Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

22 вересня 2023 року позивач звернулася до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 22 серпня 2020 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис про шлюб № 106. Від даного шлюбу вони дітей не мають. Позивач зазначила, що відносини з чоловіком поступово погіршувалися, він та відповідач не підтримують сімейні стосунки, не ведуть сумісне господарство, мають різні погляди на життя, внаслідок чого виникали конфлікти, сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, крім того проживають окремо, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. Звернулась до суду тому що він не бажає розірвати шлюб в позасудовому порядку. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. 28 грудня 2023 року зазначена цивільна справа надійшла за підсудністю із Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі Рішення Вищої ради правосуддя № 747/0/15-23 від 25.07.2023 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила слухати справу без її участі, позов підтримала повному обсязі, просила суд задовольнити заявлені вимоги, після розірвання шлюбу просила відновити її дошлюбне прізвище, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення . Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідачбув належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22 серпня 2020 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис про шлюб № 106, після реєстрації шлюбу позивачу було присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22 серпня 2020 року. Сторони від даного шлюбу дітей не мають. Згідно з положеннями ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданий одним з подружжя. Право на припинення шлюбних відносин передбаченост.56 СК України. Згідно із ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, наданих у Пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, позивач не бажає проживати в шлюбі з відповідачем та не згодна на примирення, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв`язку з наведеним, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, та вона має право відновити своє дошлюбне прізвище, яке їй було змінене у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 1211,20 грн. На підставі викладено та

Outcome: approved