Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

У травні 2024 року адвокат Старча А.В. в інтересах [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебувають у шлюбі з 04.10.2014 року. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на протязі останніх місяців зими та протягом весни 2024 року сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання малолітньої дитини [PERSON] . Вказує, що позивач та відповідач з квітня 2024 року не проживають, не виховують дитину разом, не ведуть спільного господарства. Також наголошує, що відповідач постійно пред`являв позивачу необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним, тому що відповідач ображає позивача і принижує її честь і гідність. Також свідком непорозумінь та сварок між позивачем та відповідачем, ініціатором яких був відповідач, стає малолітня донька [PERSON] , що негативно впливає на її розвиток, психоемоційний та моральний стан. Позивач та відповідач мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між нами виникають сварки, кожен раз спричиняє позивачу душевні страждання. Зазначає, що дитина сторін наразі проживає разом позивачем, спору між позивачем та відповідачем щодо визначення місця проживання дитини немає. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, він не здатний підгримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між позивачем та відповідачем на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Наразі позивач та відповідач проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Фактично припинені сімейні відносини. Відповідач веде окремий спосіб життя, тому визначення терміну для примирення між позивачем та відповідачем не є доцільним. Вказує, що за переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Міністерства юстиції в місті Києві 04.10.2014 року, актовий запис № 2723. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями обрано головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 29-30). В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Подали до суду заяву про розгляд справи без участі позивача [PERSON] та адвоката Старча А.В., позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач про розгляд справи був повідомлений шляхом опублікування оголошення на веб-сайті судової влади України. До початку судового засідання подав заяву до суду про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про судове засідання та подавши заяву про визнання позову, суд прийшов до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавались. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.10.2014 року, шлюб між сторонами зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Міністерства юстиції в м. Києві, актовий запис № 2723 (а.с. 18). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину. У відповідності до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади від 29.04.2024 року [PERSON] , [INFO] , з 23.04.2018 року проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позивач вказує, що шлюб із відповідачем неможливий, вони не живуть разом та фактично не мають сімейних стосунків квітня 2024 року. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Частиною 1 ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. за вимогу про розірвання шлюбу, однак позивач не просить суд стягнути із відповідача судові витрати. Відтак, судові витрати залишаються за позивачем. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved