С. (т.1 а.с.102-108, 126). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Федоріщева С.С. від 18.06.2018 заочне рішення по справі від 30.01.2017 було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (т.1 а.с.158-159). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року за клопотанням представника [PERSON] адвоката Трушева Олександра Петровича, провадження у справі зупинено до розгляду Верховним Судом касаційної скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року у справі №201/13251/17 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни, Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» про скасування рішень приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вчинення певних дій (т.2 а.с.26-28). Дана ухвала стороною позивача не оскаржувалася. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року за клопотанням представника позивача провадження у справі поновлено (т.2 а.с.56-57). 08.04.2020\~року від\~АТ КБ\~«Приватбанк» надійшла\~уточнена позовна\~заява про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до даної редакції позову позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року, укладеним з [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», яке змінило найменування на АТ КБ «Приватбанк») станом на 14.03.2016 року в розмірі 2 271 232,88 дол. США, що складається з: 1 598 393,56 дол. США заборгованість за тілом кредиту; 417 478,70 дол. США заборгованість по відсоткам; 3 060 дол. США заборгованість по комісії; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 252 300,62 дол. США, звернути стягнення на: - предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», загальною площею 651,7 кв.м., житловою площею 628,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки №DNHLGB00000791/1 від 14.03.2008 року; - предмет іпотеки: паркувальне місце поз. № 155, загальною площею 16,9 кв.м., першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», розташоване на другому поверсі нежитлового приміщення 61 за адресою: [ADDRESS] ), що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки №DNHLGB00000791/2 від 14.03.2008 року; - предмет іпотеки: паркувальне місце поз. №156, загальною площею 16,8 кв.м., першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», розташоване на другому поверсі нежитлового приміщення 61 за адресою: [ADDRESS] ), що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки №oDNHLGB00000791/2 від 14.03.2008 року, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки на прилюдних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. - Виселити [PERSON] з житлового приміщення - квартири [ADDRESS] (т.2 а.с.58-62). 12\~вересня 2020\~року до\~суду надійшла\~зустрічна позовна\~заява [PERSON] \~до Публічного\~акціонерного товариства\~комерційний Банк\~«Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним окремих положень кредитного договору №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 у якій він просив: - Визнати недійсними пункти п.п. 2.2.3, 2.2.9, 2.3.8, 3.2, 3.6, 3.10, 4.3, 5.1., 6.2., 7.1., 7.4., 7.5. Кредитного договору №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року в частині сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту; відшкодування витрат/збитків Банку; штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову; сплати страхових платежів; винагороди, що сплачується в момент надання кредиту; відсотки за дострокове погашення кредиту; пеню у розмірі 3,00% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки. - Зменшити суму стягнення за Кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року на суми грошових коштів, які були сплачені [PERSON] за нікчемними умовами Кредитного договору №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року. - Зменшити суму стягнення за Кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року на 350 413,80 доларів США (триста п`ятдесят тисяч чотириста тринадцять доларів США вісімдесят центів), які були направленні для сплати страхових платежів. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] посилався на те, що в порушення статей 11, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 в пунктах 2.2.3, 2.2.9, 2.3.8, 3.2, 3.6, 3.10, 4.3, 5.1., 6.2., 7.1., 7.4., 7.5. кредитного договору №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року визначені умови щодо сплати Позичальником винагороди, за дії, які банк здійснює на власну користь; пені у розмірі, що перевищує 50% вартості продукції; сплати страхових платежів; іншої черговості погашення вимог за кредитним договором ніж встановленої законом. Тобто, положення пунктів 2.2.3, 2.2.9, 2.3.8, 3.2, 3.6, 3.10, 4.3, 5.1., 6.2., 7.1., 7.4., 7.5. Кредитного договору №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року містять в собі несправедливі умови, які є недійсними з моменту укладення договору. Також, [PERSON] зазначав, що не отримував в якості кредиту грошові кошти у розмірі 350 413,80 доларів США, які були направлені банком на сплату страхових платежів без його розпорядження. Крім того, грошові кошти які сплачував [PERSON] за Кредитним договором не направлялися банком у черговості погашення вимог відповідно до ст.19 ЗУ «Про споживче кредитування». Таким чином, [PERSON] на протязі 9 років сплачував грошові кошти за нікчемними умовами Кредитного договору. Нікчемність вищенаведених умов договору має правове значення при визначенні дійсного розміру кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з позичальника на користь кредитодавця. (т.2 а.с.115-122),. Крім того, 28 вересня 2020 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про залишення позовної заяви від 30.11.2016 року та уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 08 квітня 2020 року без розгляду через недоплату судового збору та порушення правил збільшення позовних вимог (т.2 а.с.153-155). Протокольними ухвалами від 28 вересня 2020 року судом відмовлено в задоволенні заяви про залишення позовної заяви та уточненої позовної заяви без розгляду, та прийнято до провадження зустрічну позовну заяву (т.2 а.с.158). Ухвалою від 19 листопада 2020 року витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» належним чином завірену копію кредитної справи за кредитним договором № DNHLGB00000791 від 12 жовтня 2007 року (т.2 а.с.184-185). 23 березня 2021 року по справі призначено судово-економічну експертизу, провадження у справі зупинене (т.2 а.с.233-236). 06 квітня 2021 року представником позивача подано апеляційну скаргу на ухвалу про призначення експертизи (т.2 а.с.238-244). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2021 року апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишено без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року про призначення експертизи - залишено без змін (т.3 а.с.38-41). Після повернення справи із апеляційного суду, 26 липня 2021 року справу спрямовано до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи (т.3 а.с.44). 03 вересня 2021 року до суду надійшов лист Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз із повідомленням про те, що строк проведення експертизи буде перевищувати 90 днів через надмірне навантаження на експертів, а також із пропозицією провести оплату експертних послуг. До листа було додано клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, з яким ознайомилися представники сторін, зокрема представник позивача 07 вересня 2021 року (т.3 а.с.45-48). 22 вересня 2021 року до суду надійшла заява представника відповідача про долучення на виконання запиту експерта квитанції про оплату експертних послуг разом із копією квитанції (т.3 а.с.49-50). 29 вересня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про долучення до матеріалів справи на виконання запиту експерта Положення про облікову політику АТ КБ «Приватбанк» на 2007 рік, виписки та меморіальні ордери по всім рахункам, відкритим за кредитною угодою за період з 2007 по 2016 р., з урахуванням зміни рахунків відповідно до постанов НБУ. Іншу документацію не надано із посиланням на те, що вона є внутрішньою документацією Банку, відноситься до конфіденційної та на думку представника Банку, не впливає на правовідносини сторін по справі. До заяви додано зазначені у ній документи (т.3 а.с.51-274, т.4 а.с.1-250, т.5 а.с.1-154). 28 жовтня 2021 року до суду надійшло повідомлення експерта №3793/3794-31 від 05 жовтня 2021 року про неможливість надання експертного висновку через ненадання на дослідження документів, визначених у запиті експерта (т.5 а.с.157-158). Ухвалою суду від 28 жовтня 2021 року провадження по справі поновлено, та 14 грудня 2021 року за клопотанням сторони відповідача за первинним позовом від 14 грудня 2021 року, по справі призначено судово-економічну експертизу, провадження по справі зупинене, а справу спрямовано до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи (т.5 а.с.160, 166-169, 172). 29 грудня 2021 року представником позивача подано апеляційну скаргу на ухвалу про призначення експертизи (т.5 а.с.181-189). 05 січня 2022 року до суду надійшов лист Дніпровського апеляційного суду із вимогою направити справу до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляції представника позивача на ухвалу про призначення експертизи від 14 грудня 2021 року, у зв`язку з чим, 17 січня 2022 року судом витребувано справу з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.5 а.с.173-174) 25 січня 2022 року до суду надійшов лист Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз із повідомленням про те, що строк проведення експертизи буде перевищувати 90 днів через надмірне навантаження на експертів, а також із пропозицією провести оплату експертних послуг. До листа було додано клопотання експерта про надання додаткових матеріалів (т.5 а.с.176-177). 03 лютого 2022 року до суду на виконання вимоги суду від 17 січня 2022 року, з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз повернулася справа без проведення експертизи для спрямування її до суду апеляційної інстанції (т.5 а.с.180) Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 14 грудня 2021 року про призначення експертизи - залишено без змін (т.5 а.с.249-253). Після повернення справи апеляційного суду, 19 квітня 2022 року справу спрямовано до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи (т.5 а.с.257-258). 31 травня 2022 року справа повернулася до суду з Дніпропетровського науково-дослідного інституту з висновком експерта №15/16-22 від 28.04.2022 року, відповідно до якого експерту не надалося за можливе станом на 14.03.2016 року встановити розмір заборгованості за кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007, укладеним між АТ КБ ПриватБанк та [PERSON] (т.6 а.с.1-19). 01 червня 2022 року ухвалою суду провадження у справі поновлено та розгляд справи призначено на 13 липня 2022 року (т.6 а.с.34). 13 липня 2022 року позивачем було подано уточнену позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки. В даній редакції даної позовної заяви позивач збільшив розмір позовних вимог, а саме просив звернути стягнення на предмети іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 29.06.2022 року в розмірі 5 282 650,57 доларів США, що складається з: 1 598 391 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 1 268 174,02 доларів США заборгованість по відсоткам; 97 920 доларів США заборгованість по комісії; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 2 321 164,67 доларів США. (т.6 а.с.39-43). На підтвердження збільшення розміру майнових вимог Позивачем долучено новий розрахунок заборгованості та нові банківські виписки, які не були предметом дослідження експертизи від 29.04.2022 року, у зв`язку з чим, за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Трушева О.П., ухвалою суду від 15 лютого 2023 року було призначено повторну судово-економічну експертизу (т.6 а.с.226). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року ухвалу про призначення повторної судово-економічної експертизи від 15 лютого 2023 року було скасовано. При цьому апеляційний суд, серед іншого, вказав на те, що суд першої інстанції призначив експертизу вдруге, не дослідивши висновок експерта, який вже є у матеріалах справи, а уточнення позовних вимог не є підставою для призначення експертизи після її проведення (т.7 а.с.7-12). 08 червня 2023 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог (остання редакція). Відповідно до даної заяви АТ КБ «Приватбанк» просило: 1. Залучити до участі у справі нових відповідачів: - [PERSON] (яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ), [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ; - [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] . Крім того, просили залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі Ради, адреса: пл. Шевченка, 7, м. Дніпро, 49000, Україна. 2. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року, укладеним з [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», яке змінило найменування на АТ КБ «Приватбанк») станом на 29.05.2023 року в розмірі 6 400 216,04 доларів США, що складається з: 1 598 393,56 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 527 431,28 доларів США заборгованість по відсоткам; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 4 274 392,88 доларів США, звернути стягнення на: - предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», загальною площею 651,7 кв.м., житловою площею 628,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки №DNHLGB00000791/1 від 14.03.2008 року; - предмет іпотеки: паркувальне місце поз. № 155, загальною площею 16,9 кв.м., першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», розташоване на другому поверсі нежитлового приміщення 61 за адресою: [ADDRESS] ), що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки №DNHLGB00000791/2 від 14.03.2008 року; - предмет іпотеки: паркувальне місце поз. № 156, загальною площею 16,8 кв.м., першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», розташоване на другому поверсі нежитлового приміщення 61 за адресою: [ADDRESS] ), що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки №DNHLGB00000791/2 від 14.03.2008 року, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки на прилюдних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 3. Виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . (т.7 а.с.22-30). Відповідно до останньої редакції позовної заяви (від 08 червня 2023 року) позивач посилався на те, що 12.10.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому назва банка змінена на ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №DNHLGB00000791, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 2 150 413,80 доларів США з кінцевим терміном повернення до 12.10.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% річних. Позивач виконав зобов`язання за кредитним договором та надав [PERSON] кредит. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року сторони уклали договір іпотеки №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року, згідно з яким [PERSON] передав в іпотеку майнові права на отримання у власність нерухомого майна будівництво якого незавершене, а саме: квартири будівельний номер [ADDRESS] ; паркувальні місця № [NUMBER] , [ADDRESS] . 14.03.2008 року між сторонами було укладено Договір іпотеки №DNHLGB00000791/1 відповідно до якого [PERSON] в забезпечення виконання Кредитного договору надав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності, а саме: квартиру [ADDRESS] . 14.03.2008 року між сторонами було укладено Договір іпотеки №DNHLGB00000791/2 відповідно до якого [PERSON] в забезпечення виконання Кредитного договору надав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності, а саме: паркувальні місця №155, [ADDRESS] . 05.06.2009 року між сторонами було укладено Додатковий договір №2 до Кредитного договору, яким було внесені зміни до п.7.1. Кредитного договору щодо розміру отриманого кредиту, порядку погашення заборгованості з кінцевим терміном повернення 12.10.2027 року. Проте [PERSON] умови кредитного договору виконував не належним чином, допустив прострочення, у зв`язку з чим станом на 29.05.2023 року існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 400 216,04 доларів США, що складається з: 1 598 393,56 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 527 431,28 доларів США заборгованість по відсоткам; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 4 274 392,88 доларів США. Згідно з ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у жилому приміщенні/будинку осіб №6657 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (уповноважений власник), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька). АТ КБ «Приватбанк» не надавав згоду на реєстрацію місця проживання. Враховуючи викладене, відповідачі підлягають виселенню з житла, яка є предметом іпотеки розташованого за адресою [ADDRESS] . 08 червня 2023 року за клопотанням сторони позивача ухвалою суду витребувано у Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, розташованому за адресою: [ADDRESS] (т.7 а.с.47-48); 04 жовтня 2023 року судом постановлено протокольну ухвалу від про відмову в задоволенні заяви сторони відповідача про залишення без руху уточненої позовної заяви від 08 червня 2023 року, якою збільшено розмір позовних вимог, через недоплату судового збору (т.7 а.с.113-114); 26.10.2023 року судом постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання сторони відповідача про об`єднання в одне провадження справи що розглядається та справи №201/7677/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка розглядається в іншому складі суду (т.7 а.с.121-122); 11 січня 2024 року від представника нових відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що діє в своїх інтересах та в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] - адвоката Пільх Андрія Володимировича до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву від 08 червня 2023 року. При цьому, не погоджуючись з позовом АТ КБ «Приватбанк», просили відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Зокрема, відповідачі посилалися на те, що 10.02.2016 року АТ КБ «Приватбанк» підготував та направив на адресу [PERSON] вимогу про дострокове погашення всієї суми боргу. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Окрім цього, встановлення в кредитному договорі умови щодо сплати Позичальником винагороди, за дії, які банк здійснює на власну користь; пені у розмірі, що перевищує 50% вартості продукції; сплати страхових платежів; іншої черговості погашення вимог за кредитним договором ніж встановленої законом є нікчемними в силу положень ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист справи споживачів» З аналізу умов Кредитного договору вбачається, що п.п. 2.2.3, 2.2.9, 2.3.8, 3.2, 3.6, 3.10, 4.3, 5.1., 6.2., 7.1., 7.4., 7.5. містять в собі несправедливі умови, які є недійсними (нікчемними) з моменту укладення договору. (т.7 а.с.156-161) Крім того, 11 січня 2024 року представником [PERSON] адвокатом Пільх А.В. було подано до суду клопотання про призначення по справі додаткової судово-економічної експертизи (т.7 а.с.225-236). 12 лютого 2024 року представником позивача подано письмові пояснення щодо заяви відповідачів від 11 січня 2024 року про призначення додаткової експертизи, у яких проти призначення експертизи заперечувалось (т.8 а.с.48-58). 12 лютого 2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив від 11 січня 2024 року представника нових відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що діє в своїх інтересах та в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] , у якій звернуто увагу на те, що Банком не надавалася згода відповідачу-1 на реєстрацію цих осіб в іпотечній квартирі, а незгода нових відповідачів із сумою заборгованості не є перешкодою в реалізації позивачем свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки, вартість якого, що узгоджена між сторонами, у шість разів нижча за суму заборгованості лише по тілу кредиту (т.8 а.с.54-57). 12 лютого 2024 року, на виконання ухвали від 11 січня 2024 року про завершення підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті, її розгляд по суті розпочато (т.8 а.с.61-63). Водночас, відповідно до ч.1 ст.213 ЦПК України, суд повинен безпосередньо дослідити докази у справі лише під час розгляду справи по суті, а висновок експерта, відповідно до п.2 ч.2 ст.76 ЦПК України є різновидом доказів. При цьому, відповідно до ч.1 ст.228 ЦПК України, суд досліджує докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, лише при розгляді справи по суті, після того, як заслухає вступне слово учасників справи, з`ясує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою статті 229 ЦПК України унормовано, що суд повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази лише під час розгляду справи по суті. Вирішувати ж питання про призначення експертизи, у відповідність до п.8 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд має саме під час проведення підготовчого засідання. За таких умов, з огляду на згадані вище зауваження суду апеляційної інстанції, викладені у постанові від 25 квітня 2023 року, якою ухвалу про призначення повторної судово-економічної експертизи від 15 лютого 2023 року було скасовано через те, що суд не дослідив наявний у справі висновок експерта, та заявлення стороною відповідача [PERSON] клопотанням про призначення додаткової судово-економічної експертизи, у судовому засіданні від 11 січня 2024 року судом було прийнято рішення про завершення підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті на 12.02.2024 року із застереженням про можливість повернення до розгляду клопотання про призначення додаткової експертизи після дослідження експертизи, яка вже наявна у матеріалах справи, у разі такої необхідності, про що було винесено відповідну протокольну ухвалу, тобто клопотання про призначення додаткової експертизи залишилося не розглянутим (т.8 а.с.42-44). 16 квітня 2024 року представником відповідачача-1 [PERSON] адвокатом Трушевим Олександром Петровичем до суду надано акт обстеження умов проживання неповнолітніх відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] , складений Службою у справах дітей районної у місті Дніпрі Ради, яким підтверджено факт проживання дітей в спірній квартирі (т.8 а.с.103-108). 18 квітня 2024 року дослідження усіх восьми томів матеріалів справи суд завершив, наступне судове засідання призначене на 30 травня 2024 року для вирішення питання про можливість повернення до підготовчого судового засідання з метою вирішення клопотання представника [PERSON] адвоката Пільх Андрія Володимировича від 11 січня 2024 року про призначення по справі додаткової судово-економічної експертизи, яке залишилося не вирішеним (т.8 а.с.109-112). 30 травня 2024 року до суду надійшла письмова заява представника позивача [PERSON] про застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог (т.8 а.с.126-129) В судовому засіданні 30 травня 2024 року розглянуто заяву представника позивача [PERSON] про надання дозволу на проведення онлайн трансляції судових засідань у даній справі, що надійшла від неї до суду 24 травня 2024 року, та постановлено ухвалу про повернення до підготовчого судового засідання з метою вирішення клопотання представника [PERSON] адвоката Пільх Андрія Володимировича від 11 січня 2024 року про призначення по справі додаткової судово-економічної експертизи, яке залишилося не вирішеним (т.8 а.с.124-138, 146-148, 150-158). 03 червня 2024 року представник позивача подала заяву про відвід головуючого судді Федоріщева С.С. від розгляду справи, яку в цей же день ухвалою суду визнано необґрунтованою, та передано іншому судді до розгляду (т.8 а.с.160-167, 171-179). Згідно протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 03 червня 2024 року, заяву про відвід головуючого судді розподілено на суддю Покопцеву Д.О., ухвалою якої від 04 червня 2024 року в задоволенні цієї заяви відмовлено (т.8 а.с.184-186). В судове засідання 17 червня 2024 року з`явилися представник первісного позивача АТ КБ «ПриватБанк» та представник первісного відповідача Лякси А.В., інші учасники до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. У цьому засіданні, яке проводилося як підготовче для розгляду заяви представника [PERSON] адвоката Пільх Андрія Володимировича від 11 січня 2024 року про призначення додаткової судово-економічної експертизи, у її задоволенні відмовлено протокольною ухвалою, при цьому представник позивача проти її призначення категорично заперечувала, представник відповідача [PERSON] цю заяву підтримав. Після цього судом протокольно ухвалено повернутися до розгляду справи по суті, та на цьому завершено з`ясування обставин і перевірку їх доказами, розпочато судові дебати. В судових дебатах представник позивача адвокат Данильченко О.О. підтримала позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в остаточній редакції, просила їх задовольнити. Вважає зустрічний позов [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним безпідставним та просила відмовити в його задоволенні. Крім того, просила застосувати строк позовної давності до зустрічних позовних вимог [PERSON] . Після цього в дебатах оголошено перерву до 27.06.2024 задля забезпечення права на доступ до правосуддя відповідачів [PERSON] , [PERSON] , що діє в своїх інтересах та в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] , а також третьої особи - Служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі Ради, які через свою неявку в дане засідання, не були обізнані ані про відмову в задоволенні заяви представника [PERSON] адвоката Пільх А.В. від 11.01.2024 про призначення додаткової судово-економічної експертизи, ані про поновлення розгляду по суті та початок судових дебатів (т.8 а.с.201-208). В судове засідання 27 червня 2024 року з`явилися представник первісного позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Данильченко О.О. та представник первісного відповідача [PERSON] - адвокат Трушев О.П., інші учасники до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Судові дебати продовжені, при цьому представник відповідача [PERSON] адвокат Трушев О.П. не визнав позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», просив відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає, що даний кредитний договір містить в собі нікчемні умови, зустрічний позов підтримав у повному обсязі (т.8 а.с.201-202). \~ \~ \~ \~Фактичні обставини встановленні судом. Вислухавши сторони, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві, зустрічному позову, відзивах на позови, відповіді на відзив, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. 12.10.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» ( правонаступником якого у 2009 році став ПАТ КБ «ПриватБанк», а у 2018 році АТ «КБ «Приватбанк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №DNHLGB00000791, відповідно до п.7.1 банк зобов`язувався надати позичальнику [PERSON] кредитні кошти які видаються в наступні строки: строк видачі траншу 12.10.2007 року, сума траншу 1 800 000,00 (один мільйон вісімсот тисяч) доларів США на строк до «12» жовтня 2027 р. включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 2 150 413,80 (два мільйони сто п`ятдесят тисяч чотириста тридцять доларів США 80 центів) доларів США, у тому числі 1 800 000,00 (один мільйон вісімсот тисяч) доларів США сума кредиту на сплату договору №50-З про спільну діяльність у будівництві жилого комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35-Т від 10.01.2006 року, 350 413,80 (триста п`ятдесят тисяч чотириста доларів США 80 центів) для сплати страхових платежів (далі «Кредит»), зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,90% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,17% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10. даного Договору, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 21 578,18 (двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят вісім доларів США 18 центів) доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагородою. Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 21 578,18 доларів США для погашення заборгованості за Кредитом договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагородою. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (т.1, а.с. 12, 13). Відповідно до пункту 2.2 Позичальник зобов`язується: 2.2.3 сплатити Банку винагороду згідно з п.п.3.7, 7.1 даного Договору; 2.2.4 погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п.7.1, 7.1.1, 7.1.2. цього Договору; 2.2.9 на підставі наданих Банком підтверджуючих документів відшкодувати витрати/збитки Банку, які виникли у зв`язку із наданням бюро кредитних історій інформації про Позичальника (Банк повідомляє Позичальника про назву та адресу бюро, до якого передаватиме інформацію про Позичальника), а також сплатою послуг, які надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав Банку за даним договором, а також договорами застави, іпотеки, поруки і т.п., укладені з метою забезпечення зобов`язань Позичальника за цим Договором. До послуг, вказаних у цьому пункті, відносяться: доставка застави на місце зберігання; зберігання застави; послуги, пов`язані з реалізацією застави; представництво інтересів Банку в суді й перед третіми особами й т.ін. Позичальник зобов`язується відшкодувати Банку в повному обсязі витрати на надання правової допомоги юридичних фірм, адвокатів, інших осіб (при залученні їх для представництва інтересів Банку), пов`язаних з розглядом суперечок за даним договором у судах всіх інстанцій, у т.ч. апеляційної й касаційної, а також на всіх підприємствах, організаціях всіх форм власності, в органах державної влади й керування у строк, зазначений у письмовій вимозі Банку. Відшкодування здійснюється не пізніше Періоду сплати, наступного за наданням Банком відповідних документів; 2.3.8 за рахунок коштів, які надаються Банку на погашення заборгованості Позичальника за цим Договором, Банк має право в першу чергу відшкодувати свої витрати/збитки, які виникли у зв`язку зі сплатою послуг, як надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав Банку по Договорах застави/іпотеки, укладеними з метою забезпечення зобов`язань Позичальника за цим Договором. Згідно з п.3.2 кредитного договору кошти, отримані від Позичальника для погашення заборгованості по Кредитному договору, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку, згідно п.п.2.2.9, 2.3.8. цього Договору, далі пені, згідно розділу 4 цього Договору, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана Позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за Кредитом (якщо інше не передбачене п.6.8.). Остаточне погашення заборгованості за Кредитним договором виконується не пізніше дати, зазначеної в п.7.1 цього Договору Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, відсотків, ( у випадку її щомісячної сплати згідно п.7.1 даного договору або п.3.10 даного договору), і/або частини Кредиту до останнього дня Періоду сплати, вони вважаються простроченими; Відповідно до п.3.6 кредитного договору Позичальник сплачує Банку винагороду, в розмірі й у строки, зазначені в п.7.1. даного Договору. Якщо згідно п.7.1 даного договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в п.7.1) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення Кредиту. При цьому, незалежно від кількості дні, що пройшло від дня закінчення останнього Періоду сплати до дня остаточного погашення Кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по Кредитному договору не проводиться; В п.3.10. кредитного договору передбачено, що при достроковому (як повному, так і частковому) погашенні кредиту Позичальник додатково сплачує Банку за користування кредитом відсотки, зазначені у п.7.5. від суми кредиту, що погашається достроково. Строк внесення Позичальником суми процентів до останньої дати наступного Періоду сплати. У випадку повного погашення заборгованості за кредитом дані проценти сплачується Позичальником одночасно з останнім платежем по Кредиту в порядку згідно п.3.2. даного договору; Згідно з п.4.3. кредитного договору при порушені Позичальником зобов`язання по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову; Відповідно до п.5.1. кредитного договору даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п.7.1. набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах з моменту надання Позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором; Згідно з п.6.2. кредитного договору при невиконанні Позичальником умов, передбачених п.2.2.11 Договору, Банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому Позичальник сплачує Банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими Позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими Банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року сторони уклали договір іпотеки №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року, згідно з яким [PERSON] передав в іпотеку майнові права на отримання у власність нерухомого майна будівництво якого незавершене, а саме: квартири будівельний номер [ADDRESS] ; паркувальні місця №155, [ADDRESS] . 14.03.2008 року між сторонами було укладено Договір іпотеки №DNHLGB00000791/1 відповідно до якого [PERSON] в забезпечення виконання Кредитного договору надав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності, а саме: квартиру [ADDRESS] . 14.03.2008 року між сторонами було укладено Договір іпотеки №DNHLGB00000791/2 відповідно до якого [PERSON] в забезпечення виконання Кредитного договору надав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності, а саме: паркувальні місця №155, [ADDRESS] . 05.06.2009 року між сторонами було укладено Додатковий договір №2 до Кредитного договору, яким було внесені зміни до п.7.1. Кредитного договору щодо розміру отриманого кредиту, порядку погашення заборгованості з кінцевим терміном повернення 12.10.2027 року. Згідно меморіального ордеру №1 від 12.10.2007 року, про який зазначає позивач, [PERSON] були видані кредитні кошти у сумі 1 800 000 доларів США. У зв`язку з тим, що відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, АТ «КБ «Приватбанк» 15.02.2016 року надіслав [PERSON] вимогу про дострокове (протягом тридцяти днів) погашення заборгованості за кредитним договором, процентів та штрафних санкцій (т.1, а.с.10-11). Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 29.05.2023 року заборгованість за Кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року станом на 29.05.2023 року становить 6 400 216,04 доларів США, що складається з: 1 598 391,88 доларів США заборгованість по тілу кредиту; 527 431,28 доларів США, заборгованість по відсоткам; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 4 274 392,88 доларів США. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ч.1,\~2\~ст.12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Принципи справедливості судового розгляду в рішеннях Європейського суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Рішеннями Європейського суд з прав людини у справах «Dombo Beheer D.V. v. The Netherlands» від 27.101993р. (п.33) та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996р. (п.38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами, вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до п.48 Рішення Суду у справі «Мала проти України» від 03.07.2014р. №4436/07, остаточне 17.11.2014р. «Принцип справедливості, закріплений у ст.6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява №63566/00, п.25 від 18.07.2006р. та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява №42310/04, п.280 від 21.04.2011р. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В даному випадку, правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.629, 638 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів». Так, за змістом ч.5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 12.10.2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно з абзацом 2 ч. 4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів». Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Частиною 8 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов`язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту - є нікчемною. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (ч.2, 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»). У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст. 1, ст.11, ч.8, ст. 18, ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів"» у взаємозв`язку з положеннями ч.4, ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення п. 22, 23 ст.1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч.4, ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. У положеннях Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, на які посилався Конституційний Суд України у Рішенні від 10.11.2011 року №15-рп/2011, наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначаться на споживачах. У наведених «Керівних принципах інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09.12.2019 року у справі №524/5152/15-ц зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12.04.2022 року в справі №640/14229/15 (провадження №61-16739св20), від 21.04.2021 року в справі №677/1535/15 (провадження №61-19356св19), від 15.12.2021 року в справі №209/789/15 (провадження №61-16561св20), від 21.07.2021 року в справі №751/4015/15 (провадження №61-8543св20). Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 02.02.2022 року у справі №345/3085/19 (провадження №61-5875св20) зазначив, що встановлення сторонами умови кредитного договору в частині обов`язку позичальника сплачувати пеню, а саме в розмірі 3,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й - 7,67 %, що становить до 2703,38 % на рік (14*3,64+15*5,02+336*7,67), є несправедливою у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг відповідача, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з наведеним умова спірних кредитних договорів в частині обов`язку позичальника сплачувати пеню у вищезазначених розмірах, також підлягає визнанню недійсною. Частинами 1, 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Встановлення сторонами умови кредитного договору в частині обов`язку позичальника сплачувати пеню, а саме в розмірі 3,00% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день просрочки, що становить 1095% на рік (3*365), є несправедливою у розумінні ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг відповідача, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Отже, положення Кредитного договору DNHLGB00000791 від 12.10.2017 року про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,17% від суми виданого кредиту щомісяця в періоди сплати та у момент надання кредиту (п.2.2.3, 3.6, 3.2, 3.6, 5.1, 7.1. кредитного договору), відсотки за дострокове погашення кредиту у розмірі 0,50% від суми кредиту (п.3.10, 7.1, 7.5 кредитного договору), винагороди за проведення додаткового моніторингу (п.6.2, 7.1 кредитного договору), пені у розмірі 3,00% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день просрочки (п. 3.2, 7.4 кредитного договору), відшкодувати витрати/збитки Банку (п.2.2.9, 2.3.8, 3.2 кредитного договору), штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (п.4.3 кредитного договору) суперечать положенням ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними, тобто ці пункти є недійсними з моменту укладення кредитного договору. Разом з тим, відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд виходить з того, що за загальним правилом посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому. Таким чином, нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Перерахунок та визначення фактичної заборгованості за тілом кредиту призведе, у свою чергу, до перерахунку та визначення фактичного розміру інших складових заборгованості, таких як, зокрема, проценти (відсотки) за користування кредитом та можливі штрафи і пеня. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд в постанові від 15.01.2020 року за результатом розгляду справи №363/940/16-ц (провадження №61-19224ск18). З матеріалів справи вбачається, що АТ «КБ «Приватбанк» 15.02.2016 року надіслав [PERSON] вимогу про дострокове (протягом тридцяти днів) погашення заборгованості за кредитним договором, процентів та штрафних санкцій. Приписами ст.1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 виклала правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом». Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13. Проте, наданий АТ «КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості складений без урахування наведених положень про нікчемність окремих пунктів спірного кредитного договору та втрату права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом з моменту направлення вимоги про дострокове погашення боргу. Іншого розрахунку банком суду не подано. Як вже згадано раніше, ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2021 року по даній справі було задоволено клопотання [PERSON] про призначення судово-економічної експертизи. Відповідно до висновку експерта №15/16-22 за результатами судово-економічної експертизи по справі №201/16387/16, складеного 29.04.2022 року судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, експерту не надається за можливе станом на 14.03.2016 року (дата отримання вимоги про дострокове погашення кредиту) встановити розмір заборгованості за Кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2017 року. Обґрунтовуючи неможливість надання відповіді на поставлене питання, експерт зазначив, що у Додатковому договорі №5 від 22.08.2013 року починаючи з жовтня 2013 року по січень 2014 року включно, суми погашення відсотків і періоди за які необхідно врахувати нараховані відсотки визначені не чітко, детальний алгоритм розрахунку щомісячного платежу за цей період на дослідження не наданий. При цьому, даний розрахунок має суттєвий вплив для визначення розміру заборгованості за Кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2007 року. З урахуванням того, що первісна судово-економічна експертиза не змогла відповісти на питання щодо розміру заборгованості та АТ «КБ «Приватбанк» подало до суду уточнений позов в якому збільшило розмір позовних вимог, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2023 року по даній справі було призначено повторну судово-економічну експертизу. 23.04.2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2023 року про призначення повторної судово-економічної експертизи була скасована, а справа була направлена для продовження розгляду. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська була врахована правова позиція Дніпровського апеляційного суду стосовно відсутності підстав для призначенні по справі повторної судово-економічної експертизи, а тому [PERSON] та [PERSON] було відмовлено в задоволенні клопотань про призначення судово-економічної експертизи. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту». Таким чином, лише на підставі первинних бухгалтерських документів можливо встановити наявність заборгованості та її розмір, такі документи є важливими для здійснення прав кредитора у зобов`язанні. Суд звертає увагу, що розрахунок наданий АТ «КБ «Приватбанк» викладений незрозуміло, оскільки у графах складових заборгованості містить лише цифрові дані, без наведення математичного обґрунтування, тому - визначити за ним час та період утворення заборгованості у [PERSON] та перевірити правильність її нарахування неможливо. Крім того, даний розрахунок не враховує наведені положення про нікчемність окремих пунктів спірного кредитного договору та втрату права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом з моменту направлення вимоги про дострокове погашення боргу. Більш того, судовий експерт, досліджуючи надані АТ «КБ «Приватбанк» бухгалтерські документи під час проведення судової-економічної експертизи №15/16-22, не зміг встановити розмір заборгованості за Кредитним договором №DNHLGB00000791 від 12.10.2017 року, оскільки банк не в повній мірі надав витребувані судом документи на експертне дослідження, які б дозволили здійснити відповідний розрахунок. Таким чином, виконаний банком розрахунок заборгованості не є належним доказом, який би доводив обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Інші підстави та причини виникнення заборгованості у [PERSON] банком суду надано не було. Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2018 року (справа №161/16891/15-ц). За таких\~обставин,\~враховуючи,\~що АТ\~«КБ «Приватбанк»\~не надав\~доказів,\~витребуваних судом,\~які дозволяють\~здійснити розрахунок\~за кредитним\~договором, заперечив проти проведення додаткової судово-економічної експертизи при наявності невирішених питань в первинній експертизі, а тому суд розглядає справу у відповідності до положень ст. 84 ЦПК України, за наявними у справі доказами, та доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ «КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, оскільки встановити належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем, достеменно встановити не надалося можливим. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійним кредитного договору. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року по справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 30.01.2019 року по справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам. Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Належним способом захисту у подібному випадку є саме визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності правочину (п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України). Суд зобов`язаний виходити з того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й, у першу чергу, відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи підлягають застосуванню у тих правових відносинах, коли їх сторони не пов`язані зобов`язальноправовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Чинне в Україні право виключає можливість у такому випадку конкуренції позовів та не визнає за позивачем право довільного вибору способу захисту його прав на власний розсуд. Визначаючи зміст статті 5 ЦПК України, необхідно виходити з того, що, у першу чергу, способи захисту, які застосовуються судом, мають відповідати правовій природі цивільних відносин, що існують між сторонами, й лише у другу чергу, серед зазначених способів захисту, що відповідають правовій природі таких відносин, суд вправі обрати той з них, що забезпечує ефективність такого захисту. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постановах від 12 вересня 2019 року у справі №490/10190/16-ц, від 25 вересня 2019 року у справі №753/2187/17. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що [PERSON] обрав неналежний спосіб захисту прав, а тому зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню саме з цих підстав. Разом з тим, у запереченнях на зустрічну позовну заяву, поданих до суду першої інстанції, також як і в судових дебатах, представник АТ КБ «Приватбанк» заявила клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON] . Надаючи оцінку цій заяві, суд виходить з того, що згідно із ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За змістом ч.3 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Враховуючи те, що судом відмовлено в задоволенні зустрічного позову у зв`язку з тим, що [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту, строк позовної давності не підлягає застосуванню. Наслідки недійсності нікчемних умов кредитного договору [PERSON] не заявлялися. Аналогічних висновків щодо початку перебігу позовної давності до вимог про застосування наслідків недійсності правочину дійшов Верховний Суд у постановах від 17.10.2018 року у справі №643/14830/16-ц, від 10.07.2019 року у справі №311/771/16-ц, від 12.02.2020 року у справі №212/2260/16-ц. Обґрунтовуючи рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, № 303А: «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення». Згідно ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. При поданні позову АТ «КБ «Приватбанк» заявило клопотання про відстрочення сплати судового збору» на строк не більш як до ухвалення рішення по справі (т.1, а.с. 46). 05.12.2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу, якою відстрочив АТ «КБ «Приватбанк» сплату судового збору у розмірі 1 450 007,87 грн. при подачі позовної заяви до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки до ухвалення судового рішення по справі (т.1, а.с. 49). Водночас, [PERSON] , згідно акту 15/16-22 здачі-приймання висновку експерта за проведення судово-економічної експертизи, було сплачено 48 394,02 грн. (т.6 а.с.33). Оскільки суд дійшов до висновку про ухвалення рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, з позивача АТ «КБ «Приватбанк» на користь відповідача [PERSON] підлягає стягненню 48 394,02 грн витрат на проведення судово-економічної експертизи. Крім того, з позивача АТ «КБ «Приватбанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 450 007,87 грн. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved