Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що шлюб, укладений 19.05.2013 та в якому народився син [PERSON] розпався. Сімейне життя почало погіршуватися поступово, зникло взаєморозуміння, почали розходитися погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, виховання дитини. У кожного, як з`ясувалось, різні погляди на шлюб та сім`ю. Позивач зазначає, що дружина перестала підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин. [PERSON] постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи виникали сварки, прирікання; остання нерідко їздила до райцентру та не ночувала дома. Близько року, від спільних знайомих, а згодом, і від дружини позивачу стало відомо про те, що у дружини з`явився інший чоловік. Спроби зберегти сім`ю були марними. [PERSON] повідомила, що тривалий час має стосунки з іншим чоловіком, який забезпечений фінансово, проживає за кордоном та запрошує до себе, тому вона має намір у найкоротший термін виїхати з України, проте, сина забирати з собою не збирається. У позивача виникли побоювання щодо долі сина, тому він звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина разом з ним. Визначення місця проживання дитини дасть йому змогу повно та всебічно захищати права та інтереси сина з метою покращення добробуту та його розвитку. Просив не давати строк на примирення, шлюб розірвати; місце проживання сина визначити з батьком. 31.03.2024 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з виявленими недоліками та надано строк на їх усунення. 27 березня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 12.04.2024 надійшли пояснення третьої особи щодо позову (а.с. 26-27), в яких зазначається про те, що Березівською сільською радою складено акт обстеження матеріально-побутових умов № 729 від 08.03.2024, проведено бесіди з батьком та дитиною. Було встановлено, що батьки разом не проживають. Мати почала їздити на заробітки за кордон, майже увесь час перебуває на заробітках за кордоном, спілкується з дитиною, коли приїздить додому та інколи по телефону. Місце проживання дитини не оспорює. Батько - займався доглядом та вихованням сина одноособово. Батьки не спілкуються, між ними неприязні стосунки. Дитина проживає з батьком, а також повідомила, що хоче проживати з батьком, але і спілкуватися із матір`ю. 15.04.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористалася. Звернулася до суду із заявами від 15.04.2024, 15.05.2024, 20.06.2024 про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Березівська сільська рада подала заяви від 12.04.2024 та 15.05.2024 про розгляд справи в порядку письмового провадження, просить визначити місце проживання дитини з батьком. 08.05.2024 від Березівської сільської ради надійшло клопотання про долучення Рішення органу опіки та піклування № 42 від 30.04.2024 та висновку щодо визначення місця проживання. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позові. Просив врахувати, що сторони з 2015 року перебувають у шлюбі. Через поведінку відповідачки півтора року живуть окремо. Сторони у справі між собою не зустрічаються та не спілкуються. Мати дитини не заперечує, щоб дитина залишилася проживати з батьком, тому що збирається їхати за кордон, а дитину забрати з собою не може і не хоче. Разом з тим, добре відноситься до сина, вони спілкуються, перешкод у спілкуванні з дитиною не має. Допитаний за клопотанням представника позивача як свідок [PERSON] зазначив, що представляє інтереси Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області на підставі довіреності № 3 від 10.03.2024, за посадою працює юрисконсультом у сільраді, входить до складу комісії, якою розглядаються та вирішуються питання, пов`язані із дітьми, що опинилися у складних обставинах, сімей, що з різних підстав перебувають на обліку, в т.ч. неблагополучних, та в інших випадках, коли зачіпаються права дитини. Свідок дав наступні покази. Про ситуації у сім`ї йому відомо. Ситуація була предметом розгляду комісії, за результатами чого складено висновок органу опіки та піклування, який було затверджено рішенням органу місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом. Серед інших спеціалістів відвідував сім`ю. У сторін - дитина десятирічного віку, яка зареєстрована разом із батьками та проживає з батьком. Мати - зареєстрована з батьком дитини, однак проживає у своїх батьків. Крім неї, в будинку проживають сестри, брат з сім`єю. Умови проживання позивача кращі, аніж у відповідачки. Мати дитини позов визнавала, бачив відповідачку у сільській раді, проте поведінка матері не є активною: вона не заперечує щодо позову. Орган опіки та піклування склав висновок про те, що дитина має проживати з батьком, бо у матері фізично, немає такої можливості. На запитання суду свідок уточнив, що мати дитини на даний час без роботи, тому їздить по заробітках: по України і закордон. Батько хлопчика - прикордонник, на час виконання службових обов`язків дитина залишається дома. Він особисто спілкувався з дитиною у присутності спеціаліста соціального педагога та батька. Дитина повідомила, хоче проживати з татом, тому що мама то є, то її немає. Під час спілкування він задавав хлопчику загальні питання про успішність, чи подобається школа, в якій навчається. Також, свідок повідомив, що якогось негативу між членами сім`ї він не побачив. Сім`я не перебуває на обліку як неблагополучна, і в полі зору органу опіки та піклування не перебуває. [PERSON] з позивачем не проживає близько року, зараз проживає на території Березівської сільської ради. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного та Сімейного кодексів України. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 19 травня 2013 року між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 17 (а.с.14). Під час шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до ст.1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Сторони у судові засідання не з`явилися, жодна з сторін не заперечила щодо розірвання шлюбу та не заявила про намір зберегти сім`ю. Позивач просив не надавати строк на примирення. Представник позивача чітко повідомив позицію свого довірителя - [PERSON] , згідно з якої останній не бажає спілкуватися із відповідачкою та не має наміру зберегти сім`ю . Згідно положень ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України,кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, примушування до збереження шлюбу якоїсь із сторін є безумовно неприпустимим з точки зору приписів сімейного законодавства. З огляду на наведені вище обставини позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Крім вище вказаної вимоги, позивачем заявлено вимогу про визначення місця проживання сина [PERSON] разом з ним. Відповідно до приписів Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч. 1, ч. 5 ст. 29 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів), або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Як вбачається із матеріалів справи дитина народилася у шлюбі. Батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] . На момент розгляду справи дитині виповнилося повних 10 років ( а.с.9). Позивач та відповідачка зареєстровані за однією і тією ж адресою: [ADDRESS] , що вказують у позовній заяві та що підтверджується відомостями про реєстрацію місця проживання у паспорті сторін, довідкою про місце реєстрації відповідача, висновком органу опіки та піклування ( а.с.5-8, 23, 46-48), дитина також проживає за тою ж таки адресою, що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов та не заперечується позивачем ( а.с. 10). Отже, дитина зареєстрована та фактично проживає разом з своїм батьком. Крім того, з показів свідка та матеріалів справи встановлено, що син сторін - [PERSON] , висловив своє бажання проживати з батьком [PERSON] і мати дитини, яка проживає окремо, не заперечує щодо проживання дитини разом з батьком, тобто погоджується із вказаною обставиною. До органу опіки та піклування за вирішенням спору з цього приводу сторони не зверталися, наявність конфліктних, спірних відносин, які би передували позову судом не встановлено. Висновок органу опіку та піклування, отриманий на виконання ухвали суду не суперечить бажанню дитини та волевиявленню обох батьків (а.с. 46-48). Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1ст.161 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Аналіз положень чинного сімейного законодавства не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо наявні обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 161 СК України, органи опіки та піклування або суд вирішують спір між батьками, які не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, якщо батьки проживають окремо. Проте, у суду відсутні підстави вважати, що сторони по справі не дійшли згоди щодо того з ким з них буде проживати дитина та між сторонами існує спір з вказаного приводу, оскільки всі обставини щодо визначення місця проживання дитини були ретельно перевірені судом і не були спростовані у судовому засіданні належними та допустимими доказами. Таким чином, судом достовірно встановлено, що на момент розгляду справи дитина досягла десятирічного віку, зареєстрована та проживає з батьком. Крім того, за цією ж адресою зареєстрована і матір дитини, яка на час розгляду справи проживає окремо. Органом опіки та піклування під час з`ясування обставин, що мають значення, встановлено, що дитина проживає разом з батьком і бажає з ним надалі проживати, разом з тим бажає спілкуватися з матір`ю. Відтак, дитина прихильно відноситься до обох батьків. Як повідомили представник позивача та свідок [PERSON] , мати дитини часто від`їздить на заробітки, проживає в будинку своїх батьків, де проживають інші члени її родини, а умови проживання для дитини дещо гірші, ніж були в сім`ї. Твердження позивача та його представника про те, що відповідачка створила іншу сім`ю не підтверджуються ні показами свідка, ні наявними у справі іншими доказами, відповідач продовжує проживати у с. Березово, Сарненського району Рівненської області. Суд звертає увагу, що відповідачка не проти проживання сина разом із батьком, не вчиняла дій, які б свідчили про наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини, не заперечувала щодо позовних вимог під час з`ясування обставин органом опіки та піклування. Фактично, така поведінка свідчить про згоду відповідачки із вибором свого місця проживання самою дитиною та наявність згоди між батьками з вказаного питання. Відтак, доводи позивача про наявність спору між ним та відповідачкою щодо визначення місця проживання дитини не знайшли свого підтвердження, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у підтвердження існування спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, що може вказувати на штучний характер та надуманість позовних вимог з цій частині, оскільки позивач служить у Державній прикордонній службі ( а.с. 13), сім`я не є неблагополучною, не перебуває під соціальним супроводом як така, члени якої опинилися у складних життєвих обставинах та не взята на облік органом опіки та піклування. Посилання позивача на те, що визначення місця проживання дитини з ним дасть змогу повно та всебічно захищати права та інтереси сина з метою покращення його добробуту та розвитку його як особистості не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку права дитини дотримані, а обмеження у здійсненні батьком дитини, передбачених законом права та обов`язків судом не встановлено. Тому, суд прийшов до переконання, що вимога про визначення місця проживання дитини з батьком є необґрунтованою та безпідставною, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, внаслідок чого остання не підлягає до задоволення. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судові витрати підлягають розподілу згідно положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial