Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить постановити рішення про зобов`язання Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» списати заборгованість за послуги теплопостачання, яка випливає з рішення суду від 02.02.2023 по цивільній справі №295/8448/22 в сумі 24 730,97 грн у зв`язку із застосуванням строку позовної давності. Позов обґрунтовано тим, що у Богунському районному суді міста Житомира розглядалась цивільна справа №295/8448/22 за позовом КП «Житомиртеплокомуненерго» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення. Рішенням Богунського районному суду міста Житомира від 02.02.2023 позов задоволено частково. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідачів заборгованості, яка утворилася за період з 01.09.2019 по 01.08.2022 у межах строку позовної давності в сумі 24 730,97 грн (50 052, 05 грн - 25 321,08 грн) сума заборгованості заявлена до стягнення позивачем станом на 01.08.2019. Відповідно до норм ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову, але Богунський районний суд грубо порушив вимоги ч. 4 ст. 267 ЦК України і не відмовив у задоволенні позову КП «Житомиртеплокомуненерого», і це є підставою стверджувати, що суд виніс незаконне, необґрунтоване і упереджене рішення. Як вбачається з матеріалів справи та повідомлено позивачем у позові, борг за послуги централізованого опалення нараховано з 01.02.2015 по 01.08.2022 та саме 30.08.2019 (позов подано 30.08.2022) починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів КП «Житомиртеплокомуненерго». Таким чином, строк позовної давності сплинув 30.08.20219, проте КП «Житомиртеплокомуненерго» звернулося до суду у 2022 році. Так, щодо нарахування штрафних санкцій КП «Житомиртеплокомуненерго» застосовується у 1 рік, строк давності минув у 2021 році. До позовних вимог минув строк позовної давності як загальний так і спеціальний, в даному випадку щодо стягнення тіла боргу (3 роки) та стягнення штрафних санкцій (1 рік). Строк позовної давності слід застосувати до всього строку, оскільки нарахування боргу почалося за певний період часу, котрий розпочався у 2015 році. Суд помилково застосував строк позовної давності лише до 2019 року. Слід було застосувати позовну давність до всього строку нарахування заборгованості, яка є підставою для відмови у позові КП «Житомиртеплокомуненерго». Заявлений борг у розмірі 50 052,05 грн, це не борг за фактично спожиту теплову енергію квартирою позивача, це незаконні нарахування за послуги без їх надання у нарахованих обсягах. Реальні витрати теплової енергії можна визначити тільки по квартирному тепловому лічильнику, який установлений у квартирі позивача 19.10.2011, але до цього часу теплопостачальник не приймає на абонентський облік. Ухвалою суду від 19.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 03.05.2024 до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідач [PERSON] вказала, що в КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради відкрито особовий рахунок на кв. [ADDRESS] та присвоєно номер даному особовому рахунку [NUMBER] . У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №12/1-64 від 17.05.2007 зазначено, що «списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено». Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 №237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок, відкритий на конкретного споживача у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг, є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця. Крім того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Крім того, зобов`язання споживача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. У задоволенні позову представник відповідача просить відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. 24.05.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідач у своєму відзиві посилається на лист Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №12/1-64 від 17.05.2007, однак всі листи носять роз`яснювальний, рекомендаційний характер і не мають юридичної сили. Листи, які пише КП «Житомиртеплокомуненерго» позивачу [PERSON] стосовно встановленого у його квартирі сертифікованого в Україні електронного теплового лічильника 19.10.2011, порушують ст. 58 Конституції України, Закону України «Про теплопостачання» та Постанову Кабінету Міністрів від 21.07.2005 № 630. У відповіді на відзив позивач вказує, що позов підтримує та просить задовольнити. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Згідно з ч. 5 ст.279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 24.05.2024 до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 28.05.2024 у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулось до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії, у якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії в розмірі 50052,05 грн та судові витрати в розмірі 2 481,00 грн. В обґрунтування вимог зазначалося, що позивач надає послуги з централізованого опалення, якими забезпечується квартира [ADDRESS] . Відповідачі є власниками вказаної квартири, та внаслідок порушення обов`язку щодо оплати наданих послуг централізованого опалення за період з 01.02.2015 по 01.08.2022 утворилась заборгованість у розмірі 50 052,05 грн. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02.02.2023 у справі №295/8448/22 позовну заяву Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії задоволено частково, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення, що утворилась за період з 01.09.2019 по 01.08.2022, у розмірі по 8\~440,36\~грн з\~кожного,\~у задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності, вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до розрахунку, заборгованість утворилась з 01.02.2015, право вимоги у КП «Житомиртеплокомуненрго» Житомирської міської ради виникло 21.03.2015. З позовом про стягнення заборгованості КП «Житомиртеплокомуненрго» звернулось до суду 31.08.2022. Позивач допустив пропуск строку звернення до суду, передбачений статтею 257 ЦК України, щодо заборгованості яка утворилась до серпня 2019 року. За таких обставин, вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за період з 01.02.2015 по 01.08.2019 не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.09.2019 по 01.08.2022 підлягає до задоволення, з відповідачів підлягає до стягнення заборгованість, яка утворилась за період з 01.09.2019 по 01.08.2022 в межах строку позовної давності у зв`язку з невиконанням відповідачами обов`язку оплачувати надані послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії в сумі 24 730, 97 грн (50 052, 05 грн - 25321,08 грн сума заборгованості, заявлена до стягнення позивачем станом на 01.08.2019) з урахуванням 1/3 частки кожного власника до стягнення з кожного підлягає по 8 440,36 грн (а.с. 12-14). Нормами ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 366 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно із\~ст.162 ЖК України\~плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.5\~Закону\~України\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» до житлово-комунальних послуг належить, зокрема, постачання теплової енергії, постачання гарячої води. За правилами п.п. 3-4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями комунальних послуг є: з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до положення п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (п.18 Правил). Згідно зі ст.525\~ЦК\~України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Нормами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 Дебіторська заборгованість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 №237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок, відкритий на кв. [ADDRESS] , є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило спосіб захисту порушеного права визначено законом. Зобов`язання відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції\~\~України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 у справі №462/5889/16-ц (провадження № 61-909св17), оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Крім того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безпідставним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом пред`явлення позову про\~\~зобов`язання списати заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі\~\~24\~730,97 грн чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів, про що було зазначено у постанові Верховного Суду від\~\~08.04.2020 у справі №462/5889/16-ц. Також суд зауважує, що \~виходячи зі ст. 267\~ЦК України,\~сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права\~застосовувати позовну давність\~інакше, як\~за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку (ч.3 ст.267 ЦК України). Суд може визнати причини пропущення строку позовної давності поважними і також задовільнити такий позов. Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним (здійсненим за наявності достатньої правової підстави), установлюючи для такої особи\~заборону вимагати повернення виконаного. Цивільний кодекс не визначає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Пропущення позовної давності не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч.2 ст.598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Суд зазначає, що за загальним правилом\~зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності,\~зобов`язання не припиняється. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах №6-786цс17 від 15.05.2017, №757/32377/15-ц від 06.03.2019. На підставі наведеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. \~Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у даній справі відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed