Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

15 лютого 2024 року [PERSON] , [INFO] , звернулась до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до відповідачів, які є її батьками, та просить суд стягнути з них аліменти на її користь та утримання, в розмірі частки всіх видів їх заробітку (доходу), з кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] проживає окремо від батьків відповідачів [PERSON] та [PERSON] , разом зі своєю бабою. Зазначає, що вимушена проживати окремо від них у зв`язку з вчиненням відносно неї фізичного та психологічного насильства з боку матері. Батьки добровільно позивачку не утримують, дійти згоди щодо її добровільного матеріального забезпечення сторони не можуть. Тому, позивачка звертається з позовом до суду. (а.с. 1-2) Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 лютого 2024 року призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. (а.с.11-13) 15 квітня 2024 року до суду надійшов відзив відповідачів [PERSON] та [PERSON] на поданий позов, яким вони заперечують проти заявлених позовних вимог позивача та просять відмовити у задоволенні її позову з огляду на наступне. Окрім дочки [PERSON] , відповідачі виховують сина [PERSON] , [INFO] . Зазначають, що з появою другої дитини дочка стала поводити себе зухвало, почала провокувати сварки, вести себе неадекватно по відношенню як до батьків, так і до брата, постійно дорікала тим, що піде жити до бабусі. Відповідачі, як батьки позивачки, повністю забезпечують її матеріально, купують усе необхідне для її розвитку, а тому у задоволенні даного позову слід відмовити, оскільки предмет спору, на думку відповідачів, відсутній. (а.с.32-34) 07 травня 2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, де вказала, що заперечує той факт, що відповідачі її повністю матеріально забезпечують, оскільки вони жодної матеріальної допомоги їй не надають, не цікавляться її життям та не приймають участь у її вихованні, чим порушують свій батьківський обов`язок щодо утримання своєї дитини. (а.с.47-48) Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути без її участі, про що зазначила у відповідній письмовій заяві. (а.с. 52) Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не прибули, їх представник адвокат Охріменко В.Б. подав письмову заяву, якою просив розглянути справу у їх відсутність. У заяві зазначив про часткове визнання позовних вимог [PERSON] без конкретизації меж. (а.с.57) Представник третьої особи [PERSON] скерувала до суду заяву, якою просила про розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримала з огляду на те, що утримання дитини є безумовним обов`язком відповідачів-батьків. (а.с.65-66) Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , а відповідач [PERSON] - матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с.4) Згідно акту, складеного [PERSON] в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , засвідченого головою квартального комітету №12 [PERSON] 23 квітня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , проживає, але не зареєстрована, за адресою: [ADDRESS] , зі своїм дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] з 26 листопада 2023 року. (а.с.49) З довідки про склад сім`ї № 181, складеної начальником квартального комітету №17 [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] власник, [PERSON] дружина, та син [PERSON] , [INFO] . (а.с.35) За ч. 1 ст. 18 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Згідно ч. 4 ст. 152 Сімейного кодексу України, дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст. 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно зі\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 того ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами\~ст.182 Сімейного кодексу України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд виходить з вимог ст.12 ЦПК України, відповідно якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги неповнолітньої [PERSON] про стягнення аліментів з відповідачів на її утримання узгоджуються з вимогами ст. 180, 181, 182СК України про обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину шляхом сплати аліментів в обраний спосіб позивачем, а саме у визначеній частці, при цьому підстав звільнити батьків від виконання цього обов`язку суд не встановив. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , зазначивши у відзиві про належне утримання дочки [PERSON] та забезпечення її всім необхідним для її розвитку та прийняття участі у її вихованні, не надали доказів на підтвердження належного виконання своїх батьківських обов`язків. Оцінюючи усі докази, які містяться в матеріалах цивільної справи та досліджені судом в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позову, у зв`язку з чим вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved