Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 31.01.2023 року за № 575115. Померлому, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.01.1995 року, належить частина квартири [ADDRESS] . Інша частина даної квартири належала дружині померлого [PERSON] - [PERSON] , яка теж померла [INFO] і належну їй частину квартири успадкувала вона, її дочка [PERSON] , що підтверджується рішенням суду від 26.04.2006 року по справі № 2-5219/06. [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований у належній йому квартирі [ADDRESS] , але з 2018 року проживав у квартирі [ADDRESS] . Разом з ним проживала вона, [PERSON] , та її чоловік [PERSON] . Вона мешкала разом з померлим [PERSON] з 2018 року, а один одного вони знали дуже давно, оскільки [PERSON] був її вітчимом та виховував її як рідну доньку з малечку, про що свідчать спільні фотокартки. Останні роки свого життя [PERSON] дуже хворів, переніс два ішемічних інсульти, про що свідчить наявність медичних документів, тому вона забрала свого вітчима до себе, піклувалась про нього та доглядала його. Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, несли витрати на утримання житла, тобто, проживали однією сім`єю. Після смерті [PERSON] , вона самостійно організувала та оплатила його поховання, що підтверджується довідкою від 02.02.2024 року. Відповідно до витягу з ЄРДР, [PERSON] помер саме за адресою фактичного проживання з нею. Всі зазначені документи оформлені на неї, що свідчить про те, що померлий [PERSON] є їй родиною, близькою особою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало померлому, а саме: на частину квартири [ADDRESS] . З метою отримання належної їй частки спадкового майна, вона звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Іопеля С.О., що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 73488768 від 07.08.2023 року. Однак, нотаріусом було встановлено, що він не має можливості видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину, оскільки нею не надано документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки ст.1264 Цивільного кодексу України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Іопелем С.О. було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою фактично відмовлено їй у вчиненні нотаріальної дії та запропоновано звернутись до судових органів для встановлення факту родинних відносин або факту проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, відсутність документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини, не дають їй можливості оформити свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком, можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Факт того, що померлий [PERSON] та вона спільно проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщині, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, тобто, були однією сім`єю підтверджується наступними доказами: - Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 26.04.2006 року по справі № 1-5219/06 яким встановлено, що вона є рідною донькою [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] ; - Довідкою ОСББ «Черемшина-Н» № 24/21 від 15.03.2024 року, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрований за іншою адресою, але постійно, з 2018 року до дня своєї смерті - [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та її чоловіком; - Актом про спільне проживання особи, складеного головою ОСББ «Черемшина-Н» та особами, яким відомі обставини про те, що за адресою: [ADDRESS] , громадянин [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований, але фактично проживав, починаючи з 2018 року та по час його смерті ( [INFO] ). Разом з ним мешкали [PERSON] та [PERSON] . Зазначені особи разом з [PERSON] проживали спільно як члени родини, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільне харчування, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу. [PERSON] доглядала [PERSON] після двох інсультів. Після смерті [PERSON] заходи з його поховання самостійно за власний кошт здійснювала [PERSON] ; - Довідкою від 02.02.2024 року від ФОП [PERSON] про те, що приватна ритуальна агенція «ЧОРНА РОЗА» здійснила поховання праху [PERSON] за замовленням та за кошти [PERSON] ; - фотоматеріалами; - свідченнями очевидців, на очах яких [PERSON] , вона та її чоловік спільно проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщині, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, тобто, були однією сім`єю. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, згідно із законом, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом. Зокрема, згідно п.1 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 57 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Отже, спір про право має місце там і тоді, коли інша заінтересована особа претендує на спадкове майно поряд із заявником, а також, якщо розгляд цього питання пов`язане з вирішенням спору про право. Заявник звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Іопеля С.О., яким було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою фактично їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано у судовому порядку встановити родинні відносини з померлим [PERSON] , а також зазначено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, інших заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців не надходило. Тобто, відсутні інші особи, які претендують на спадкове майно. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (Постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22). Таким чином, необхідність встановлення факту спільного проживання для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору, а без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право (такого висновку дійшов Верховний суд у Постанові КЦС ВС від 21.02.2024 № 278/304/23 (61-8713св23). Інших перепон, окрім встановлення факту родинних відносин, для отримання свідоцтва про спадкування за законом в позасудовому порядку не існує, нотаріусом у відмові про вчинення нотаріальної дії не зазначено інших підстав, які заважають йому видати свідоцтво про спадкування їй як спадкоємцю четвертої черги, а, відтак, у даній справі відсутній будь-який спір, у тому числі, спір про право. В судовому засіданні заявниця свою заяву підтримала та просила суд її задовольнити, додатково пояснивши, що, коли їй виповнилось 3 роки, її мама стала жити з [PERSON] . А коли вона пішла в 1-й клас, вони всі разом повернулись з Петропавлівська-Камчватського в Україну. Коли померла її мама, відчим [PERSON] більше не одружувався. Вони завжди родичались, допомагали йому. Коли у вітчима [PERSON] стався перший інсульт, вона забрала його до себе (більше 5 з половиною років до його смерті), і так вони всі разом і жили. Родичів [PERSON] вона ніколи не бачила і про них нічого не чула. Представник заявниці суду пояснив, що заяву своєї довірительки він повністю підтримує. Докази сумісного проживання однією родиною його довірительки та нині покійного [PERSON] містяться в матеріалах справи. Заінтересована особа - приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іопель Сергій Олександрович - в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення вимог не заперечував (а.с.44, 46). Вислухавши заявницю та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Як встановлено в судовому засіданні,[INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 31.01.2023 року за № 575115 (а.с.8). Померлому, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.01.1995 року, належить частина квартири [ADDRESS] (а.с.9-11). Інша частина даної квартири належала дружині померлого [PERSON] - [PERSON] (а.с.9-10), яка теж померла [INFO] (а.с.12) і належну їй частину квартири успадкувала заявниця по справі, що підтверджується рішенням суду від 26.04.2006 року по справі № 2-5219/06 (а.с.13-15). [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований у належній йому квартирі [ADDRESS] , але з 2018 року проживав у квартирі [ADDRESS] (а.с.16-17). Разом з ним проживала заявниця та її чоловік [PERSON] (а.с.16-17). Заявниця мешкала разом з померлим [PERSON] з 2018 року, а один одного вони знали дуже давно, оскільки [PERSON] був її вітчимом та виховував заявницю як рідну доньку з малечку, про що свідчать спільні фотокартки (а.с.30-34). Останні роки свого життя [PERSON] хворів, переніс два ішемічних інсульти, про що свідчить наявність медичних документів (а.с.18-19), тому заявниця забрала свого вітчима до себе, піклувалась про нього та доглядала його. Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, несли витрати на утримання житла, тобто, проживали однією сім`єю. Після смерті [PERSON] , заявниця самостійно організувала та оплатила його поховання, що підтверджується довідкою від 02.02.2024 року (а.с.20-21). Відповідно до витягу з ЄРДР, [PERSON] помер саме за адресою фактичного проживання із заявницею (а.с.22-23). Всі зазначені документи оформлені на заявницю, що свідчить про те, що померлий [PERSON] є близькою особою заявниці. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало померлому, а саме: на частину квартири [ADDRESS] (а.с.24). З метою отримання належної їй частки спадкового майна, заявниця звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Іопеля С.О., що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 73488768 від 07.08.2023 року. Однак, нотаріусом було встановлено, що він не має можливості видати на ім`я заявниці свідоцтво про право на спадщину, оскільки нею не надано документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки ст.1264 Цивільного кодексу України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Іопелем С.О. було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою фактично відмовлено заявниці у вчиненні нотаріальної дії та запропоновано звернутись до судових органів для встановлення факту родинних відносин або факту проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с.25-26). Факт проживання однією сім`єю заявниці [PERSON] та нині померлого [PERSON] в судовому засіданні також підтвердили й свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона - сусідка заявниці по під`їзду. Вона проживає на 5-му поверсі, а заявниця - на 3-му. Вона в Нікополі проживає з 1998 року. Коли вона в`їхала в свою квартиру, в квартирі, де зараз живе заявниця з чоловіком, жили батьки чоловіка заявниці, а коли вони померли, переїхала в цю квартиру [PERSON] з сім`єю. [PERSON] з ними проживав десь 5-6 років. Вона спілкувалась з [PERSON] особисто. І від нього самого, і від інших сусідів знала, що [PERSON] сильно хворіє, а [PERSON] за ним доглядає. Родичів [PERSON] , крім [PERSON] , ніколи не бачила. На похороні не була, але від сусідів дізналась, що його ховала [PERSON] з сім`єю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона - сусідка заявниці близько 30 років. Знала і матір, і батька [PERSON] і її чоловіка. Раніше в квартирі, де зараз мешкає [PERSON] з чоловіком, жили бабуся та дідусь чоловіка. Після їх смерті [PERSON] з сім`єю переїхали в цю квартиру. Батько [PERSON] - [PERSON] переїхав до [PERSON] років із 7. Він хворів, погано чув, погано ходив. [PERSON] та її чоловік доглядали за ним. Коли [PERSON] помер, [PERSON] його ховала (вони їй допомагали), поминала тощо. [PERSON] завжди називав [PERSON] - «моя доця». Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком, можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Факт того, що померлий [PERSON] та заявниця спільно проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщини, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, тобто, були однією сім`єю підтверджується наступними доказами: - Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 26.04.2006 року по справі № 1-5219/06 яким встановлено, що заявниця є рідною донькою [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] ; - Довідкою ОСББ «Черемшина-Н» № 24/21 від 15.03.2024 року, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрований за іншою адресою, але постійно, з 2018 року до дня своєї смерті - [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та її чоловіком; - Актом про спільне проживання особи, складеного головою ОСББ «Черемшина-Н» та особами, яким відомі обставини про те, що за адресою: [ADDRESS] , громадянин [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований, але фактично проживав, починаючи з 2018 року та по час його смерті ( [INFO] ). Разом з ним мешкали [PERSON] та [PERSON] . Зазначені особи разом з [PERSON] проживали спільно як члени родини, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільне харчування, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу. [PERSON] доглядала [PERSON] після двох інсультів. Після смерті [PERSON] заходи з його поховання самостійно за власний кошт здійснювала [PERSON] ; - Довідкою від 02.02.2024 року від ФОП [PERSON] про те, що приватна ритуальна агенція «ЧОРНА РОЗА» здійснила поховання праху [PERSON] за замовленням та за кошти [PERSON] ; - фотоматеріалами; - свідченнями очевидців, на очах яких [PERSON] , вона та її чоловік спільно проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщині, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, тобто, були однією сім`єю. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, згідно із законом, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом. Зокрема, згідно п.1 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 57 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Отже, спір про право має місце там і тоді, коли інша заінтересована особа претендує на спадкове майно поряд із заявником, а також, якщо розгляд цього питання пов`язане з вирішенням спору про право. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (Постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22). Таким чином, необхідність встановлення факту спільного проживання для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору, а без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право (такого висновку дійшов Верховний суд у Постанові КЦС ВС від 21.02.2024 № 278/304/23 (61-8713св23). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами та показаннями свідків, а тому є підставою для задоволення заяви. Враховуючи викладене та

Outcome: approved