Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту її постійного проживання заявниці однією сім`єю разом із спадкодавцем [PERSON] , та визнання права власності на 1/2 частину автомобілів «ВАЗ 2102», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та «ЗАЗ 9687М», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Cвої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з січня 1996 року вона проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в органах [PERSON] . [INFO] у них народилася донька [PERSON] . З 1996 року по 2011 рік вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] , а з 2011 року по 2017 рік - за адресою: [ADDRESS] , з 2017 року продовжували проживати однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . У березні 2019 року [PERSON] уклав контракт із ЗСУ та перебував на службі, а [PERSON] з донькою до лютого 2021 року проживали за адресою: [ADDRESS] . Періодично, за період 2020-2021 роки [PERSON] виїздила на роботу за кордон (Польща), а чоловік у цей час перебував на військовій службі. У березні 2021 року позивач проживала в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . З 01.09.2016 року їхня донька навчалася у Дніпровському національному університеті залізничного транспорту, її повністю утримував батько. [PERSON] також перебувала на утриманні [PERSON] , оскільки не мала постійного джерела доходу. Таким чином, з 1996 року [PERSON] з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, виховували доньку, дбали про родину, підтримували один одного, вважали себе родиною. [INFO] [PERSON] загинув, [PERSON] займалася його похованням. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на два автомобілі: «ВАЗ 2102», 1984 року випуску, кузов (рама, коляска) № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , та «ЗАЗ 9687М», 1987 року випуску, кузов (рама, коляска) № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . 18.02.2023 року позивач з донькою звернулись до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу із заявами про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу №7/2023. 21.11.2023 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Спірідонової М.А. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Спірідонової М.А. від 16.11.2023 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01.01.2004 року (після набрання чинності СК України). З цих підстав, позивач просить суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 01.01.2004 року по день смерті - [INFO] , та визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля «ВАЗ 2102», 1984 року випуску, кузов (рама, коляска) № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , та 1/2 частину автомобіля «ЗАЗ 9687М», 1987 року випуску, кузов (рама, коляска) № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою суду від 23.01.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Спірідонової М.А. належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи №7/2023, що була відкрита після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 05.04.2024 року на адресу суду на виконання ухвали суду від 23.01.2024 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Спірідонової М.А. надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи №7/2023, заведеної після смерті [PERSON] , які судом долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 08.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги, не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з вимогами п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК). Стосовно заявлених вимог про встановлення факту постійного проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] , з 01.01.2004 року по день смерті, суд дійшов до такого. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Аналіз наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові компоненти: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 31 травня 2022 року у справі № 554/8629/17 (провадження № 61-3012св21). Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] позивачці необхідно для отримання спадщини. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] з 1997 року спільно проживала однією сім`єю з [PERSON] . У 1998 році у них народилася донька - [PERSON] . У свідоцтві про народження останньої [PERSON] та [PERSON] вказані батьками. До народження доньки [PERSON] та [PERSON] проживали разом з батьками чоловіка за адресою: [ADDRESS] , після народження доньки - проживали в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 2016 року проживає у м. Дніпро. В період з 18.01.1994 року по 07.12.2017 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що вбачається зі змісту відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР №04-07/3/2044 від 09.03.2023 року. [PERSON] з 1997 року і на цей час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У березні 2019 року [PERSON] уклав контракт із ЗСУ та перебував на військовій службі, а [PERSON] до лютого 2021 року проживала за адресою: [ADDRESS] (за адресою батьків [PERSON] ). З березня 2021 року позивач проживала в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Після вступу на військову службу [PERSON] приїжджав у відпустку та перебував саме за адресою, де проживала позивач. [INFO] [PERSON] загинув, що підтверджується даними свідоцтва про смерть від 25.08.2022 року серії [NUMBER] , актовий запис №1717. На момент смерті останній не мав зареєстрованого місця проживання, так як відповідно до рішення суду втратив право на користування жилим приміщенням і був знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] з грудня 2017 року. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] більше 20 років проживала разом однією сім`єю зі [PERSON] без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, і відповідно взаємні права та обов`язки, тому суд дійшов до висновку про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем [PERSON] з 01.01.2004 року по день смерті останнього - [INFO] . При розгляді справи по суті судом враховано висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 10.01.2019 року по справі №484/747/17 про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Стосовно заявлених вимог про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину автомобіля «ВАЗ 2102», 1984 року випуску, кузов (рама, коляска) № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , та 1/2 частину автомобіля «ЗАЗ 9687М», 1987 року випуску, кузов (рама, коляска) № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , суд дійшов до такого. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Встановлено, що 18.02.2023 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Спірідонової М.А. із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , які були зареєстровані, на підставі яких заведено спадкову справу №7/2023. У своїй заяві від 18.02.2023 року, адресованій приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Спірідоновій М.А., позивач зазначає, що приймає спадщину за законом, згідно зі ст.1264 ЦК України. Судом встановлено, що згідно бази даних «Єдиного державного реєстру транспортних засобів» МВС України, станом на 27.06.2023 року, за [PERSON] , [INFO] , зареєстровані транспортні засоби, а саме: -«ВАЗ 2102», 1984 року випуску, об`єм двигнуа 1100 см.куб., кузов № [NUMBER] , дата реєстрації ТЗ за особою - 25.02.1998 р., держномер [NUMBER]; підстави реєстрації ТЗ за особою: довідка-рахунок НВК 504244, дата - 29.08.1996 р.; -«ЗАЗ 9687М», 1987 року випуску, об`єм двигуна 1200 см.куб., кузов № [NUMBER] , дата реєстрації ТЗ за особою - 14.12.2000 р., держномер [NUMBER]; підстави реєстрації ТЗ за особою: біржова угода №137433, дата - 13.12.2000 р., видана - УТБ. 21.11.2023 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Спірідонової М.А. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Спірідонової М.А. від 21.11.2023 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причини відсутності документів, що підтверджують родинні відносини [PERSON] (спадкоємиці) з [PERSON] (спадкодавцем). [PERSON] є спадкоємицею першої черги, від спадщини не відмовилася (на цей час відсутні дані у суду, що вона звернулася до нотаріуса про відмову у від спадщини), нотаріально посвідчений договір або рішення суду про зміну черговості права на спадкування відсутні. Отже, під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів, які б давали їй право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування. Подібні висновки Верховний Суд зробив у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 295/190/20 (провадження № 61-15467св21). Враховуючи викладене, позивачем не доведено права на зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкоємцем першої за законом, яка своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини. За таких обставин, вважаю, що відсутні підстави для задоволення за [PERSON] права власності на 1/2 частин автомобілів «ВАЗ 2102», 1984 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля «ЗАЗ 9687М», 1987 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . З огляду на те, що встановлення [PERSON] факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно їй як наслідок лише для отримання права на спадщину за законом разом із спадкоємцем першої черги та самостійно не породжує юридичних наслідків, тому факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в цій конкретній справі, не підлягає встановленню, оскільки не породжує юридичних наслідків для позивача. Аналогічний висновок вказаний Верховним Судом у постанові від 30 червня 2023 року у справі № 686/19661/20 (провадження № 61-11031св22).

Outcome: dismissed