Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

13.11.2023 року до Шевченківського районного суду м.Чернівці звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна. Свій позов обґрунтовує тим, що 07 вересня 2006 року між сторонами укладено шлюбу.\~ 02 листопада 2021 року сторонами набуто у власність транспортний засіб марки BMW третьої серії (Е46) модель 320D 2004 року випуску VIN-code: [NUMBER] . Зазначає, що у травні 2022 року відповідач [PERSON] відчужив спільний транспортний засіб невідомій особі. Згоди на відчуження даного автомобіля, який являється спільною з відповідачем сумісною власністю, позивач не надавала. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду про стягнення із відповідача\~компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна. Позивач [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не заявляла. Представник позивача адвокат Калинчук Ю.М, надала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника та позивача підтримала уточненні позовні вимоги у повному обсязі. Просила задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не заявляв. Від представника відповідача адвоката Логінової М.В., до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача, просила відмовити в задоволені позовних вимог. Суд ухвали в проводити судове засідання без участі відповідача, на підставі наявних доказів у справі. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. 07.09.2022 року рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно наявної копію в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу транспортного засобу №7343/202232455922 від 30.06.2022\~автомобіль марки модель 320D 2004 року випуску VIN-code: [NUMBER] , був відчужений за ціною 26 500 грн. без відома співвласника [PERSON] (а.с. 42). Ухвалою суду від 15 січня 2024 року у вказаній справі було призначено авто-товарознавчу експертизу. Згідно висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 26.03.2024 року № №83 середня ринкова вартість транспортного засобу, подібному за своїми якостями(технічними характеристиками) до транспортного засобу марки BMW 2004 року випуску на час розгляду справи складає 200 255,00 грн. (а.с. 14-145). Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Однак, відповідач [PERSON] не надала суду доказів на те, що ним, при відчуженні спірного транспортного засобу, бралась відповідна згода позивача [PERSON] на відчуження автомобіля марки BMW 2004 року випуску, номер кузова: [NUMBER] . Норми сімейного права визначають не тільки право спільної власності подружжя на майно, а при його відчуженні й розмір їх часток у цьому майні та презумпцію згоди одного з подружжя на укладання від його імені іншим подружжям договорів про відчуження майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року, справа № 916/2813/18). Разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна. Тобто відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину. Статтями 203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і повинен бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статей 3, 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У загальному розумінні захист цивільних прав слід розуміти як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67). В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі 125/2157/19). Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок було викладено в постановах Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі №125/2157/19 та від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц. Як зазначено вище, ринкова вартість спірного автомобіля BMW модель 320D 2004 року випуску, становить 200 255,00 грн. Тобто, від ринкової вартості автомобіля, становить 100 127,50 грн. Враховуючи викладене, та приписи чинного законодавства щодо рівності часток співвласників майна належного їм на праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved