Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що є матір`ю відповідача [PERSON] , який проживав зі своєю співмешканкВою [PERSON] . У 2021 році відповідачі виїхали з України до Республіки Польща, де у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням суду у м. Згеж від 10.08.2023 влаштовано неповнолітнього [PERSON] до прийомної сім`ї, а саме до бабусі [PERSON] . Постановою районного суд м. Згеж від 29.12.2023 прийнято рішення про обмеження батьківських прав відповідачів щодо малолітнього [PERSON] , шляхом поміщення малолітнього до спорідненої прийомної сім`ї - [PERSON] , яка перебуває з малолітнім в Україні, встановивши, що місцем проживання малолітнього буде місце проживання [PERSON] та уповноваживши її вчиняти рішення щодо навчання та лікування дитини без згоди його батьків. Разом з цим, рішення іноземного суду, відповідно до діючого законодавства України, не дає позивачу права на опіку над онуком, підставою для встановлення опіки може бути лише позбавлення батьків дитини батьківських прав. Відповідачі участі у житті та вихованні дитини не приймають. З 10.08.2023 дитини проживає разом з бабусею. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем, відповідачі ж ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклуються про фізичний, духовний та культурний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною, що необхідно для її нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Відповідачі змінили країну проживання та на теперішній час мешкають у Республіці Польща, нехтують своїми обов`язками та свідомо ухиляються від виховання дитини. Враховуючі вказані обставини відповідачів слід позбавити батьківських прав щодо їхнього малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримують та наполягають на його задоволенні. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте до суду не з`явились, причини неявки не повідомила. Відзив, або будь-які пояснення по суті позову до суду не надали. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи без її участі, при ухваленні рішення просить врахувати висновок органу опіки та піклування. У зв`язку з такими обставинами судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідачів відповідно до ст.ст. 279-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2023 визнано на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, а саме: Рішення районного суду у м. Згеж, 3 відділ у справах сім`ї та неповнолітніх від 10 серпня 2023 року, справа №ІІІ Nsm 692/23, яким у негайному порядку, до моменту закінчення провадження шляхом ухвалення судового рішення, що набрало законної сили, поміщено малолітнього [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Гловно (PESEL: [NUMBER]) до прийомної сім`ї - рідної бабусі [PERSON] ( PESEL: [NUMBER] , паспорт номер [NUMBER] ), яка на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , змінивши лише пункт 2 (другий) рішення Районного суду в м. Згеж від 04 серпня 2023 року та залишивши нагляд відповідного службовця (куратора) за сім`єю (а.с. 10-11). Постановою районного суду м. Згеж від 29.12.2023, серед іншого, про обмеження батьківських прав відповідачів щодо малолітнього [PERSON] , шляхом поміщення малолітнього до спорідненої прийомної сім`ї - [PERSON] , яка перебуває з малолітнім в Україні, встановивши, що місцем проживання малолітнього буде місце проживання [PERSON] та уповноваживши її вчиняти рішення щодо навчання та лікування дитини без згоди його батьків (а.с. 16, 25). Згідно з актом від 25.03.2024, затвердженим головою ОСББ «Кобилянського 223», за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] з 16.08.2023 мешкає їх онук - [PERSON] . Як вбачається Витягу із актового запису про народження від 17.05.2023 відділу РАЦС м. Гловно, Лодзинське Воєводство, [INFO] народився [PERSON] , батьком якої вказаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с. 18). Батьки, згідно зі ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, судом встановлено, що відповідачі злісно ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини: не здійснють за нею належний догляд і контроль, не піклуються про фізичний та духовний розвиток, не створюють умов для отримання нею освіти, не займається підготовкою її до самостійного життя, самоусунулися від виконання батьківських обов`язків. Як вбачається з висновку №8/33-1802 від 14.05.2024 виконком Центрально-Міської районної в місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком чи матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ч мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків та свідомо їх не виконують. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним та необхідним, оскільки відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не приймають участі у вихованні дитини, утриманні та її здоровому розвитку. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved