Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Чернігівської міської ради про встановленя факту, що має юридичне значення та визнання права власності на 1/2 частку у спільній сумісній власності. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 1955 року. У 1978 році, в період перебування у шлюбі, вони побудували будинок за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрували на [PERSON] . Таким чином позивачу належить 1/2 частина у нерухомому майні, оскільки будинок був побудований у період шлюбу. [INFO] [PERSON] помер. У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на власності на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок після смерті чоловіка. Проте, 01 листопада 2022 року державний нотаріус Підгайна О.І. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що при перевірці інформації щодо наявності/відсутності обмежень/обтяжень за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено запис № 7365107, внесений Сімферопольською районною державною нотаріальною конторою від 16 грудня 1998 року № 13826-61 та перенесений до реєстру 10 червня 2008 року на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 25 березня 1991 року за яким: тип обтяження - арешт; об`єкт обтяження - невизначене майно, будинок; власник - [PERSON] . Вказані обставини перешкоджають позивачу оформити право власності на майно, спадщину. [PERSON] , на майно якого накладено арешт Сімферопольським районним судом, є іншою особою, ніж [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого є позивач. Фактично арешт стосується майна іншої особи - [PERSON] . Критерієм пошуку державного нотаріуса у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта було саме пошук за частковим співпадінням. Із запису № 7365107 не можливо зрозуміти на яке саме майно накладено арешт, не зазначено ні адреси, ні будь-яких ідентифікуючих даних, лише те, що він накладений на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 25.03.1991. Проте, чоловік позивача ніколи за своє життя не був у місті Сімферополі. Крім того, при розгляді цивільної справи № 750/7890/22 були допитані свідки, які засвідчили, що померлий проживав в місцевості Бобровиця міста Чернігова. Працював весь час без вихідних і відпусток скотарем в колгоспі імені Калініна. У зв`язку з тим, що місто Сімферополь зараз знаходиться на непідконтрольній території України, то отримати будь-які дані щодо накладеного арешту неможливо. Таким чином, позивач просить встановити факт того, що накладений арешт на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 25 березня 1991 року, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 7365107, внесений Сімферопольською державною нотаріальною конторою 16 грудня 1998 року № 13826-61 та перенесений до реєстру 10 червня 2008 року на ім`я [PERSON] , не стосується [PERSON] , померлого [INFO] чоловіка позивача і цим арештом не накладався арешт на майно [PERSON] . Одночасно позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] , який за життя належав [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачам строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідачі відзиви на позов не подали. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Зеленська А.О. позов підтримала та провила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений завчасно та належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав. Державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайна О.І. у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що заперечень щодо позовних вимог не має. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 21 травня 1955 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а.с. 6). [INFO] [PERSON] помер, місце смерті - місто Чернігів, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.12.2021 (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 11.09.1978, яке видане міським відділом житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів, зареєстроване Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 14.09.1978 (запис в реєстровій книзі № 111, за реєстрованим № 13959) [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, вказаний будинок був побудований у 1978 році, тобто у період перебування позивача у шлюбі з [PERSON] , а тому дружині належить 1/2 частина у вказаному нерухомому майні. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. У встановлений законом строк позивач звернулась до Першої чернігівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] . Проте, постановою державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайної О.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 листопада 2022 року № 531/02-31 у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , було відмовлено у зв`язку з тим, що при перевірці інформації щодо наявності/відсутності обмежень/обтяжень за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено запис № 7365107, внесений Сімферопольською районною державною нотаріальною конторою 16 грудня 1998 року за № 13826-61 та перенесений до реєстру 10 червня 2008 року на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 25 березня 1991 року за яким: тип обтяження - арешт, об`єкт обтяження - невизначене майно, будинок, власник - [PERSON] . Відповідно до копій інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 313964405 від 02.11.2022 та № 368681712 від 06.03.2024 будинок за адресою: [ADDRESS] під арештом або будь-яким іншим обтяженням не перебуває (а.с. 12, 13). З копії трудової книжки колгоспника [PERSON] та копій архівних довідок Комунальної установи «Чернігівський районний трудовий архів» вбачається, що він з 1971 року до грудня 1991 року працював у колгоспі ім. Калініна с. Новоселівка Чернігівського району та області (а.с. 14, 15). Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 313831522 від 01.11.2022, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним № 7365107 на підставі ухвали Сімферопольського районного суду без номера від 25.03.1991 Сімферопольською районною державною нотаріальною конторою 16.12.1998 за № 13826-61 зареєстровано обтяження: об`єкт - невизначене майно, будинок, власник - [PERSON] . Цей запис 10.06.2008 перенесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно з яким: тип обтяження: арешт, об`єкт обтяження - невизначене майно, будинок, власник - [PERSON] . Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22 січня 2024 року, яка набрала законної сили, у справі № 750/7890/24 за позовом [PERSON] до Першої чернігівської державної нотаріальної контори про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса Підгайної О.І. було встановлено, що при розгляді справи копії ухвали Сімферопольського районного суду від 25.03.1991, відповідно до якої вчинено запис № 7365107 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суду не надано. Крім того, якщо виходити з того, що текст цієї ухвали повністю й правильно відображено в названому записі, то в силу ст. 79 ЦПК України вона є недостовірним доказом накладення арешту на майно спадкодавця позивачки, оскільки в цій ухвалі відсутні не тільки індивідуальні дані про будинок, на який накладено арешт, а й число, місяць і рік народження, а також адреса [PERSON] . При цьому, [PERSON] надала суду всі доступні їй докази про те, що арешт на майно спадкодавця [PERSON] , накладений ухвалою Сімферопольського районного суду від 25.03.1991 не накладався. Крім того, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не міг і наразі не може витребувати копію цієї ухвали, ні встановити, у якій справі її постановлено, щоб пересвідчитися, що учасником цієї справи є чи не є спадкодавець [PERSON] (а.с. 16-19). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною третьою статті 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20. Оскільки позивач з метою підтвердження свого права на 1/2 частину нерухомого майна у спільній сумісній власності подружжя зверталася до нотаріуса та отримала відмову у видачі свідоцтва про право власності на вказану частку у зв`язку із тим, що при перевірці інформації щодо наявності/відсутності обмежень/обтяжень за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено запис № 7365107, внесений Сімферопольською районною державною нотаріальною конторою 16 грудня 1998 року за № 13826-61 та перенесений до реєстру 10 червня 2008 року на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 25 березня 1991 року за яким: тип обтяження - арешт, об`єкт обтяження - невизначене майно, будинок, власник - [PERSON] Тобто співпадіння відбулося лише за прізвищем, ім`ям та по-батькові покійного чоловіка позивача, а тому вона вимушена захистити своє право у судовому порядку шляхом визнання права власності на належну їй частину у спільній сумісній власності подружжя. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18. Суд вважає, що ефективним способом захисту права позивача у даних правовідносинах є визнання за нею право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вимога позивача про встановлення факту, що накладений арешт на невизначене майно - будинок, накладений на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 25 березня 1991 року не стосується [PERSON] , який помер [INFO] , є необґрунтованою, адже встановлення такого факту не породжує жодних правових наслідків для позивача, оскільки ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме визнання за нею право власності на частку у нерухомому майні, придбаному подружжям за час їх спільного проживання. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial