Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею: - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/3 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 54,6 кв.м. (житлова площа 18,5 кв.м., допоміжна площа 36,1 кв.м.)) та 1/3 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - право власності на 1/3 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 54,6 кв.м. (житлова площа 18,5 кв.м., допоміжна площа 36,1 кв.м.)) та 1/3 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного типу двору; - в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/3 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 54,6 кв.м. (житлова площа 18,5 кв.м., допоміжна площа 36,1 кв.м.)) та 1/3 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що станом на 30.06.1990р. головою колгоспного типу двору в [ADDRESS] був її дідусь [PERSON] , а членами двору: [PERSON] (її мама) та [PERSON] , тобто вона. Дані взяті з по господарської книги сільської ради за 1986 - 1990 рр. Зазначає, що оскільки господарство в [ADDRESS] відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ч.1 п. 9 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності та позовні вимоги підтримала. Представник відповідача, Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Рава-Руської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, позов не заперечили, визнали такий. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Рава-Руської державна нотаріальна контора Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позову не заперечила. Крім того нотаріусом на виконання вимог ухвали суду надіслано на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи № 118/2023, яка зареєстрована після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав такі, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно. У померлого [PERSON] є дочка, [PERSON] (що підтверджує свідоцтво про народження та витяг про реєстрацію шлюбу ); внучка, [PERSON] (що підтверджує свідоцтво про народження та свідоцтво про укладення шлюбу). [PERSON] відмовилась від своїх спадкових прав на майно свого батька, що стверджується матеріалами спадкової справи. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, що стверджується матеріалами спадкової справи. З метою оформлення спадщини після смерті дідуся [PERSON] , позивач [PERSON] (онука) звернулась із заявою в Рава-Руську державну нотаріальну контору. Державний нотаріус Рава - Руської державної нотаріальної контори завів спадкову справу № 118/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Проте державний нотаріус відмовив позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дідуся [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку та 1/3 частину господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , оскільки нею не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. Наведене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій. [INFO] померла [PERSON] (дружина [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Інших спадкоємців, передбачених цивільним законодавством України, немає. [PERSON] , дочка померлого [PERSON] та мама позивача, померла [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . Позивач [PERSON] 09 січня 2024 року звернулася в Рава-Руську ДНК Львівської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері [PERSON] , на день смерті якої залишилося спадкове майно: 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS] ; грошовий вклад в установі Пенсійного фонду України. Із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 75365000 вбачається, що Рава-Руською ДНК після смерті [PERSON] Рава-Руською ДНК зареєстровано спадкову справу № 8/2024. Завідувач Рава-Руською ДНК Львівської області 14 лютого 2024 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] . Реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилась, що підтверджується довідкою Червоноградського МБТІ. Довідка видана Рава - Руською міською радою підтверджує те, що станом на 30.06.1990р. головою двору в [ADDRESS] був [PERSON] , а членами двору: [PERSON] та [PERSON] . Дані взяті з по господарської книги сільської ради за 1986 - 1990 рр. Станом на 15.04.1991р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору за адресою [ADDRESS] . Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже, всі члени колгоспного двору, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/3 частині нерухомого майна колгоспного двору та по 1/3 частині господарських будівель і споруд даного двору, яке збереглося після його припинення. З метою оформлення права власності позивач звернулася в Рава - Руську міську раду Львівського району, Львівській області. Проте їй було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація її права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Житловий будинок по [ADDRESS] , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває. Із довідки № 282 виданої Рава - Руською міською радою вбачається, що малолітні та неповнолітні в житловому будинку по [ADDRESS] не проживають та не зареєстровані. Житловий будинок господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] складається з приміщень: житлової (площею 18,5 кв.м.); коридор (площею 5,8 кв.м.); кухня (площею 18,1 кв.м.); кладова (площею 12,2 кв.м.); Загальна площа житлового будинку 54,6 кв.м. (житлова площа 18,5 кв.м., допоміжна площа 36,1 кв.м.) та господарські будівлі, що підтверджується технічним паспортом. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі сільської ради. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, позовні вимоги позивача про визнання за нею право в порядку спадкування за законом після смерті свого дідуся [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на 1/3 частину житлового будинку та 1/3 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а також про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї мами [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на 1/3 частину житлового будинку та 1/3 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , - підлягають задоволенню. Крім того, суд враховує, що позивач також була членом колгоспного типу двору, а тому з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та встановлених судом обставин справи за нею підлягає визнанню право власності на 1/3 частину житлового будинку та 1/3 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного типу двору. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved