Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову вказував, що 20 грудня 2022 року о 15 год. 10 хв. в м. Чернівці по вул. Машинобудівників, 8 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Опель Астра», державний омерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який виконуючи маневр обгону не переконався в безпечності руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ауді А 6» , номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] й відповідно внаслідок даної ДТП його автомобіль отримав механічні, що встановлені протоколом технічного огляду транспортного засобу від 12 січня 2023 року. В подальшому, постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 січня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і за його вчинення притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Також зазначав, що 11 січня 2023 року він, з метою визначення вартості завданої шкоди, звернувся до СП «Західно-Український Експертно-Констультативний Центр» із заявою про проведення авто товарознавчої експертизи та згідно висновку експерта № 9 від 25 січня 2023 року вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику транспортного засобу «Ауді А 6», номернй знак [NUMBER] у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20 грудня 2022 року на дату оцінки визначена в розмірі 339090 грн, а також встановлено, що відновлення транспортного засобу відповідно до технічних вимог виробника можливо, однак економічно недоцільно. В подальшому, з метою отримання страхового відшкодування він звернувся із відповідною заявою до МТСБУ, оскільки відповідачем не було застраховано своєї цивільної відповідальності й відповідно на підставі висновку авто товарознавчої експертизи 15 лютого 2023 року йому було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 135\~370 грн. 19 коп. Оскільки виплата страхового відшкодування є значно меншою ніж розмір визначеної згідно висновку експерта фактичного розміру завданої йому шкоди, посилаючись на норми ст. ст. 22, 1187, 1188, 1194 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 203\~719 грн. 81 коп. Також вказуючи на те, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди йому була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його звичайного способу життя та завдання душевних страждань, оскільки пошкоджений автомобіль був єдиним джерелом його доходу й відповідно зазнавши пошкоджень він втратив джерело доходу, був змушений придбати новий транспортний засіб, й відповідно дані обставини негативно вплинули й на стан його здоровя, а тому посилаючись на положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України просив також стягнути з відповідача завдану моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 50\~000 грн., а також стягнути вартість експертного дослідження та витрати, понесені у зв`язку із отриманням правової допомоги в розмірі 20\~000 грн. та судовий збір. Представник відповідача адвокат Мізюк В.В. подав до суду відзив на позов, в якому просив суд у задоволені позову відмовити в повному обсязі, вказавши, що в обґрунтування позовних вимог позивач послається на висновок судової товарознавчої експертизи № 9 від 25 січня 2023 року, однак, вказаний висновок викликає сумніви в його правильності, адже наведені експертом у висновку числові значення ринкової вартості автомобіля є явно завищеними та не відповідають дійсності. Дослідження та розрахунки цієї вартості зроблені із недотриманням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Також вказував, що при проведенні експертизи та огляді пошкодженого транспортного засобу [PERSON] не було запрошено, а тому виявленні пошкодження транспортного засобу позивача можуть бути такими, що оримані ним ще до дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, ураховуючи те, що автомобіль позивача є фактично знищенним та його відновлення є економічно недоцільним, експертом не було визначено утилізаційну вартість автомобіля внаслідок пошкоджень в ДТП, що є необхідним при розгляді даної категорії справ. Звертав увагу суду й на те, що обґрунтування позивачем моральної шкоди є безпідставним, адже відповідач не вчиняв жодних протиправних дій щодо позивача, доказів цих дій суду не надано. Посилання позивача на те, що він зазнав моральних страждань не доведено належними, допустимими та достовірними доказами. Не доведено позивачем й того, що пошкоджений автомобіль він використовув виключно задля отримання доходів. 30 травня 2023 року позивач направив до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що посилання відповідача вказані у відзив являються безпідставними та необґрунтованими, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти обставин викладених в позові, посилаючись на аргументи викладені у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Так, зідно зі статтями\~12,\~13\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. При цьому,\~ст.\~81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини другої\~статті 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 20 грудня 2022 року о 15 год. 10 хв. в м. Чернівці по вул. Машинобудівників, 8 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Опель Астра», державний омерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який виконуючи маневр обгону не переконався в безпечності руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ауді А 6», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] й відповідно внаслідок даної ДТП автомобіль позивача отримав механічні, що також вставнолено у протоколі технічного огляду транспортного засобу від 12 січня 2023 року. При цьому, зазначені вище фактичні обставини ДТП встановлені постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 січня 2023 рокк у справі №725/7919/22 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ( а.с. 10). \~ \~ \~ \~Так, відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20 грудня 2022 року, а також вина [PERSON] у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені судовими рішеннями, а тому в силу приписів ч.6\~ст. 82 ЦПК України\~не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Також судом встановлено, що на момент настання ДТП цивільно\~правова відповідальність водія транспортного засобу «Опель Астра» , номерний знак [NUMBER] , [PERSON] не була застрахована, у зв`язку із чим 29 грудня 2022 року [PERSON] звернувся із заявою про здійснення виплати страхового відшкодування до МТСБУ, надавши повідомлення про ДТП та відповідну схему ( а.с. 6-9) й відповідно МТСБУ позивачу було здіснено виплату страхового відшкодування в розмірі 135\~370 грн. 19 коп. (а.с. 42). Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] зазначав, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, винним в якій є відповідач йому пошкодженням належного на праві власності транспортного засобу було завдано матеріальну шкоду в розмірі 339090 грн., та оскільки виплата страхового відшкодування є значно меншою ніж розмір фактичного розміру завданої йому шкоди, посилаючись на норми ст. ст. 22, 1187, 1188, 1194 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 203\~719 грн. 81 коп. Так, відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частинах першій та другій\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою\~статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій ст. 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Зокрема, згідно\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою\~статті 22\~ЦК визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга\~статті 1187 ЦК України). У\~статті 1188 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із\~статтею 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому, як роз`яснено у пунктах 16, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а відповідно до\~ст.1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17. При цьому, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст.6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, детально регламентовано ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з вимогами цієї статті транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, відповідно до вимог ст. 30\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який регламентовано\~статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно зі\~статтею 8 ЦК України\~(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280 св 20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879 св 21). Зокрема, в ході судового розгляду вствнолено, що відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 27 січня 2022 року, здійсненого оцінювачем [PERSON] на замовлення ТОВ «СОС Сервіс Україна», вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, заподіяного власнику «Ауді А6», д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП перевищує ринкову вартість і становить 597286,38 грн (т.1 а.с. 136, 164-187). Згідно висновку експерта № 9 від 25 січня 2023 року ( а.с. 11-38), вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику КТЗ «Ауді А6», номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20 грудня 2022 року на дату оцінки складає 339090 грн. При цьому, відновити КТЗ «Ауді А6», номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску, відповідно до технічних вимог виробника можливо, але економічно недоцільно ( а.с. 11-38). Таким чином, обидва експерти за наслідками проведення експертних досліджень дійшли висновку, що автомобіль позивача марки « Ауді А 6», номерний знак [NUMBER] є фізично знищеним та відновлення досліджуваного транспортного засобу є економічно недоцільним. При цьому, не погоджуючись із висновком експерта № 9 від 25 січня 2023 року представник відповідача зазначав, що вартість автомобіля є завищеною, оскільки під час огляду автомобіля не було запрошено відповідача та наведені у висновку пошкодження, а також їх кількість та характер не пов`язані саме із ДТП 20 грудня 2022 року. В судовому засіданні позивач вказував, що намагалася зв`язатися з відповідачем для повідомлення про проведення експертизи та запрошення бути присутнім під час неї, на підтвердження чого надав скрін-шоти з телефону, згідно яких він повідомляв [PERSON] про здійснення огляду транспортного засобу, однак останній проігнорував виклик та не скористалася своїм правом\~бути присутнім під час проведення експертизи, подавати свої доводи та заперечення. Поштовим повідомлення відповідач не повідомлявся. В подальшому, представником відповідача у зв`язку із вказаним та наявність двох висновків, в яких відрізняються дані щодо ринкової вартості автомобіля та витрат на його відновлення, подав клопотання про проведення в справі автотоварнознавчої експертизи, однак після його задоволення судом, стороною відповідача не було вжито заходів щодо подальшого забезпечення проведення даної експертизи, у тому числі й здійснення її оплати. Так, за приписами п.1.2. Методики, вона встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту. Пункт 1.3. Методики передбачає, що вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. З понять, визначених в п.1.6. Методики вбачається, що економічна доцільність ремонту КТЗ (складової частини) - принцип оцінки, який передбачає, що відновлювальний ремонт КТЗ (складника) є доцільним лише за умови, що вартість відновлювального ремонту КТЗ (складника) підвищує його ринкову вартість, проте не перевищує її; експлуатаційний знос - утрата елементами конструкції КТЗ своїх початкових технічних характеристик, споживчих властивостей або придатності внаслідок дії умов експлуатації та впливу навколишнього природного середовища. Відповідно до п.2.3. Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ, а п.2.4. визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно п.7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки. За змістом п.п.8.2, 8.3 розділу VIII Методики вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається на момент пошкодження транспортного засобу, а в інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ. Згідно п.7.2 Методики основним підходом, який використовується для оцінки КТЗ, є порівняльний підхід. Згідно з ним визначення вартості КТЗ на території України проводиться на підставі їх цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу, які зазначені у вітчизняних довідниках. Зазначені ціни є статистично усередненими ціновими даними КТЗ, які були відчужені в Україні згідно з умовами, що відповідають змісту і поняттю "ринкова вартість". Відповідно до п. 8.2. Методики вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, Свр >С, де: Свр - вартість відновлювального ремонту, грн; якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ за умови, що Свр С. Сврз = Ср + См + Сс х (1-Е3), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; ВТВ - величина втрати товарної вартості; якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. Відповідно до вищевикладеного, вбачається, що експерт діяв чітко по Методиці та вірно визначив ринкову вартість транспортного засобу. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що висновок експерта № 9 від 25 січня 2023 року є належним доказом та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами. Також суд відхиляючи доводи представника відповідача про те, що судовий експерт значно завищив ринкову вартість автомобіля, оскільки як убачається з висновку, експерт при розрахунку ринкової вартості автомобіля використав формули визначені в Методиці, при розрахунку використовується коефіцієнт ринку регіону, який враховує рівень цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу КТЗ в регіоні де проводиться оцінка. Крім того, згідно висновку експерта № 29-05-24 від 21 травня 2024 року вартість утилізації автомобіля марки «Ауді А6», номерний знак [NUMBER] , станом на момент виконання експертизи, з заокругленням до гривні складає 155046 грн (а.с. 2-11, т. 2). Отже, судом встановлено, що вартість автомобіля «Ауді А6», до ДТП становила 339090 грн, а після ДТП\~155046 грн. При цьому, відповідно до рішення МТСБУ [PERSON] , ураховуючи звіт авто товарознавчого дослідження від 27 січня 2022 року, яким визначено вартість матеріального зитку в розмірі 251370, 19 грн. (а.с. 144-171), була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 135 370,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 15 лютого 2023 року (а.с. 132-142). Також в ході розгляду справи встановлено, що позивач відчужив належний йому транспортний засіб «Ауді А6», як вказав він, за 3 тис. доларів США, однак належних доказів на підтвердження вказаного суду не було надано, як й доказів щодо стану транспортного засобу, в якому його було продано (чи був він у справному стані, чи міг вподальшому використовуватися, чи були продані лише його залишки). До того ж, сторони не скористалися своїм правом на витребування відповідних доказів судом, у разі неможливості їх самостійного подання. А тому, зважаючи на відсутність доказів щодо фізичного стану автомобіля, в якому він перебував в момент відчуження та щодо його дійсноної вартості продажу, суд позбавлений можливості ставити під сумнів висновки експертизи в частині фізичного знищення транспортного засобу (його економічної недоцільності відновлення) й відповідно при розгляді даного спору вважає за необхідне застосувати положення ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на стягнення з [PERSON] 48\~673 грн. 81 коп. у відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля «Ауді А6» (339090 грн. - 135370,19 грн. 155046 грн. = 48\~673,18 грн.). Також позивачем заявлено вимоги про стягнення вартості висновку експерта в розмірі 3150 грн. Так, згідно з частинами першою, третьою\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням спеціалістів, експертів. За таких обставин, суд вважає, що вимоги прозивача про стягнення вартості складеного висновку експерта підлягають задоволенню в повному розмірі. Вирішуючи позовні вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Так, згідно із положеннями п.2 ч.2\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19. Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Подібний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 944/4790/19. Зокрема, судом встановлено, що в наслідок ДТП, що спричинено з вини [PERSON] , [PERSON] зазнав моральних страждань. Так, в наслідок ДТП останній втратив єдиний транспортний засіб, який використовувся ним як засіб для ісування та отримання доходів. Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди, судом також враховується, що після ДТП відповідач не вжив заходів до добровільного відшкодування завданої ним шкоди, що змусило позивача звертатися до суду із відповідним позовом про захист його порушених прав, а тому враховуючи вищенаведене, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди, яку просить стягнути [PERSON] із [PERSON] слід визначити в сумі 1000 грн. \~ \~ \~ \~ Також позивач, у зв`язку із захистом свої прав поніс судові витрати які складають із наступного: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. 00 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Положеннями ст.137\~ЦПК\~України регламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.141\~ЦПК\~України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. \~ \~ \~ Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У наданих суду поясненнях представник відповідача зазначав, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та реальності адвокатських витрат. Звертав увагу на те, що заявлені витрати не відповідають рівню складності справи та не відповідають принципу співрозмірності. Згідно вимог ч.5\~ст.137 ЦПК України\~у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Даючи оцінку зазначеним вище аргументам, наведеним у запереченнях, суд враховує їх з огляду на складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, ціну позову та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт й відповідно приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень є неспіввмірними та підлягають зменшенню до 5 000 гривень. Крім того, ч. 1\~ст.141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача також підлягають стягненню 692 грн. 17 коп. у відшкодування судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам (25 %). Виходячи із наведеного,

Outcome: partial