Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 20.05.2024 року позивач через свого представника адвоката Дяченка Ю.В. звернувся до суду з вказаним позовом і просить визнати спільною сумісною власністю сторін придбане ними за час шлюбу житлове приміщення № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] загальною площею 16,70 кв.м, а житловою 11.1 кв.м, ринковою вартістю 264000 грн, і в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на частину цього житлового приміщення, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 27.02.2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 23.09.2022 року рішенням Зарічного районного суду м.Суми був розірваний. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . У період сумісного проживання, за спільні кошти, 16.04.2019 року ними придбано житлове приміщення № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 16,70м2, а житловою - 11,1м2 в ГО «Сумське міське об`єднання громадян «ПОДІЯ 2011». Договір купівлі-продажу житлового приміщення оформлено на відповідача. Зазначає, що придбане сторонами житлове приміщення за час шлюбу є спільним майном у зв`язку з чим має право власності на його частини. Намагання позивача вирішити питання визнання за ним права власності на частину придбаного нами житлового приміщення без звернення до суду, результатів не дали, колишня дружина питання поділу житлового приміщення не бажає вирішити мирним шляхом. Заяви, клопотання. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав письмову заяву, згідно з якою просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, відповідно до наданої заяви позов визнала, не заперечує проти його задоволення. Представник ГО «Сумське міське об`єднання громадян «Подія-2011» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Інші процесуальні\~дії у\~справі. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 21.05.2024 року відкрито спрощене позовне провадження по справі. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно з свідоцтвом про шлюб, сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 27.02.2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Лебедину Лебединського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 28. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . 16.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового приміщення, в наслідок якого житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , житлове приміщення 97, перейшло у власність відповідача по справі. Згідно з технічним паспортом на житлове приміщення № [NUMBER] в гуртожитку [ADDRESS] , власник будинку [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №163723396 від 16.04.2019 року, право власності на житлове приміщення [ADDRESS] , зареєстровано за відповідачем [PERSON] 23.09.2022 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Зарічного районного суду м.Суми. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61\~СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.\~70\~СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З аналізу вказаних вище норм матеріального закону вбачається, що згідно загальних правил змагальності цивільного процесу предметом доказування в справах про поділ спільного майна подружжя, є: наявність спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи, його вартість, час його придбання і джерело коштів і час його придбання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки житлове приміщення [ADDRESS] , набуто під час перебування в зареєстрованому шлюбі, не відноситься до переліку майна, яке є приватною власністю чоловіка або дружини, то вказане приміщення є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Ні домовленістю, ні шлюбним договором не було визначено інший порядок поділу майна подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Тому, якщо титульним власником спільного майна є лише один співвласник, у даному випадку спірне житлове приміщення зареєстровано лише на ім`я відповідача, а право власності позивача не підтверджене документально, то на підставі норми ст.\~392\~ЦК України позивач може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку у майні. За таких обставин позовні вимоги обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим їх необхідно задовольнити. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову даного характеру, тобто 660 грн 00 коп.

Outcome: approved