Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона у січня 2012 року по теперішній час безперервно та відкрито володіє будинком [ADDRESS] за усною домовленістю з [PERSON] .. Зазначений будинок належав [PERSON] на підставі договору відчуження від [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, спадкоємцем її майна була її донька [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав та [INFO] померла. Спадкоємцем майна [PERSON] був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, однак не оформив своїх спадкових прав та помер [INFO] . З січня 2012 року позивач користується житловим будинком, доглядає за ним, робить ремонт, сплачує комунальні послуги. Таким чином, позивач вважає, що вона добросовісно, відкрито та безперервно вже більше 10 років володіє зазначеним будинок. Однак, належним чином оформити свої права на зазначений будинок позивач не має змоги, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на будинок та його власники вже померли. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Позивач в судове\~ засідання не з`явилась, на розгляд суду від представника позивачки\~ надійшла заява з проханням розглянути справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області у судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшла заява від представника відповідача, в якій він зазначив, що згоден з позовними вимогами позивача та просить розглянути справу без його\~ участі. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті\~ ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~\~ З довідки Красненської сільської ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області від 1982 року вбачається, що згідно погосподарської книги виконавчого комітету Красненської сільської ради народних депутатів по №29 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Тарутинською нотаріальною конторою 01 березня 1982 року за №41 [PERSON] належить на праві власності житловий будинок в селі Красне Тарутинського району Одеської області. 05 березня 1982 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір відчуження, зареєстрований в реєстрі за №28, згідно якого [PERSON] продала [PERSON] належний їй житловий будинок [ADDRESS] . Згідно Погосподарської книги №1 Красненської сільської ради народних депутатів за 1980-1982 роки, головою домогосподарства [ADDRESS] є [PERSON] .. 17 серпня 2001 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №59, яким все своє майно в тому числі і житловий будинок [ADDRESS] заповідала донці [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12 червня 2002 року Красненською сільською радою Тарутинського району Одеської області. Згідно Погосподарської книги №1 Красненської сільської ради народних депутатів за 2011-2015 роки, головою домогосподарства [ADDRESS] є [PERSON] .. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області. Згідно довідки Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області №64/02-07 від 19 січня 2012 року, [PERSON] на день смерті була зареєстрована в будинку [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , [INFO] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно\~ 26 березня 2012 року, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . 20 січня 2012 року [PERSON] звернувся до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 31 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області. Тож, власником житлового будинку [ADDRESS] за життя була [PERSON] , спадщину після смерті якої фактично прийняла її донька [PERSON] , однак не оформила своїх спадкових прав та в подальшому померла, спадщину після смерті якої фактично прийняв її син [PERSON] , однак не оформив своїх спадкових прав та також помер. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно довідки Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області №978/01-В від 02 травня 2024 року, житловий будинок [ADDRESS] у комунальній власності не перебуває, позивач [PERSON] добросовісно, відкрито користується і утримує вказаний будинок з січня 2012 року. Тобто, з січня 2012 року позивач [PERSON] мешкає у будинку [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги, робить ремонт, обробляє присадибну земельну ділянку. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст.344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав ». Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Також, зазначеною постановою роз`яснено порядок застосування норм, передбачених статтею 344 ЦК України, а саме: пунктом 9\~ передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК; пунктом 11 передбачено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК); пунктом 13 передбачено, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади; рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту добросовісного, законного та відкритого\~ заволодіння ним вказаним житловим будинком. Оскільки судом було встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] належало [PERSON] , яка померла [INFO] , ніхто належне [PERSON] спадкове майно не успадкував, саме Тарутинська селищна рада Болградського району Одеської області є\~ належним відповідачем по справі. Таким чином, беручі до уваги наявні докази, суд прийшов до висновку, що позивач\~ [PERSON] добросовісно, законно та відкрито заволоділа спірним майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] та\~ безперервно, відкрито володіє ним вже більше десяти років. З огляду на вищевказане, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд прийшов до висновку, що існують підстави для визнання за позивачем права власності в порядку набувальної давності на зазначений житловий будинок, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved