Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду зі згаданим позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що він разом з відповідачем має спільного сина [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає разом з ним. Останнім часом відповідач проходить військову службу в лавах ЗСУ, тому з сином не бачиться тривалий час. Проте для вирішення певних юридичних питань, та для добробуту та здоров`я дитини краще буде визначити місця проживання разом з батьком. Ухвалою суду від 11.12.2023 відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.02.2024 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області повідомила, що мати дитини тривалий час не приїздила до сина, та перебування її в лавах ЗСУ перешкоджає батьку вирішувати певні юридичні питання. Наголосила, що при відвідування місця проживання позивача було встановлено, що у дитини є своя кімната, всі необхідні речі для його повноцінного розвитку. Батько за місцем проживання характеризується позитивно. Відносини між батьком та сином доброзичливім. Тому вважає, що визначити місце проживання дитини з батьком є доцільним та відповідає інтересам дитини У судовому засіданні заслухано думку малолітнього [PERSON] , який показав, що проживає разом з батьком [PERSON] , в нього є своя кімната. З мамою він спілкується, але давно не бачився, про нього піклується батько. Повідомив, що хоче проживати разом з батьком, йому з ним добре. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, думку малолітньої дитини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у місті Кременчук Полтавської області народився [PERSON] , батьками якого у свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.07.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки № 98 від 27.09.2023 позивач працює ПП «Кремавтотранс» на посаді водія автотранспортних засобів (а.с.9). З характеристики, виданої директором ПП «Кремавтотранс» Кравченком С.М., долученої до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.10). Висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Глобинської міської ради про визначення місця проживання дитини встановлено, що доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] , [INFO] (а.с.62-63). Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25.01.1996) та норми Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вбачається із змісту позову, [PERSON] просить визначити місце проживання малолітнього сина разом з ним, посилаючись на те, що з цього питання є спір між ним та відповідачем, який не може бути вирішено у позасудовому порядку. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Проте, з огляду на закріплену у ст.141 СК України рівність прав обох батьків щодо дитини, вказаний принцип, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити як надання певної переваги матері перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом із тим, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина перша, друга статті 161 СК України). За змістом роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати (пункт 18). У судовому засіданні малолітній [PERSON] однозначно виявив бажання проживати разом з батьком, проявив прихильність до нього та радість від того, що вони разом. У суду не виникло сумнівів у дійсності почуттів та бажань дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За нормою ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як убачається з показів учасників справи [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] , [INFO] , проживають за однією адресою. За змістом ч.2 ст.159 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] , [INFO] . З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц ( провадження № 61-1807св20) суд вказав, що «відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі». Отже, матеріалами справи підтверджено наявність спору між сторонами про місце проживання спільної дитини. Також, в порядку ст. 171 СК України, суд приймає до уваги думку малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який в судовому засіданні зазначив, що бажає проживати разом з батьком. Вирішуючи вказаний спір,

Outcome: approved