Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що 07.09.2012 між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2021 шлюб між сторонами розірвано. Дочка проживає разом з позивачкою. Спору про місце проживання дитини немає. Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі батька в утриманні спільної дитини. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням збільшити виплати на дитину, оскільки дитина відвідує різні гуртки оскільки дитина відвідує різні гуртки. А даний момент позивачка не працює. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також понесені судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 18.03.2024 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того витребувано у військової частини [NUMBER] довідку про доходи [PERSON] , у період з 01.01.2023 по даний час, і в Державної податкової служби Головного управління ДПС у Вінницькій області відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання стосовно [PERSON] , у період з 01.01.2023 по даний час. 30.04.2024 представник відповідача адвокат Буртовий М.В. подав заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 15.05.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що заявлені позивачем позовні вимоги відповідач визнає частково. Відповідач не погоджується з розміром частки від заробітку про який просить стягнути позивачка, вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від його доходу буде непропорційним, необґрунтованим і таким, що суттєво перевищує реальні потреби щодо належного утримання дитини. Вважає за доцільне стягнення з нього аліментів в розмірі 1/10 частки від заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 27.05.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить відмовити в задоволенні вимог відповідача щодо зменшення розміру частки з 1/4 на 1/10 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2021 справа №175/3306/21 розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 07.09.2012 у Виконавчому комітеті Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. За час спільного проживання сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. З копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] вбачається, що остання звільнена з посади «Менеджер з продажу» 14.07.2022. Позивач разом з донькою [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 19.02.2024 №49 виданої Вінницькою дитячою школою мистецтв «Вишенька» [PERSON] навчається в вищевказаному закладі у підготовчій групі художнього відділення. Станом на 19.02.2024 вартість навчання становить 625 гривень. Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] №2 від 28.02.2022 [PERSON] зарахований в списки військової частини [NUMBER] та призначений на посаду Старшим навідником 2 мінометного взводу мінометної батареї. З довідки військово-лікарської комісії №415 від 19.04.2024 вбачається, що старшому солдату, [PERSON] проведено медичний огляд позаштатного військово-лікарською комісією КНП «Міська лікарня №9» ЗМР 19.04.2024. Діагноз: вибухова травма. Потребує відпустки для лікування після травми на 30 днів. Згідно відомостей наданих Державною податковою службою Головного управління ДПС у Вінницькій області з державного реєстру фізичних осіб сума виплачених доходів відповідача [PERSON] за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року складає 1 393 982,39 грн. Відповідач здійснював неодноразово переказ коштів позивачці на загальну суму 108000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, що містяться в матеріалах справи. Судом досліджено, копії квитанцій, копія кредитного договору та скріншоти переписки додані позивачем до відповіді на відзив. Згідно із ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2,3 ст. 181 СК України). Згідно вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня встановлено прожитковий мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення. Для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 2563,00 грн. для дітей віком від 6 до 18 років 3196,00 грн. Зважаючи на положення ст. ст. 141, 180-182 СК України, зокрема про солідарний обов`язок батьків на утримання неповнолітньої дитини суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~частковому задоволеннюі з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої [PERSON] , у розмірі 1/7 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням вимог ст. 191 СК України, стягнення аліментів слід починати з 29.02.2024 - з дня звернення позивача з даним позовом до суду. У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального провадження суд зазначає наступне. Як слідує із змісту позовної заяви, предметом даного позову є стягнення аліментів на утримання неповнолітьої дитини. Дана справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки є малозначною. При цьому, вбачається, що дана справа за своїм предметом доказуванням та характером спірних правовідносин, в розумінні положень закону, не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін. Водночас, відповідач, подаючи заяву у якій просив здійснити перехід розгляду справи у загальне провадження з викликом сторін, не навів жодного обґрунтування необхідності розгляду справи в загальному позовному провадженні. Поряд з цим, суд зазначає, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження жодним чином не обмежує учасників справи у здійсненні ними усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. З урахуванням вищевикладеного, взявши до уваги категорію та складність спору, обсяг та характер поданих доказів у справі, зокрема предмет та підстави позову, врахувавши положення ч. 7 ст. 277 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження. Необґрунтовані жодним чином заперечення представника відповідача не можуть слугувати підставою для переходу розгляду справи у загальне позовне провадження. Таким чином, враховуючи викладені норми чинного процесуального законодавства, відсутність у клопотанні представника відповідача обґрунтованих підстав для переходу до розгляду справи як в порядку загального позовного провадження, так і в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, суд дійшов висновку про залишення заяви відповідача без задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. На підтвердження цих обставин суду надано договір про надання професійної правничої допомоги від 22.02.2024, звіт (акт) про надані послуги з описом розрахунком вартості кожної з них окремо, квитанція до прибуткового касового ордера №2 від 22.02.2024 за змістом якого розмір винагороди за надання правничої допомоги адвокатом Торохтій О.О. подоговору про надання професійної правничої допомоги «Позовна заява про стягнення аліментів на дитину» становить 4000,00 грн. Визначаючись з розподілом витратна правничу допомогу, відповідно до вимог ст.137, 141ЦПК України суд зважає, що заявлені витрати пов`язані з розглядом цієї справи, є неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про надання правничої допомоги), фактично понесеними та документально підтвердженими, тому відповідно до положень ЦПК України підлягають розподілу. Разом з тим, зважаючи на часткове задоволення позову та відповідну заяву відповідача, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00 грн витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 605,60 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам). На підставі викладеного та

Outcome: partial