Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду\~ із позовною\~заявою до\~відповідача про\~скасування арешту,\~на обґрунтування\~якої зазначив,\~що він є спадкоємцем майна після смерті матері [PERSON] . Під час оформлення спадкових прав йому стало відомо, що на майно померлої [PERSON] накладено арешт, що є перешкодою для вчинення реєстраційних дій. Після звернення до виконавчої служби, позивачу стало відомо, що арешт накладений на все майно. Наразі виконавче провадження знищено, у зв`язку із чим виконавча служба не може зняти відповідний арешт. Позивачу рекомендовано звернутись до суду. 31.05.2024 року представницею відповідача ПрАТ «Енергія» подано до суду відзив, в якому остання зазначила, що на час розгляду даної справи, рішення Обухівського району суду Київської області від 21.01.2003 року №2-130-03 про стягнення заборгованості на користь ОП «Енергія», що стало підставою для накладення арешту, виконано. А тому, просила врахувати вказане під час винесення рішення та розглядати справу без її участі. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити. Представниця відповідача ПрАТ «Енергія» в судове засідання не з`явилась, у відзиві просила розглядати справу без її участі. Представник Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, клопотань, заяв до суду не направив. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 \~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~ Відповідно до ч. 5, 6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази приохоть до висновку, що позовні вимоги\~ підлягають задоволенню\~ з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина, яка була прийнята позивачем, як єдиним спадкоємцем, шляхом проживання в спадковій квартирі та подання заяви до нотаріальної контори, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру. В кінці березня 2024 року приватний нотаріус повідомив, що на спадкову квартиру та все майно моєї померлої матері накладено арешт, а тому запропонував звернутися до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області. При зверненні\~до останнього\~позивач отримав\~відповідь №26072\~від 28\~березня 2024\~року,\~що відомості\~про накладення\~арешту у\~них відсутні,\~так як\~пройшло більше\~трьох років\~з часу\~відкриття виконавчого\~провадження,\~але з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно встановлюється, що дійсно існують арешти на спадкову квартиру та майно померлої матері, а тому роз`яснили право звернення до суду. Накладений арешт є перешкодою для вчинення реєстраційних дій з майном. Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст.319 Цивільного кодексу України\~власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі\~ст.321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Положеннями ч. 1 ст.\~59\~Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні; позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~ Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на майно, яке належало на праві власності померлій [PERSON] , порушує можливості реалізації позивачем своїх прав власності на вищезазначене нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, а відтак і про задоволення позову. Разом із цим суд зазначає, що відповідач Обухівський міськрайонний відділ ДВС ЦМУЮ не є належним відповідачем в цій справі, тому вимоги до нього задоволенню не підлягають.

Outcome: approved