Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до ТОВ "Паріс", треті особи: приватний нотаріус Київського МНО Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко А.І., в якому просить суд: 1) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Золотих О.О. № 9673 від 11.11.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Паріс" заборгованості у розмірі 32959 грн 69 коп., таким що не підлягає виконанню; 2) стягнути з ТОВ "Паріс" на користь позивача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис № 9673 від 11.11.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Паріс" заборгованості за договором № 1033377 від 07.11.2019 в розмірі 32959 грн 69 коп. Приватним виконавцем Богатиренко А.І., 26.11.2021 відкрито виконавче провадження № 67657651. Позивач вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 21.05.2024 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Позивач просив розгляд справи проводити без його участі. Позов підтримує в повному обсязі. Директор ТОВ "ФК "Паріс" надав заяву про визнання позову. У зв`язку з визнанням позову, просить розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 142 ЦПК України. Третя особа - приватний виконавець про причини неявки не повідомив. Заяв про відкладення судового розгляду, письмових пояснень до суду не надходило. Оскільки в матеріалах справи в наявності достатньо доказів для вирішення справи по суті, відсутні клопотання, які перешкоджають розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. 07.11.2019 між АТ "РВС Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1033377. 11.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.О. Золотих вчинено виконавчий напис № 9673 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Паріс" (якому АТ "РВС Банк" згідно договору відступлення прав вимоги від 30.01.2021 № 30/08/2021-1, відступлено право вимоги) заборгованості за кредитним договором № 1033377 від 07.11.2019 у розмірі 32959 грн 69 коп. (а. с. 37, 40). 26.11.2021 приватним виконавцем Богатиренко А.І. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 9673 від 11.11.2021, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження. 25.07.2023 приватним виконавцем м. Києва Іванютою І.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. (а. с. 30 - 32, 33 - 36). Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів за, якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 14.05.2021, був визнаний судом незаконним та не чинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: "…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які нотаріально не посвідчені, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 11.11.2021 - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. Відповідачем не спростовано той факт, що кредитний договір № 1033377 від 07.11.2019 нотаріально не посвідчений. Отже, враховуючи, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинними положеннями нормативно-правового акту, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення судового збору. Відповідно до положень ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з урахуванням визнання відповідачем позову, позивачу [PERSON] належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за подання позову, що складає 605,60 грн та 302,80 грн за подання заяви про забезпечення позову при зверненні до суду. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 908,40 грн. Також, суд вирішує питання щодо заходів забезпечення позову відповідно до положення ч. 7 ст. 158 ЦПК України, які були вжиті 21.05.2024 судом за результатами розгляду заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved