Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. \~ \~ \~ \~ Представник [PERSON] адвокат Собина П.М. звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності належала квартира за адресою [ADDRESS] . 01.09.2017 року укладено договір дарування квартири, за яким позивачка подарувала належну їй вищевказану квартиру [PERSON] . На той час у його власності перебувала квартира за адресою [ADDRESS] . Цього ж дня 01.09.2017 року було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продав свою квартиру [PERSON] . Зазначає, що за домовленістю між позивачкою та [PERSON] повинен був відбутися правочин міни, згідно якого [PERSON] мала намір обміняти свою квартиру за адресою [ADDRESS] на квартиру за адресою [ADDRESS] . До укладення правочинів, 27.08.2017 року позивачка переїхала проживати за адресою [ADDRESS] , де її утримує та доглядає [PERSON] . Позивачка стверджує, що укладення правочину дарування 01.09.2017 року є удаваним правочином, спрямованості її волі та [PERSON] в правочині дарування були на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що зазначені в договорі дарування від 01.09.2017 року, тобто відбулося приховування наміру вчинити правочин міни квартири, кожна із сторін мала намір отримати у власність нерухомість іншої сторони. У зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом та просить визнати удаваним правочин договору дарування, укладенений 01.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Процесуальні дії в справі та аргументи сторін. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2023 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 27.01.2023 року на виконання вищевказаної ухвала від представника позивачки надійшла заява разом з копією квитанції про доплату судового збору. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14.02.2023 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила про безпідставність позову, оскільки позивачка звернулася до суду з позовом про визнання удаваним договору дарування від 01.09.2017 року, сторонами якого є [PERSON] та [PERSON] , тому вона є неналежним відповідачем, оскільки жодним чином не порушила права чи інтереси позивачки. Крім того, зазначила, що позовна заява подана з пропуском строку позовної давності, оскільки договір було укладено в 2017 року, а до суду звернулася лише в 2023 році. Також зазначила, що позивачкою не додано жодних доказів про те, що саме на момент укладення договору дарування сторонами умисно оформлявся інший правочин, між відповідачем та позивачем встановлені інші правовідносини, не передбачені договором дарування, і що цей правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою або внаслідок впливу тяжкої обставини. На підставі вищевикладеного просила в задоволенні позову відмовити /т.с.1 а.с. 32-36/. \~ \~ \~ \~21.02.2023 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання правочину удаваним, яку мотивує тим, що він був власником квартири за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Зазначив, що він мав намір домовитися з [PERSON] про обмін їх власними квартирами, тобто він став власником квартири за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] була б власницею квартири за адресою [ADDRESS] . 01.09.2017 року укладено договір дарування квартири, за яким позивачка подарувала належну їй вищевказану квартиру [PERSON] . Цього ж дня між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS] . [PERSON] зазначив, що в дійсності він мав намір укласти з [PERSON] договір міни квартир, наміру продавати свою квартиру [PERSON] у нього не було. При підписанні договору купівлі-продажу він не отримував від [PERSON] коштів. На підставі викладеного просить визнати удаваним договір купівлі-продажу укладений 01.09.2017 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, а також визнати, що 01.09.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали правочин міни, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому квартиру за адресою [ADDRESS] та [PERSON] , передала у власність [PERSON] належну їй квартиру за адресою [ADDRESS] /т.с.1 а.с.43-45/. \~ \~ \~ \~Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 20.03.2023 зустрічний позов прийнято, ухвалено перейти в загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання /т.с.1 а.с.67/. \~ \~ \~ \~03.04.2023 року від представника [PERSON] адвоката Розторгуєвої В.Б. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначила, що зустрічна позовна заява подана поза межами строку позовної давності, позивачем не надано жодних доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, заява про поновлення строків позовної давності з посиланням на докази відсутня. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, що саме на момент укладення договору купівлі-продажу сторонами умисно оформлявся інший правочин, між відповідачем та позивачем встановлені інші правовідносини, не передбачені договором купівлі-продажу, і що цей правочин вчинено під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок тяжкої обставини. Зазначила, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильне його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Підписуючи договір купівлі-продажу 01.09.2017 року [PERSON] та [PERSON] досягли усіх істотних умов договору купівлі-продажу. В їх присутності договір було посвідчено приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М. На підставі вищевикладеного просила в задоволенні позовних відмовити та застосувати строки позовної давності /т.с.1 а.с.78-82/. \~ \~ \~ \~У зв`язку з неодноразовою неявкою позивачів та їх представників у судове засідання ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 04.07.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання правочину удаваним та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання правочину удаваним залишено без розгляду /т.с.1 а.с.157-159/. \~ \~ \~ \~Постановою Сумського апеляційного суду від 31.10.2023 року ухвалу Охтирського міськрайонного суду від 04.07.2023 року в частині залишення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання правочину удаваним без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду /т.с.1 а.с. 223-226/. \~ \~ \~ \~21.11.2023 року від представника [PERSON] адвоката Крамаренко І.В. надійшла зустрічна позовна заява про визнання правочину удаваним, яку заявлено до [PERSON] , третя особа [PERSON] , мотивує тим, що [PERSON] був власником квартири за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Зазначив, що він мав намір домовитися з [PERSON] про обмін їх власними квартирами, тобто він став власником квартири за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] була б власницею квартири за адресою [ADDRESS] . 01.09.2017 року укладено договір дарування квартири, за яким позивачка подарувала належну їй вищевказану квартиру [PERSON] . Цього ж дня між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS] . Зазначила, що в дійсності [PERSON] мав намір укласти з [PERSON] договір міни квартир, наміру продавати свою квартиру [PERSON] у нього не було. При підписанні договору купівлі-продажу він не отримував від [PERSON] коштів. На підставі викладеного просить визнати удаваним договір купівлі-продажу укладений 01.09.2017 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, а також визнати, що 01.09.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали правочин міни, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому квартиру за адресою [ADDRESS] та [PERSON] , передала у власність [PERSON] належну їй квартиру за адресою [ADDRESS] /т.с.2 а.с.1-4/. \~ \~ \~ \~Представник [PERSON] адвокат Собина П.М. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що [PERSON] вирішила обміняти квартиру, фактично мова йшла про договір міни, так як [PERSON] з [PERSON] міняли дві квартири, оцінка виконувалася в один день, договори купівлі продажу і дарування укладалися в один день і вони вважали, що підписують договір міни, грошей за договором не передавали, фактично мав місце удаваний правочин. В січні 2023 року [PERSON] вигнали з будинку, після чого виникло питання. Зустрічний позов визнав. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] , яка в судовому засіданні допитана в якості свідка, пояснила, що її онука [PERSON] винаймала квартиру по [ADDRESS] у [PERSON] , де проживала разом із сином [PERSON] . [PERSON] [PERSON] і мати [PERSON] займалися оформленням цих документів, вона з [PERSON] вирішили обмінятися квартирами, вона його знала, так як її онука з сином [PERSON] проживали у квартирі [PERSON] . років три чотири, фактично йшла мова про договір міни. Вважала, що уклала договір міни, а як виявилося після звернення до адвоката, що вона подарувала квартиру [PERSON] . Для оформлення договорів мати відповідачки підвозили їх з [PERSON] до нотаріуса. Після укладення договору вона переїхала проживати на [ADDRESS] до [PERSON] З провулку [ADDRESS] на [ADDRESS] переїхали проживати [PERSON] з чоловіком [PERSON] , який доводиться [PERSON] сином, які до цього проживали у [PERSON] на [ADDRESS] , а туди на провулок [PERSON] , 23 до свекрухи переїхала онука позивачки [PERSON] з чоловіком (другий син [PERSON] ), так як той будинок належить [PERSON] (батьку її чоловіка), на побутовому грунті між ними винкали конфлікти і вона хотіла допомогти онуці, але у 2018 році її онука [PERSON] влітку покинула сім`ю та вибула, а вона там так і залишилася проживати у [PERSON] . У [PERSON] стали виникати конфлікти із чоловіком [PERSON] у 2023 році, вона стала його виганяти і він почав приходити до матері на [ADDRESS] . Про те, що вона подарувала квартиру, а не обмінялася, позивачка дізналася в минулому році, коли звернулася до адвоката. Зустрічний позов визнає. \~ \~ \~ \~Представник [PERSON] адвокат Крамаренко І.В. зустрічний позов підтримала, первісний позов визнала, пояснила, що фактично було укладено удавані правочини. \~ \~ \~ \~Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні, будучи допитаним в режимі відеоконференцзв`язку, підтвердив, що обмінявся квартирами з [PERSON] . В його квартирі за адресою [ADDRESS] проживала внучка [PERSON] [PERSON] з чоловіком. [PERSON] переписала на нього свою квартиру за адресою [ADDRESS] , а він в свою чергу свою квартиру переписав на [PERSON] . Грошей від [PERSON] він не отримував, бачив її один раз. Свою квартиру він не продавав, а здійснили обмін. До нотаріуса їздив з Корабельською Лідією та її сином. Йому не відомо чому квартира оформлена на [PERSON] , адже мінявся він з [PERSON] . Просить визнати правочин удаваним, оскільки насправді було вчинено договір міни. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні первісний та зустрічний позов не визнала, пояснила, що проживала з [PERSON] та сином по [ADDRESS] близько 11 років. З ними також проживали свекруха [PERSON] , її чоловік [PERSON] , їх син [PERSON] та його дружина [PERSON] , яка є онукою [PERSON] . [PERSON] постійно говорив, щоб вона з чоловіком виїжджали з будинку [ADDRESS] , оскільки це будинок його батька [PERSON] , виникали на цьому грунті побутові конфлікти. [PERSON] з чоловіком [PERSON] пішли проживати на квартиру по [ADDRESS] . В 2017 році, щоб не було сварок у сім`ї, вирішили, що [PERSON] з чоловіком перейдуть у батьківську хату, а вона з чоловіком і дитиною перейдуть жити в ту квартиру. Цим питанням займалася її мати. Домовилися, що вона придбає у [PERSON] квартиру, [PERSON] переїде в квартиру за адресою [ADDRESS] , [PERSON] переїде на [ADDRESS] , а вона на [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу оформляли між [PERSON] та [PERSON] , кошти за договором вона не передавала, так як сплачувала все її мати. \~ \~ \~ \~Представник [PERSON] [PERSON] проти позову заперечувала, щодо позову про визнання договору дарування удаваним [PERSON] є неналежним відповідачем. [PERSON] є дієздатною, усвідомлювала свої дії та виконано умови договорів. У підтвердження свого позову не надано належних доказів. [PERSON] пояснила в суді, що була обізнаною про те, що вона не є власником квартири. \~ \~ \~ \~Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що разом з нею за адресою [ADDRESS] проживав її син з невісткою [PERSON] більше 10 років, потім також переїхали ще один син з невісткою [PERSON] , яка є онукою [PERSON] . Під час спільного проживання виникали постійні побутові конфлікти, тому вирішили здійснити обмін квартирами, так як вона добре знає [PERSON] , поспілкувалася з ним, а саме, щоб [PERSON] переїхав в квартиру за адресою [ADDRESS] , [PERSON] вона забере до себе на [ADDRESS] , а син з невісткою переїдуть на [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ [PERSON] в судовому засіданні 01.07.2024 пояснив, що проживає у квартирі по [ADDRESS] , на даний час в квартирі ремонт, він проживає з дружиною в її будинку по [ADDRESS] . В порядку спадкування в нього була квартира по [ADDRESS] , там у нього проживали на квартирі онука [PERSON] з чоловіком-сином [PERSON] . До нього зверталася [PERSON] , познайомилися з [PERSON] та він вважав, що здійснили з останньою обмін квартирами в нотаріуса. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною [PERSON] , підтвердила, що останній обмінявся квартирою з [PERSON] з [ADDRESS] на [ADDRESS] . Підтвердила, що дійсно мова йшла про обмін квартирами, гроші за договором їм не передавали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що документи, які він підписував у нотаріуса не читав, що написано в документах йому не відомо, до цього квартира була [PERSON] , який обмінявся з [PERSON] . Про передачу коштів нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у квартирі [PERSON] за адресою [ADDRESS] раніше проживав його батько. Після його смерті почав здавати квартиру квартирантам. Спочатку за вищевказаною адресою жили [PERSON] та [PERSON] , а потім туди переїхали [PERSON] з [PERSON] . Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Охтирської міської ради від 06.02.2003 року, зареєстрованого в КП «Охтирське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14.10.2003 року, за реєстраційним номером 3018387 належала квартира за адресою [ADDRESS] . 01.09.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Багацькою О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 676, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 17 кв. м. за адресою [ADDRESS] (а.с.7т.с.1 ). В п.1.6 вказаного договору вказано, що цей дар сторони оцінили у 49917 грн. 01.09.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Багацькою О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 679, згідно якого [PERSON] продав [PERSON] квартиру загальною площею 50,8 кв. м., житловою площею 26, 7 кв. за адресою [ADDRESS] , вартість квартири зазначена в договорі 49700 грн (а.с.8 т.с.1). [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] із 16.05.2019 року /т.с.1 а.с. 6/, у вказаному будинку проживає після укладення договору дарування, про що сторони підтвердили в суді. [PERSON] проживає та зарєстрований за адресою [ADDRESS] з 25.06.2019, що підтверджується матеріалами справи /т.с. 1 а.с.47/. [PERSON] проживає та зареєстрована з 06.09.2017 за адресою [ADDRESS] /т.с. 1 а.с. 14/. \~ \~ \~ \~ \~Частиною першою\~статті 4\~\~ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1\~ст. 627 ЦК України). За змістом\~ст. 202 ЦК України\~під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату. Правочин - це основна підстава виникнення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 5 цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Предметом спору є визнання договору дарування від 01.09.2017 року та договіру купівлі-продажу від 01.09.2017 року удаваними, які нібито приховують за собою укладений між [PERSON] та [PERSON] договір міни, застосувавши до них правила щодо договору міни. Вирішуючи вказані позови суд виходить зі слідуючого. Згідно зі\~ст. 235 ЦК України\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №910/19473/17 вказано, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Тобто, удаваний правочин вчинюється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого в наявності два правочини - прихований і удаваний - такий, що прикриває перший правочин. Удаваний правочин, на відміну від прихованого, сторонами не виконується. Відповідні права і обов`язки сторонами не реалізуються. Сторони правочину виконують тільки ті обов`язки та реалізують ті права, що випливають із прихованого правочину. З учиненням удаваного правочину сторони навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Удавані правочини - це правочини з дефектами волі такого правочину та мети. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, який, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваними правочинами. Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16, у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №707/1541/16-ц та від 06 червня 2018 року у справі №910/19473/17. Оскільки згідно із ч. 1 ст.\~202, ч. 3 ст.\~203 ЦК України\~головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити - чи є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме правочин. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі\~ст. 235 ЦК України\~має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Таким чином, вимоги про визнання удаваним договору спрямовані на встановлення обставин, які є підставою для вирішення спору та підлягають з`ясуванню судом під час вирішення спору (такі висновки, викладені у пунктах 43, 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі N522/14890/16-ц, постанові Верховного Суду від 17.01.2019 у справі №923/241/18). При чому для задоволення позову необхідно встановити не лише те, що правочин є удаваним, але й наявність порушення цивільного права чи охоронюваного законом інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду. Аналогічні роз`яснення зазначено у Постанові Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». За змістом п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (ст. 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Як встановлено судом [PERSON] подарувала свою квартиру за адресою [ADDRESS] [PERSON] , вибула з квартири, проживає у [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Договір є дійсним, посвідчений нотаріально. [PERSON] належну йому квартиру за адресою [ADDRESS] продав за договором купівлі продажу [PERSON] , яка за вказаною адресою проживає, зареєстрована з 06.09.2017. Вказаний договір є дійсним, посвідченим нотаріально. Умови вказаних правочинів виконано усіма сторонами, в тому числі [PERSON] , яка вибула з квартири, а отже, є обізнаною про укладення угоди та про наслідки укладення такої угоди. [PERSON] у своїх поясненнях серед іншого зазначила, що була обізнаною про те, що не являється власником квартири і проживала у [PERSON] , яка і займалася оформленням документів. Суд критично оцінює надані [PERSON] показання в якості свідка в суді щодо укладення договору міни із [PERSON] та вважає, що вона все ж таки була обізнаною про те, що вона здійснила віджудження своєї квартири, так як вона про це повідомила, пояснивши, що вона знала, що є не власником квартири після підписання документів у нотаріуса, свідомо вчинила саме такий правочин у нотаріуса, оскільки сама ж пояснила в суді, що намагалася допомогти своїй онуці влаштувати життя, однак, її онука [PERSON] покинула свого чоловіка, вибула, а вона так і продовжує проживати у [PERSON] . Взимку 2023 року [PERSON] вигнала свого чоловіка- [PERSON] , який прийшов до матері [PERSON] , в зв`язку з чим вона звернулася до суду, так як немає власного житла. Твердження позивачки [PERSON] про те, що їй стало відомо про укладення договору дарування після звернення до адвоката, суд також оцінює критично, вважає їх непереконливими та такими, що не узгоджуються разом з іншими доказами у їх сукупності. Твердження адвоката Собини П.М. про те, що нібито в суді [PERSON] підтвердила, що не передавала грошових коштів за договором купівлі продажу, не заслуговують на увагу суду, оскільки це не відповідає фактичним обставинам справи, так як вона пояснила, що сплачувала за неї кошти її мати. Надаючи оцінку укладеним договорам, дослідивши їх правову природу, суд приходить до висновку про те, що не доведено та не надано суду належних, переконливих, достовірних доказів про удаваність правочинів, що сторони шляхом підписання договору дарування від 01.09.2017, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , та договору купівлі-продажу від 01.09.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , мали на меті укласти правочин міни, а тому суд приходить до висновку про необгрунтованість як первісного, так і зустрічного позовів. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши у сукупності всі обставини\~справи, суд не погоджується з доводами, викладеними в первісному та зустрічному позові та приходить до висновку, що суду не доведено в установленому законом порядку у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України, що \~дійсна воля сторін при укладанні договору дарування та купівлі-продажу майнових прав була спрямована на вчинення іншого правочину, відмінного від договору дарування та купівлі продажу. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що її мати, якої на даний час вже немає в живих, разом з [PERSON] займалися оформленням документів, що їй відомо, про те, що її мати сплачувала якість грошові кошти за придбання квартири по [ADDRESS] . Всі умови договору виконано. Твердження адвоката Собини П.М. про те, що вказані правочини укладені в один день та їх вартість однакова, суд не може прийняти до уваги з вищевикладених підстав. Суд критично оцінює показання [PERSON] в частині щодо обміну квартирами, так як це не знайшло свого підтвердження в суді. Критично суд оцінює показання свідків [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , а також показання свідка [PERSON] , який є сином третьої особи [PERSON] , так як вони є заінтересовані в справі. Покази [PERSON] , допитаного в суді в режимі відеоконференцзв`язку, суд оцінює критично, оскільки його допит здійснювався за місцем його мешкання з технічних джерел адвоката Собини П.М., який там перебував, та в певній мірі мав деякий вплив на [PERSON] , який плутався у своїх показаннях та не міг надати змістовні переконливі показання. В судовому засіданні [PERSON] також надав непереконливі показання, плутався в своїх поясненнях, надав покази непослідовні, під впливом учасників справи, в тому числі самої [PERSON] , що є очевидним, яка неодноразово зупиняла його пояснення та орієнтувала, як саме він повинен був поводитися, що викликає у суду певні сумніви у їх достовірності. Аналогічна поведінка в суді була у [PERSON] під час допиту [PERSON] , що також у суду викликає певні сумніви. Критично суд оцінює і пояснення [PERSON] , який зазначив, що нібито мова йшла про обмін житлом із [PERSON] , не може прийняти такі доводи до уваги, оскільки вони не узгоджуються в сукупності разом з іншими доказами, у підтвердження свого позову він не надав суду належних, допустимих, переконливих доказів. До того ж він підтвердив, що в нього немає претензій до сторін, так як квартира по [ADDRESS] оформлена на нього. Про це також свідчить той факт, що сам [PERSON] , уклавши правочин 01.09.2017 року, не вважав своє право порушеним та не звертався до суду, а звернувся 21.02.2023 року. Позицію сторін щодо визнання позовів в даному випадку суд не може прийняти до уваги, оскільки, вона не відповідає положенням закону, крім того, порушується право сторони [PERSON] , яка на законній підставі є власником квартири за адресою [ADDRESS] . Крім того, суд зазначає, що позивачкою [PERSON] заявлено позов до [PERSON] , яка не є стороною правочину щодо дарування квартири. [PERSON] заявив зустрічний позов до [PERSON] , яка не є стороною договору купівлі продажу. Викладені в позовах обставини не знайшли свого підтвердження в суді. Поняття договору міни та правове регулювання міни визначено в ст. 715, ст. 716 ЦК України. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом не установлено, що [PERSON] та [PERSON] на момент укладення оспорюваних договорів вчинили правочин для приховання іншого правочину, оскільки, укладаючи вищевказані договори, вони усвідомлювали їх істотні умови і правові наслідки їх укладення, виконали повністю умови договору, протилежного суду не доведено. До укладення договорів нотаріусом Коротченко К.І. та [PERSON] було попередньо ознайомлено з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладені сторонами правочини, що підтверджується змістом оспорюваного договору, підписаного позивачкою. Так, в договорі дарування квартири від 01.09.2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] зазначено, що сторони укладеного договору дарування ствердили, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладаються сторонами їм роз`яснено нотаріусом, сторони стверджують, що цей договір не має характеру мнимої та удаваної угоди. Дарувальник ствердив, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального (пункт 3.1 Договору дарування). В договорі купівлі-продажу квартири від 01.09.2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] зазначено, що сторони договору стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, договір не вчиняється під впливом тяжких для продавця обставин і вкрай невигідних для нього умовах, договір не є наслідком зловмисної домовленості сторін за договором. У своїх поясненнях як [PERSON] , так і [PERSON] підтвердили, що в нотаріуса була і [PERSON] , тобто це підтверджує наміри [PERSON] щодо укладення саме тих правочинів, які були укладені та нотаріально посвідчені. Доводи [PERSON] про те, що він не отримував коштів за договором купівлі-продажу належними, допустимими та переконливими доказами не підтверджені. Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (частини перша, п`ята, шоста\~статті 81 ЦП К України). Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed