Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2014 року у справі №273/1259/14-ц, мотивуючи свої вимоги тим, що розмір аліментів, визначений вказаним судовим рішенням у розмірі 300,00 грн., не забезпечує інтересів дитини, коштів не вистачає навіть на те, щоб забезпечити дитині найнеобхідніше, а згідно змін до ст. 182 СК України, які набрали чинності 08.07.2017 р., розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Дитина постійно проживає з нею та потребує більших коштів для забезпечення належного рівня життя та розвитку, позивачка має складне матеріальне становище і сама не в змозі належним чином забезпечити свого сина усім необхідним. Відповідач працює неофіційно, його доходи позивачці невідомі, він здоровий, працездатний, аліментів на користь інших осіб не сплачує, тому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області Васильчук О.В. від 11.08.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Рішенням Вищої ради правосуддя від 05.09.2023 року №870/0/15-23 суддя Васильчук О.В. звільнена з посади судді у відставку. 08.12.2023 року повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями визначено головуючим суддю Самойленко Л.М. Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області Самойленко Л.М. від 27.02.2024 справу прийнято до свого провадження та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.12.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив, згідно якого [PERSON] позов визнає частково, згідний сплачувати аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 600 грн. щомісячно. Зазначає, що з часу ухвалення рішення від 23.09.2014 року його майновий стан не покращився, а навпаки, став більш фінансово нестабільним та важким, офіційної роботи він не має, стабільного заробітку теж. Також відповідач перебуває в неофіційному шлюбі з [PERSON] , з якою має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Тому просив позов задовольнити частково. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 24.06.2024 р. направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2014 року у цивільній справі №273/1259/14-ц апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 15.07.2014 року скасовано та ухвалено нове, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 25.06.2014 року і до повноліття сина, тобто до [INFO] . (а.с.5-6). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 20.06.2014 року, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 14.04.2015 року, батьком значиться [PERSON] (а.с.21). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 25.11.2022 року [PERSON] з першого то третій квартал 2022 року отримав 4148,54 грн. від надання земельної ділянки в оренду (а.с.22). Згідно довідки Баранівської районної філії Житомирського обласного центру зайнятості від 25.11.2022 р. №25 [PERSON] на обліку в центрі зайнятості не перебуває (а.с.23). З копії довідки Баранівського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вбачається, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по аліментам на утримання сина [PERSON] з вересня 2018 р. по березень 2023 р. складає 44634,50 грн. (а.с.61-62). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Згідно із вимогами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частина перша статті 192 СК України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Між тим право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Згідно із частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга вказаної статті встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. У відповідності до роз`яснень, наданих у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №037-VIII було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема, надано право позивачу у справах про стягнення аліментів самостійно обирати спосіб їх стягнення у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі, а також змінювати спосіб стягнення аліментів, визначений попереднім рішенням суду, за окремим позовом, незалежного від наявності у платника аліментів офіційного працевлаштування та отримання регулярного чи мінливого заробітку (доходу). Відповідач у своєму відзиві посилається на те, що офіційно він не працює, стабільного заробітку не має, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, однак доказів того, що він має незадовільний стан здоров`я чи з інших поважних причин не має змоги влаштуватись на роботу і працювати, суду не надав. Той факт, що позивач утримує неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються на користь дитини, яка проживає окремо від батька, не позбавляє його обов`язку належно утримувати свого сина [PERSON] , [INFO] . У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). При постановленні рішення суд враховує інтереси неповнолітньої дитини та її право на достатній рівень матеріального забезпечення, з моменту присудження аліментів дитина сторін підросла, витрати на утримання сина також зросли, відбулося здорожчання вартості життя, стягувач бажає змінити спосіб стягнутих аліментів, визначивши його у частці від доходу відповідача, відповідач здоровий, працездатний, спроможний та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Таким чином, встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про зміну способу аліментів підлягають задоволенню. А тому суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, щомісячно, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved