Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У лютому 2024 року ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2022 між сторонами було укладено договір №ZH1367 про передання в строкове платне користування бігової доріжки «OMA Fitness Zing 3201EA,100» та набору для захисту підлоги. За умовами договору 20.09.2022 позивач передав, а відповідач прийняв майно, яке передається у строкове користування, що підтверджується договором, оскільки такий договір має силу акту-прийому-передачі. Загальна вартість наданого в оренду майна складає 18 500,00 грн. З моменту укладення договору орендна плата за користування майном становила 345,00 грн. за сім календарних днів, а з 14.03.2023 - 455,00 грн. За період з 20.09.2022 по 25.10.2023 відповідач здійснив оплату на виконання умов договору в розмірі 23 185,00 грн. та сплатив гарантійний платіж у розмірі 350,00 грн. відповідно до п.4.3. договору. Однак в подальшому він взагалі припинив вносити будь-які оплати за умовами договору. 12.01.2024 та 24.01.2024 позивачем було надіслано відповідачу вимогу про сплату заборгованості та повернення об`єкта оренди, однак відповідачем заборгованість сплачено не було, як і не здійснено повернення майна на умовах договору. Оскільки відповідач у повному обсязі не виконав умови договору №ZH1367 від 20.09.2022, позивачем у відповідності до ст.ст. 625, 785 ЦК України нараховано індекс інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №ZH1367 від 20.09.2022, яка становить 31 578,49 грн., з яких: 5395,00 грн. - сума заборгованості по орендній платі згідно з урахуванням сум часткової сплати; 4 712,00 грн. - сума нарахованих 20 % відсотків за несвоєчасну оплату; 46,56 грн. - 3 % річних; 64,93 грн. - інфляційні втрати; 2 860,00 грн. - сума неустойки за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди; 18 500,00 грн. - вартість неповерненого майна. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2024 головуючим у справі визначено суддю Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 20.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву, а позивачу відповіді на відзив. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником подано до суду заяву, в якій він просить розглядати справу без його участі, підтримуючи позовні вимоги та не заперечуючи щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України, згідно з якою якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач [PERSON] з 05.11.2015 зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису 20710000000019759, види діяльності, зокрема: 47.91 - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет (основний); 47.99 - інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 77.21 - прокат товарів для спорту та відпочинку. 20.09.2022 між сторонами було укладено договір оренди майна №ZH1367, за умовами якого позивач зобов`язався передати відповідачу в строкове платне користування бігову доріжку «OMA Fitness Zing 3201EA,100» та набір для захисту підлоги, а відповідач зобов`язався прийняти це майно на умовах договору. З матеріалів справи вбачається, що договір оренди має всі необхідні умови, погоджені сторонами, про що свідчать підписи сторін. Згідно з п.1.4. договору сторони домовилися, що вартість майна становить 18 500,00 грн. Відповідно до п.3.1. договору майно, що передається у строкове користування, вважається переданим орендодавцем та прийнятим орендарем з моменту підписання даного договору сторонами. Цей договір має силу акту прийому- передачі. Відповідно до п.4.1. договору орендна плата за користування майном становить 345,00 грн. за сім календарних днів (календарний тиждень). Згідно з п.п.4.2., 4.2.1., 4.2.2., 4.2.2.1., 4.2.2.2. договору орендна плата за користування майном, зазначеним у цьому договорі, вноситься орендарем у наступному порядку: оплата за чотири перші/-ий календарні/-ий тижні/-день користування (з 20.09.2022 по 18.10.2022) в обсязі 1 380,00 грн. вноситься під час підписання цього договору; орендна плата за усі наступні періоди (тижні) становить: 100% від зазначеної у п.4.1. цього договору, за умови внесення не пізніше першого дня наступного календарного тижня (7 днів); 120% від зазначеної у п.4.1. цього договору у всіх інших випадках. Відповідно до п.4.3. договору орендар вносить орендодавцю гарантійний платіж за орендоване майно у розмірі 350,00 грн., який підлягає поверненню у повному обсязі у момент повернення орендодавцю майна, що орендується, якщо кожна із сторін виконала передбачені договором обов`язки у повному обсязі. Відповідно до п.4.4. орендна плата вноситься готівкою або у безготівковій формі на розрахунковий рахунок, актуальна інформація про який надається орендарю за запитом на момент здійснення оплати. Відповідно до п.п.6.1.3., 7.1. договору орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату; після закінчення строку користування майном за цим договором, орендар зобов`язаний повернути орендодавцю майно, що орендується. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту проставлення дати і підпису кожною стороною у відмітці про повернення майна. В разі, якщо орендар продовжує використовувати майно по закінченню строку оренди, даний договір вважається продовженим на невизначений термін. Орендар зобов`язаний самостійно ініціювати повернення, або є оренда продовжується автоматично. Згідно з п.9.4. договору орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір та вимагати повернення йому орендованого майна, якщо орендар не сплачує плату за користування майном протягом трьох календарних днів. За вищезазначених обставин, договір вважається розірваним через 3 (три) дні після повідомлення орендареві за телефоном, вказаним у реквізитах сторін, та/або надсилання орендодавцем електронного листа на електронну адресу (або повідомлення у месенджері) орендаря, вказану у реквізитах сторін, про відмову від договору. При цьому орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання такого повідомлення повернути орендодавцю у відповідності до п.7.1. договору та погасити заборгованість перед орендодавцем у повному обсязі. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч.1 ст. 627 та ч.1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, вказане передбачене ст. 638 ЦК України. Згідно із ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За приписами ч.ч.1, 3, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, що позивач, дотримуючись умов договору, належним чином виконав свої зобов`язання перед відповідачем у повному обсязі, що підтверджується підписаним сторонами договором оренди майна №ZH1367 від 20.09.2022, який відповідно до п.3.1. має силу акту прийому-передачі. При цьому відповідач, отримавши бігову доріжку «OMA Fitness Zing 3201EA,100», а також набір для захисту підлоги, будь-яких претензій щодо такого майна та щодо виконання позивачем своїх зобов`язань за договором не заявляв, про що свідчить підпис останнього у вказаному вище договорі оренди. Судом також встановлено, що в рахунок зобов`язань, визначених пунктами 4.2.1, 4.3. договору, в момент підписання договору орендар сплатив орендодавцю суму у розмірі 1 730,00 грн., а також здійснив оплату послуг доставки майна у розмірі 350,00 грн. З 14.03.2023 орендодавець здійснив одностороннє підвищення вартості орендної плати до 455,00 грн. за сім календарних днів (календарний тиждень) у порядку, передбаченому п.5.2 договору оренди, попередньо повідомивши орендаря у месенджері Viber. Подальші платежі орендар здійснював у розмірі 455,00 грн. за кожен тиждень користування майном. Встановлено також, що на виконання умов договору у період з 20.09.2022 по 25.10.2023 відповідач здійснив позивачу оплату за користування майном у формі безготівкового перерахунку коштів на загальну суму 23 185,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями та розрахунком заборгованості, наявними в матеріалах справи. Проте з 25.10.2023 відповідач припинив вносити плату за користування майном згідно умов договору. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 12.01.2024 загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 31 578,49 грн., з яких: 5395,00 грн. - сума заборгованості по орендній платі згідно з урахуванням сум часткової сплати; 4 712,00 грн. - сума нарахованих 20 % відсотків за несвоєчасну оплату; 46,56 грн. - 3 % річних; 64,93 грн. - інфляційні втрати; 2 860,00 грн. - сума неустойки за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди; 18 500,00 грн. - вартість неповерненого майна. Оцінюючи такий розрахунок, суд приймає до уваги, що він відповідачем не спростований. Крім того, виходячи із умов договору, суд вважає, що факт підвищення вартості за договором оренди з 345,00 грн. на тиждень до 455,00 грн. на тиждень є правомірним згідно п.5.2. договору та доводиться фактичною сплатою орендарем підвищеної вартості орендної плати з 14.03.2023 та відсутністю заперечень з боку відповідача щодо підвищення вартості орендної плати. Крім того, договором передбачено, що орендна плата становить 100 % від зазначеної у пункті 4.1. цього договору, за умови внесення не пізніше першого дня наступного календарного тижня (7 днів) та 120% від зазначеної у пункті 4.1 цього договору у всіх інших випадках відповідно до п. 4.2.2.1 та п. 4.2.2.2 договору оренди. Таким чином, суд визнає доведеним вказаний вище розмір заборгованості відповідача, наведений у розрахунку позивача. Встановлено також, що 12.01.2024 орендодавець звернувся до орендаря у Telegram-месенджері з вимогою про сплату заборгованості за користування майном та про повернення майна відповідно до п.9.4. договору. Направлення повідомлення було здійснено на номер відповідача, що зазначений у договорі оренди, а саме [NUMBER] , що підтверджується відповідним скріншотом сторінки Telegram-месенджеру. Крім того, листування позивача з відповідачем з питань, що стосувалися виконання договору оренди, та надсилання квитанцій про оплату відповідачем і раніше проводилося шляхом обміну повідомленнями на цей мобільний номер, що підтверджується скріншотами листування, наявними у матеріалах справи. Суд вважає, що роздруківка електронного листування, на яку посилається позивач, є належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки підтверджує факт надсилання відповідачу повідомлення про повернення майна та сплати заборгованості. Вказане не суперечить вимогам статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму та не підтверджується додатково показами свідків. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 24.01.2024 позивачем засобами поштового зв`язку було надіслано відповідачу вимогу про сплату заборгованості та повернення майна за договором. Така вимога була направлена рекомендованим поштовим повідомленням №0113303595243, копія якого міститься в матеріалах справи. Однак, як стверджує позивач в обґрунтування позову, після отримання вказаної вимоги відповідач заборгованість за договором не сплатив та майно не повернув. Жодних доказів на спростування вказаних вище обставин відповідач до суду не надав. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За положеннями з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено судом, відповідач взятих на себе зобов`язань за умовами договору оренди не виконав, отримане в оренду обладнання, а саме, бігову доріжку «OMA Fitness Zing 3201EA,100» та набір для захисту підлоги орендодавцю не повернув. Приписами ч.2 ст. 785 ЦК України передбачено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. З`ясовано також, що 24.01.2024 позивач направив на адресу відповідача повторну вимогу щодо негайного повернення обладнання або відшкодування його вартості, яка становить 18 500,00 грн. згідно з договором оренди. Однак орендоване обладнання відповідачем не повернуто та його вартість відповідачу не сплачена. Доказів протилежного матеріали справи не містять. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ураховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь як заборгованості по орендній платі за договором №ZN1367 від 20.09.2022 у розмірі 5395,00 грн. та нарахованих за цим договором відсотків у розмірі 4712,00 грн., так стягнення вартості неповернутого майна у розмірі 18500,00 грн., а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С х 3% х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Як встановлено судом, відповідач 25.09.2023 здійснив останній платіж на користь позивача у розмірі 1820,00 грн. наперед за 4 календарні тижні. Отже, прострочення виконання зобов`язання розпочалося з 25.10.2023 та на час звернення позивача до суду із даним позовом кількість днів прострочення склала 105 днів. Таким чином, 3% річних становить: 5395,00 грн. х 3% х 105 днів : 365 :100 = 46,56 грн. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: ІІС = ( II1: 100 ) х ( 112 :100 ) х ( ІІЗ : 100 ) х ... ( IIZ : 100 ), II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період - ІІС (100,50 :100) х (100,70 :100) = 1.01203500 Отже, інфляційні втрати становлять: 5 395,00 грн. х 1.01203500 - 5 395,00 грн. = 64,93 грн. Таким чином, враховуючи наведені вище розрахунки, суд вважає обґрунтованими та підлягаючими задоволенню і вимоги позивача про стягнення на його користь з позивача трьох відсотків річних у розмірі 46,56 грн. та інфляційних втрат у розмірі 64,93 грн. Встановлено також, що сума неустойки за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди у розмірі 2 860,00 грн. нарахована позивачем на підставі ст. 785 ЦК України та з урахуванням положень п. 9.4. договору. Із урахуванням наведеного, виходячи із встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1513431627 від 06.02.2024. Таким чином, враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для стягнення вказаної суми судового збору з відповідача на користь позивача. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також враховує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, згідно з якою при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ураховуючи вищевикладене, беручи до уваги складність справи, тривалість затраченого представником відповідача-позивача часу, пропорційність витрат предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved