Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

06.11.2023 представник позивача - адвокат Дудурич І.В. звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом, в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо її дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з неї судові витрати. Вимоги позову мотивував тим, що діти сторін проживають разом з позивачем, відповідачка повністю припинила спілкування з дітьми, не цікавиться ними, не проявляє щодо них батьківського піклування та ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню. На даний час шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Центральний районний суд м. Миколаєва своєю ухвалою від 09.11.2023 передав матеріали вказаної позовної заяви за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2023 головуючим суддею у справі визначено Боброву І.В . Суд своєю ухвалою від 20.12.2023 відкрив провадження та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Суд своєю ухвалою від 25.03.2024 закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив не надала. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що з 05.10.2013 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.09.2022. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією дубліката свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією дубліката свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Центральний районний суд м. Миколаєва своїм рішенням від 19.09.2022 у справі № 490/1739/22 стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини, починаючи з 23.05.2022 і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до копії постанови старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.05.2024 відкрито виконавче провадження № 74942251 з виконання виконавчого листа № 490/1739/22 від 01.06.2023, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення з [PERSON] аліментів,. Так позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачка фактично не бере участі у вихованні та розвитку дітей, ніяким чином не піклується про них, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться тим, як вони зростають, не цікавиться станом їх здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не сплачує аліменти на їх утримання, у зв`язку з чим станом на 31.05.2024 має заборгованість у розмірі 118824,87 грн., що підтверджується копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.06.2024, наданого старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Відповідно до ч. 2, 3 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За частинами 1, 2, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст.180 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до абзацу 6 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено: якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. У даному випадку позов пред`явлено з підстав п. 2 ч. 1 ст.164 СК України (ухилення матері від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 866/18/01-19 від 13.11.2023 вказано про недоцільність позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , враховуючи відсутність будь-якої інформації про долю матері дітей та неможливість з`ясування її позиції стосовно позбавлення батьківських прав. Як вже зазначалось позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до правових висновків, зроблених у постановах Верховного Суду, зокрема, від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17, від 29 квітня 2020 року в справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року в справі № 760/468/18, під час розв`язання спорів такої категорії судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на який вони йдуть лише у виняткових випадках і головне - за наявності достатніх і переконливих доказів, які характеризують особливості батька або матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені факти в контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважати на те, що позбавлення батьківських прав має негативний вплив на свідомість дитини, і застосовувати цей захід як крайній спосіб впливу та захисту прав дитини. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Разом з цим у рішенні «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначає, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку, цей інтерес вимагає, щоб зв`язки дитини з її сім`єю були збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Отже, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд дійшов до переконання, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав. До того ж позивачем не надано доказів того, що він вживав заходи щодо встановлення місця знаходження відповідачки та шукав шляхи впливу на неї через органи опіки та піклування, з огляду на її усунення від виконання батьківських обов`язків з 2018 року, як зазначено у позові. Разом з тим, покази свідків, допитаних у судовому засіданні, з приводу здійснення догляду за дітьми саме батьком, суд не вважає беззаперечними доказами на підтвердження обставин усунення відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків, оскільки така участь може проявлятися в будь-якій формі. Крім того суд вважає, що не може й свідчити про свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей факт стягнення з неї аліментів, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання матері до надання дитині належного утримання. При цьому наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав, що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 761/2855/17. З огляду на встановлене, у задоволенні позовної заяви [PERSON] про позбавлення батьківських прав слід відмовити.

Outcome: dismissed