Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 18.04.2024 ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 5177173 в розмірі 30240 грн., та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та 10000 грн. витрат на правову допомогу, оскільки остання не виконує умови договору. Вказує, що 06.12.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено електронний Договір № 5177173 про надання споживчого кредиту. Відповідно до договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 12000 грн. на строк 30 днів, до 05.01.2022, та може бути продовжено. Пунктом 1.5. Кредитного договору регулюється знижена процентна ставка 1,90% в день. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 18.03.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем було укладено Договір факторингу№ 18.04/23-ф, згідно з умовами якого відступлено право грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідач не виконала покладені обов`язки, у зв`язку з чим станом на 05.04.2024 утворилася заборгованість, яка становить у розмірі 30240 грн., що складається із: сума заборгованості по тілу кредиту 12000 грн., сума заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом 18240 грн. 03.06.2024 на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вказує, що після укладання кредитного договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в сумі 12000 грн. на платіжну картку. При цьому звертає увагу, що під час укладання договору відповідач булла ознайомлена з тим, що строк Договору може бути продовжено на його умовах. Так як в межах дії строку договору відповідач не здійснила оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом у сумі 6840, відповідно 06.01.2022 на підставі п. 4.3.1 договору зазначений договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. Заборгованість за тілом кредиту та відсотків нараховані ще первісним кредитором у період з 06.12.2021 по 24.02.2022, в межах погодженого строку надання кредиту, у зв`язку з чим наполягає на задоволенні позовних вимог. Стислий виклад позиції відповідача. \~ \~ \~ \~29.05.2024 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він вказує, що відповідач визнає позов частково в розмірі 18840 грн. Представник зазначає, що сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. Крім того вказує, що в договорі сторони погодили строк кредитування до 05.01.2022, тобто право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування 05.01.2022, та розмір заборгованості повинен становити 18840 грн. \~ \~ \~ \~Щодо пролонгації на підставі п. 4.2.2 кредитного договору представник вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору, також доводи позивача про те, що укладений між сторонами договір був автопролонгований не заслуговують на увагу, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, із видачею боржнику грошових коштів, а тому слід врахувати, що зобов`язання відповідачем за договором виконані не були, та згоди на автопролонгацію не надавала. \~ \~ \~ \~Також представник відповідача зазначає, що співмірним часу витраченого адвокатом, представником позивача буде розумним зменшити розмір витрат на правову допомогу до суми 3000 грн., при цьому просить стягнути понесені відповідачем витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Заяви, клопотання учасників справи. \~ \~ \~ \~ В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд розглядати справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву в якій просить проводити розгляд справи за їх з відповідачем відсутності та при винесенні рішення просить врахувати позицію викладену у відзиві на позов. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 09-30 год. 19.06.2024, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано інформацію. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено електронний Договір № 5177173 про надання споживчого кредиту. Відповідно до договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 12000 грн. на строк 30 днів, зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, зі зниженою процентною ставкою 1,425 % (а.с. 15-25). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] був зареєстрований \~01 лютого 2023 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 42 (а.с. 115). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості судом встановлено, що станом на 05.04.2024 утворилася заборгованість, яка становить у розмірі 30240 грн., що складається із: сума заборгованості по тілу кредиту 12000 грн., сума заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом 18240 грн. (а.с. 39-45). Згідно виписки по рахунку та відомостей про перерахування коштів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» перерахувало на картку зазначену в Договорі № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 12000 грн. (а.с. 70). Як вбачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 22.05.2024 №20.1.0.0.0/7-240516/44139, на рахунок [PERSON] № [NUMBER] , 06.12.2021 були зараховані грошові кошти в сумі 12000 грн., інформація про платника відсутня (а.с. 123). 18.04.2023 між ТОВ «АЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №18.04/23-ф, у відповідності до умов якого ТОВ «АЕНТУС УКРАЇНА» передає ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» приймає належні права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 81-83). Згідно витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу №18-04/2023 від 18.04.2023, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 5177173 в розмірі 30240 грн., з яких: 12000 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 18240 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 36). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як видно з матеріалів справи, 06.12.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено електронний Договір № 5177173 про надання споживчого кредиту. Відповідно до договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 12000 грн. на строк 30 днів, зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, який підписано відповідачем електронним підписом (а.с. 15-25), а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, відповідно до яких істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Так, судом встановлено, що 06.12.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 5177173 про надання споживчого кредиту, на умовах визначених у вказаному договорі [PERSON] надано кредит, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, та зі встановленими строками їх повернення. Як вбачається, з п.п.1.2, 1.3 Договору укладеного 06.12.2021 Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, з визначеною сумою кредиту в розмірі 12000 грн. Згідно п. 1.4. строк кредиту 30 днів, відповідно до пп. 1.5. 1.5.1, 1.5.2 тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 Договору, якщо не виконані умови для застосування для зниженої процентної ставки, при цьому знижена проентна ставка 1,425 % в день відповідно до умов. Відповідно до п. 2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (а.с. 16). Тому суд звертає увагу, що згідно Договору № 5177173 про надання споживчого кредиту, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 06.12.2021 надало [PERSON] грошові кошти у сумі 12000 грн. строком на 30 днів, тобто до 05.01.2022 (а.с. 15-25). У відповідності до положень ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2\~ст. 625 ЦК України) . Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц. З огляду\~на вищевикладені\~норми права,\~суд приходить\~до висновку,\~що банк\~не правомірно\~нараховував проценти\~за користування\~кредитом\~ з\~06.01.2022,\~оскільки умовами договору сторони погодили строк його дії, тому нарахування відсотків поза межами дії строку договору суперечить чинному законодавству. Крім того, 18.04.2023 між ТОВ «АЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №18.04/23-ф, у відповідності до умов якого ТОВ «АЕНТУС УКРАЇНА» передає ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» приймає належні права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 81-83). Згідно витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу №18-04/2023 від 18.04.2023, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 5177173 в розмірі 30240 грн., з яких: 12000 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 18240 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 36). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну - кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитних заборгованостей по Договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. З розрахунку заборгованості -а.с. 39, вбачається, що загальна сума боргу станом на 05.01.2022 складає 18840 грн., який і підлягає стягненню з відповідача. Оскільки ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», та враховуючи, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків не виконала в повному обсязі, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та відсотки за його користування не сплатила в повному обсязі, чим порушила умови кредитного договору, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково і стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість, яка виникла станом на 05.01.2022 за Договором № 5177173 про надання споживчого кредиту від 06.12.2021 в розмірі 18840 грн. загальної суми боргу, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12000 грн., заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом 6840 грн. Щодо стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано копію Договору №28/03-2024 про надання правничої допомоги від 28.03.2024, укладений між позивачем та адвокатом Городніщевою Є.О., пунктом 4.3. якого передбачено, що за надання правової допомоги відповідно до даного договору, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі абу у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, та додатково можуть домовитися про додатковий гонорар. Згідно звіту про надання правової допомоги відповідно до Договору № 28/03-2024 від 05.04.2024, встановлено обсяг надання професійної допомоги, а саме: збір та аналіз доказів і документів для подання позову, складення позову та подання до суду, з витраченим часом 10 год. та вартістю послуги в розмірі 10000,00 грн., та відповідно до платіжної інструкції №4535 від 10.04.2024 адвокат Городніщева Є.О. одержала від ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» кошти в сумі 10000 грн. з призначенням платежу: сплата за послуги з аналізу, складання та подання поз.заяви [PERSON] згідно р/ф №2804-05/04-2024 від 05.04.2024 (а.с. 66-68, 35, 37, 84). Представником відповідача в обгрунтування понесених витрат відповідачем до матеріалів справи додано Договір про надання правничої (правової) допомоги №20/05/2024-М від 20.05.2024, акт приймання передачі правничої допомоги від 20.05.2024 та розрахункову квитанцію серії АВ-ТБ №0240230, згідно яких [PERSON] сплатила за надану правову допомогу адвокату Вовк М.В. суму в розмірі 3000 грн. (а.с. 119-120, 121, 118). Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як роз`яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. \~ \~ \~ \~Таким чином, аналізуючи викладені норми права, враховуючи обставини справи, обґрунтованість та реальність понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу, розумність їхнього розміру, складність справи та виконані адвокатами послуги, час, витрачений адвокатами на виконання робіт з надання правової допомоги, обсяг наданих адвокатами послуг, значення справи для сторін, результат розгляду справи, а саме часткове задоволення позову , суд, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 6230 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а з позивача на користь відповідача 1131 грн. витрат на правову допомогу. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1509,15 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 626, 628, 633, 634, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial