Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

I. Зміст позовних вимог. Представник позивача звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «АЙКОНС» (далі\~відповідач), в якому просить визнати виконавчий напис від 11.06.2021 року №62335, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., яким стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість, таким, що не підлягає виконанню. Також просить вирішити питання про компенсацію витрат на оплату судового збору та професійної правничої допомоги. II. Позиція позивача. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 14.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С. було відкрито виконавче провадження №66817765 на підставі виконавчого напису №62335, виданого 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості в сумі 5792,00 грн. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню оскільки вчинений з порушенням законодавства. Так, відповідно до виконавчого напису від 11.06.2021 №62335 між ним та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 29 липня 2020 було укладено кредитний договір №921409. Згідно із договором №1-26/04/2021 від 26.04.2021 про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором новим кредитором за цими зобов`язаннями стало ТОВ «ФК «АЙКОНС». Вказує на те, що його не було письмово повідомлено про можливе відступлення права вимоги в порядку ч.2 ст.\~1082 ЦК України\~на користь ТОВ «ФК «АЙКОНС». Просить також звернути увагу, що однією з умов вчинення виконавчого напису є: засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (за наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте позивачу не було надіслано повідомлення про усунення порушення, що у свою чергу засвідчує факт недотримання вимоги законодавства щодо порядку вчинення виконавчого напису. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», підпункту 1.2 пункту 1, підпунктів 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, оскільки сума заборгованості вказана у виконавчому написі нотаріуса не є безспірною, так як на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису безспірність заборгованості не була встановлена, відповідачем не було подано нотаріусу документи, визначені п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, а тому виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Приватний нотаріус не отримав від сторін первинні документи щодо видачі кредиту, що є підставою вважати, що заборгованість не є безспірною. ІІІ. Виклад позиції відповідача. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. ІV. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою від 30.06.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 17.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі, постановлено призначити справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не прибули, представник подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, повторно в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його участі не заявляв, заперечень проти позову не надав. Треті особи правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористалися, в судове засідання не з`явилися , про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені\~ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення, тому на підставі ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача,\~суд постановив\~здійснювати заочний розгляд справи. Крім того, за приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. V. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. З постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2021 року (ВП №66817765) та виконавчого напису №62335 від 11.06.2021 року і договору №921409 від 29.07.2020 вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №62335 від 11.06.2021 року, здійсненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №921409 від 29.07.2020 року, укладеного з первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», право вимоги за яким було відступлено за кредитним договором до ТОВ «ФК «АЙКОНС», тобто останнє набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. Стягнення заборгованості за кредитним договором проводиться за період з 29.07.2020 року по 25.05.2021 року. Сума заборгованості становить 5792,00 гривні, що складається з 1400,00 гривень простроченої заборгованості за сумою кредиту; 2394,00 гривень простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам; 798,00гривень строкової заборгованості за несплаченими відсотками. Крім того, 1200 гривень плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Загальна сума, що підлягає стягненню 5792,00 гривні. VІ. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 були визнанi незаконними i нечинними, зокрема, положення пункту 2 Переліку. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. та до закінчення касаційного розгляду було зупинено виконання постанови Київського апеляційне адміністративного суду від 22.02.2017 року. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3\~ст. 77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. VIІ. Оцінка та висновки суду Виконавчий напис нотаріуса, який є предметом дослідження у даній справі вчинено нотаріусом 11.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017, якою були визнані незаконними i нечинними, зокрема, положення пункту 2 Переліку. Отже, у зв`язку з визнанням судом незаконними норм постанови КМУ № 662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова КМУ від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Крім того, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 констатувала, що коли порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Однак, у даній справі, встановлено недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат» в частині невідповідності наданих нотаріусу документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, що призвели до порушення гарантованих законом прав боржника. Матеріалами справи встановлено, що 29.07.2020 між позивачем та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено кредитний договір №921409, з метою отримання кредитних коштів, право вимоги за яким було відступлено за кредитним договором до ТОВ «ФК «АЙКОНС». Сума кредиту 1400,00 грн., строк - 30 днів з 29.07.2020, розмір процентної ставки 1,90% від суми кредиту за кожен день користування ним. Також сторони узгодили настання відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно виконавчого напису стягнення проводиться за період з 29.11.2020 року по 25.05.2021 року, сума заборгованості становить 5792,00 гривні, що складається з 1400,00 гривень простроченої заборгованості за сумою кредиту; 2394,00 гривень простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам; 798,00гривень строкової заборгованості за несплаченими відсотками. Крім того, 1200 гривень плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Даних про направлення відповідачем позивачу письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором матеріали справи не містять. В червні 2021 року банк звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна із заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором №921409 від 29.07.2020 року, укладеними між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», правонаступником якого є ТОВ «ФК «АЙКОНС». Зі змісту виконавчого напису вбачається, що нотаріусу був наданий вказаний кредитний договір, даних про те, які ще були подані нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису матеріали справи не містять. Кредитний договір №921409 від 29.07.2020 року, який став підставою для видачі оспорюваного виконавчого напису, не був нотаріально посвідченим, договір укладений в простій письмовій формі, оскільки обов`язкове його нотаріальне посвідчення не вимагається чинним законодавством України. 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 62335, про стягнення з\~ [PERSON] на користь ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», правонаступником якого є ТОВ «ФК «АЙКОНС» грошових коштів на загальну суму 5792,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №921409 від 29.07.2020 року. Встановлені матеріалами справи обставини свідчать, що серед документів наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Наданий нотаріусу кредитний договір №921409 від 29.07.2020 року не посвідчений нотаріально, а отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. За таких обставин позов підлягає задоволенню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, оскільки перевірка доводів позивача чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мала безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису здійснюється судом у повному обсязі та зазначається в рішенні у тому випадку, коли надані документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника відповідають умовам вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приймаючи рішення у справі, суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)). Встановивши, що у нотаріуса взагалі було відсутнє право на вчинення виконавчого напису у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем відповідних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, суд вважає недоцільним давати аналіз іншим доводам позовної заяви щодо розміру заборгованості, наявності чи відсутності спору з приводу наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором, тощо. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. VIII. Розподіл судових витрат Згідно ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: \~1) у разі задоволення позову на відповідача;\~ 2) у разі відмови в позові на позивача;\~3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1073,60 гривень за подання позовної заяви та 536,80грн. за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: \~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; \~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: \~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); \~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); \~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; \~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. \~Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.04.2021 №757/60277/18-ц. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 600000 гривень. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу позивачем подано договір про надання правової допомоги №23087 від 13.06.2023 року укладений між позивачем та його представником, додаток до нього, акт приймання передачі послуг та квитанцію від 21.06.2023 на суму 6000,00 грн. З акту приймання передачі послуг вбачається, що на підставі договору про надання правової допомоги №23087 були надані послуги на 6000,00грн.. З урахуванням вищенаведеного, суд, приходить до висновку, що сума в розмірі 6000,00 гривень, заявлена до відшкодування є співмірною з обсягом заявлених позовних вимог та в подальшому задоволених судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved