Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

адвокат Трун Ольга Валентинівна, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське». 16.04.2020 року останнього було звільнено за власним бажанням за ст. 38 Кодексу законів про працю України. При звільненні підприємство не провело з позивачем повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2024 року (справа № 227/3575/23) стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 31982,66 грн. 10.04.2024 року судове рішення в примусовому порядку було виконано в повному обсязі. З квитанції № 388460 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС відповідачу було доставлено позовну заяву [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі 15.12.2023 року. Тому час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з 16.12.2023 року і закінчується днем виплати 10.04.2024 року. Враховуючи викладене та уточнену позовну заяву, представник позивача просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.12.2023 року по 10.04.2024 року в розмірі 69877,70 грн. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Трун О.В. в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача. Представник відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», у судове засідання не з`явився, надав відзив, в якому просив справу розглянути без участі представника товариства, а позовні вимоги задовольнити частково, застосувавши принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку належного позивачеві, шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні данні та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] працював на ТОВ «Краснолиманське» з 02.12.2019 року по 16.04.2020 року. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2024 року у справі № 227/3575/23 позов [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Трун Ольга Валентинівна, до товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року в розмірі 31982,66 грн., без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до платіжної інструкції № 3451, яка була надана позивачем, сума заборгованості в розмірі 31982,66 грн. була перерахована [PERSON] 10.04.2024 року. Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 322 від 08.05.2024 року середньоденний заробіток [PERSON] на дату звільнення склав 841,90 грн. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно висновків про правильне застосування норм права, викладених Верховним Судом у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Кількість робочих днів за період з 16.12.2023 року по 10.04.2024 року включно складає 83 днів. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.12.2023 року (момент отримання відповідачем копії позовної заяви) по 10.04.2024 року (момент фактичної виплати заробітної плати), становить 69877,70 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів, виходячи із розрахунку: 841,90 грн. х 83 робочих днів. Проте, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Тому, визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження №14-62цс18), зазначені у ній критерії, які слід враховувати при визначенні розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем на час звільнення становила 31982,66 гривень (а.с.15-18, 20). Судом визначено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 69877,70 гривень, що перевищує суму заборгованості та є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення, несправедливим щодо роботодавця та порушує принцип співмірності, відтак суд вбачає можливим зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] , і визначає такий в розмірі 31982,66 гривень, вважає, що такий розмір середнього заробітку є співмірним розміру невиплачених при звільненні сум, справедливим і таким, що відповідає обставинам даної справи. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31982,66 гривень. Зменшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), а також висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 08 липня 2020 року у справі № 761/17815/18 (провадження № 61-21117св19), від 29 липня 2020 року у справі № 212/6331/19 (провадження № 61-1610св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 152/1957/15 (провадження № 61-4141св20), від 27 січня 2021 року у справі № 332/3682/17 (провадження № 61-9206св20), від 10 лютого 2021 року у справі № 542/656/16-ц (провадження № 61-21050св19, від 24 лютого 2021 року у справі № 592/3597/20 (провадження № 61-15108св20), від 03 березня 2021 року у справі № 279/6777/19 (провадження № 61-9918св20), від 24 березня 2021 року у справі 359/8379/17 (провадження № 61-13585св20) та від 16 квітня 2021 року у справі № 761/11253/19 (провадження № 61-10729св20). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним судові витрати зі сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial