Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

26.04.2023 року позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, в якій просив встановити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , яка належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, а саме виділити позивачу одну житлову кімнату площею 15,1 кв.м з балконом 0,7 кв.м, а відповідачці дві житлові кімнати площею 10,9 та 8,1 кв.м, місця загального користування залишити у спільному користуванні. Підставою звернення до суду позивач зазначив необхідність розподілу особових рахунків у квартирі, оскільки відповідачка в ній не проживає, а позивач зобов`язаний нести витрати по її утриманню в межах власних можливостей, оскільки без такого розподілу поділити особові рахунки в квартирі неможливо. Ухвалою судді від 01.05.2023 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, наданий відповідачці час для подання відзиву (а.с.18). Ухвалою суду від 18.05.2023 року підготовче провадження у справі було відкладено через те, що у відповідача не закінчився час для подання відзиву з можливістю сторін подати інші заяви по суті позову в подальшому (а.с.25). 05.06.2023 року відповідачка по справі на підставі власно поданої заяви ознайомилася з матеріалами справи (а.с.32). 07.06.2023 року відповідачка по справі надала дві заяви: одну про розгляд справи за її відсутності, другу письмові пояснення щодо предмета позову у порядку ст.43 ЦПК України, в яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача через безпідставність, направивши їх копію позивачу по справі (а.с.33-42). Ухвалою суду від 15.06.2023 року підготовче провадження було відкладено через клопотання позивача щодо необхідності ознайомитися із матеріалами справи відносно заяви відповідачки від 07.06.2023 року, яку він не отримував (а.с.44). Перед судовим засіданням 06.07.2023 року позивач по справі надав суду клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи з метою підтвердження технічної можливості визначення порядку користування квартирою на підставі заявлених ним позовних вимог після заяви відповідачки від 07.06.2023 року, яку просив призначити у Національному науковому центрі «Інститут судових експертиз імені засл. проф. М.С.Бокаріуса», надавши згоду на оплату вказаної експертизи та на вирішення експертів бажав поставити наступні запитання: -чи можливо переобладнати квартиру [ADDRESS] зі сміжними кімнатами у квартиру з ізольованими кімнатами? -чи можливо визначити у користування двом співвласникам переобладнану квартиру [ADDRESS] відповідно до заявлених позовних вимог? -чи можливо визначити інші варіанти користування квартирою [ADDRESS] , двом співвласникам переобладнаної квартири? Судове засідання 06.07.2023 року було відкладено через зайнятість складу суду у іншій кримінальній справі, яка розглядається колегіально у Первомайському міськрайонному суді Харківської області (а.с.55). Ухвалою суду від 10.07.2023 року встановлено відсутність у позивача будь-яких інших технічних документів щодо квартири, відносно якої він бажає провести відповідну експертизу, та з метою чіткого проведення експертизи без можливості повернення документів на адресу суду з метою витребування додаткових матеріалів (оскільки суб`єктом призначення експертизи буде виступати суд в разі задоволення клопотання позивача) у порядку ч.7 ст.81 ЦПК України було витребувано у КП «Первомайське БТІ» належним чином завірені копії інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] (а.с.58-59). Після судового засідання 10.07.2023 року позивач надав заяву від 11.07.2023 року, в якій просив провести судове засідання, призначене на 31.07.2023 року без його участі, заявлене ним клопотання підтримав та просив його задовольнити (а.с.63). 19.07.2023 року на адресу суду на виконання вимог ухвали суду від 10.07.2023 року з КП «Первомайське БТІ» Первомайської міської ради Харківської області разом із супровідним листом надійшли належним чином завірені копії інвентаризаційної справи та матеріали технічної інвентаризації на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.65-107). Ухвалою суду від 31.07.2023 року клопотання позивача було задоволено та по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу на підставі питань, які просив поставити перед експертами позивач, провадження у справі зупинено, витрати за проведення експертизи покладено на позивача у справі (а.с.111-112). Вказана ухвала 18.08.2023 року набрала законної сили та була направлено до виконавця - до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз» ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. 17.05.2024 року матеріали справи разом із супровідним листом надійшли на адресу Первомайського міськрайонного суду з експертної установи через зняття експертизи з виконання через не оплату позивачем її вартості на підставі направленого позивачеві кошторису (а.с.125). Ухвалою судді від 23.05.2024 року провадження у справі було відновлено та призначено наступне судове засідання у підготовчому провадженні, клопотання позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи залишено без задоволення через не виконання вимог щодо її оплати (а.с.127-128). 03.06.2024 року позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку заявлених позовних вимог (а.с.132). Ухвалою суду від 17.06.2024 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті в день підготовчого провадження, враховуючи час перебування справи в провадженні суду, не зважаючи даного факту, чітке висловлення сторонами своєї позиції щодо заявлених позовних вимог та надання сторонами заяв щодо розгляду справи за їх відсутності (а.с.134-135). У судове засідання для розгляду справи по суті сторони не прибули, надавши заяви щодо своєї позиції за заявленими позовними вимогами та просили справу розглядати за їх відсутності, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (а.с.33, 132). У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до думки, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області 16.11.2021 року, реєстровий номер 558, позивачу та відповідачці належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] (а.с.10-13). Обидві сторони у вказаній квартирі не мешкають, що підтверджується наданими суду даними про фактичне проживання позивача (а.с.132) та письмовими поясненнями відповідачки від 07.06.2023 року (а.с.34-37), відповідно до яких встановлено, що відповідачка взагалі залишила межі України зі спільною дитиною сторін по справі та повертатися на постійне проживання в Україну до закінчення дії воєнного стану не збирається. Підставою для заявлення відповідних вимог з боку позивача зазначено той факт, що він не може оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг та відкрити окремий рахунок для нарахування та оплати комунальних послуг, зокрема щодо послуг з управління багатоквартирними будинками та поводження з твердими побутовими відходами та послуг з постачання теплової енергії з комунальних підприємств «Жилсервіс» та «Тепломережі» Первомайської міської ради Харківської області, які нараховуються на загальну площу квартири та опалювальну площу відповідно. Призначена по справі судова будівельно-технічна експертиза не відбулася через її неоплату позивачем, відповідно він несе усі ризики її не проведення на підставі ч.4 ст.12 ЦПК України. Спору щодо порядку користування майном під час розгляду справи не встановлено, як і перешкод у користуванні спірною квартирою жодній із сторін по справі. Таким чином, підставою для пред`явлення позову є бажання позивача, за його словами, отримати субсидію та відкрити окремі рахунки на комунальні послуги, зокрема за послугами з управління багатоквартирними будинками та поводження з твердими побутовими відходами та послугами з постачання теплової енергії, оскільки інші комунальні послуги, як-то електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення можуть обліковуватися за лічильниками, що, в контексті, відсутності відповідачки, вказує, що виключно позивач такі послуги отримує та через це підстав для відкриття окремих особових рахунків для предмету спору в даній справі немає. Вказані вимоги можуть бути предметом судового захисту у контексті ст.16 Цивільного кодексу України. Однак в даній справі позивач відносно неможливості призначення субсидії не довів факт взагалі звертання з його боку для призначення такої субсидії (у відповідний орган соціального захисту населення на час звернення до суду), а в контексті обраного порядку користування квартирою обрав собі при відступі від ідеальних часток такий варіант, за яким загальна площа та опалювальна площа є меншою, ніж та, що припадає на належну йому 1/2 частку квартири, а балкон взагалі як допоміжне приміщення, не враховуюється відповідними комунальними підприємствами як загальна та опалювальна площа, що не є адекватним при визначенні порядку користування квартирою за відсутності проведеної по справі судово-будівельної експертизи та в контексті вирішення справи в порядку застосування виключно норм права. При відсутності проведеної по справі експертизи саме позивач в даній категорії справ повинен доводити адекватність визначення порядку користування спільною частковою власністю шляхом заявлення вимог, які відносно площі або дорівнюють його частці у власності, або є більшими, ніж його частка, що повинно підтверджувати його вимоги саме в частині можливості визначення порядку користування житловим приміщенням по критерію адекватності та розумності. При цьому суд відкидає як неналежно аргументовану і позицію відповідачки щодо взагалі неможливості визначення порядку користування спільною частковою власністю, а саме в частині того, що при такому визначенні повинен враховуватися факт того, яке з житлових приміщень є прохідним та чи є згода іншого співвласника на те користування, оскільки при визначенні порядку користування житловим приміщенням в даній справі спільна часткова власність сторін не припиняється, відхід від часток власності є можливими з наданням навіть не ізольованого приміщення у користування, та пов`язаний з вирішенням спору щодо користування майном, а не виділом частки у натурі з припиненням права часткової власності. Тим більше, позиція відповідачки не відповідає вимогам щодо вирішення спірної ситуації по суті, враховуючи відсутність між сторонами згоди на визначення порядку користування майном в частині оплати комунальних послуг. Відповідно до\~\~ст. 150 Житлового кодексу України\~\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою\~\~статті 319 ЦК України\~\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою\~\~статті 321 ЦК України\~\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частинами першою, другою\~\~статті 355 ЦК України\~\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини першої\~статті 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 358 ЦК України\~\~регламентовано правила здійснення правомочностей співвласниками об`єкта права спільної часткової власності. Зокрема, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зі змісту наведеної норми закону можна зробити висновок, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Вказана норма матеріального права свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частку майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~\~статті 358 ЦК України\~\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, які відповідають частці у праві спільної часткової власності. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При встановленні порядку користування майном кожному зі співвласників передається в користування конкретна його частина з урахуванням його частки в праві спільної власності. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed