Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 33211 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем та останній має заборгованість перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Відповідно до довідки, виданої відповідачем, станом на 26 березня 2024 року позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 37613 грн. Звертає увагу, що після складання та видачі вказаної довідки позивачу було виплачено заробітну плату за липень 2021 року у розмірі 4402 грн, чим частково погашено заборгованість. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 33211 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 24 травня 2024 року відповідач отримав в електронному вигляді ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками до його електронного кабінету, проте будь-яких заяв по суті справи не подавав. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач з 06 червня 2011 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем (а.с.10-13). Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 26 березня 2024 року №17, станом на 26 березня 2024 року позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 37613 грн, у т.ч. по місяцям: за травень 2021 року 3256 грн; за червень 2021 року 4203 грн; за липень 2021 року 4402 грн; за серпень 2021 року 3887 грн; за вересень 2021 року 4989 грн; за жовтень 2021 року 3334 грн; за листопад 2021 року 5421 грн; за грудень 2021 року 2336 грн; за січень 2022 року 1807 грн; за лютий 2022 року 1696 грн; за березень 2022 року 1004 грн; за квітень 2022 року 1278 грн (а.с.14). Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець\~виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У позовній заяві позивач зазначив, що відповідачем йому було виплачено заробітну плату за липень 2021 року в розмірі 4402 грн. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 33211 грн (37613-4402). Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 33211 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем до позовної заяви додані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію договору №Т5/5 про надання правничої допомоги, здійснення захисту та представництва від 07 травня 2024 року; копію Акта виконаних та підготовлених до виконання послуг до Договору №Т5/5 про надання правничої допомоги, здійснення захисту та представництва від 07 травня 2024 року, відповідно до якого вартість послуг становить 2500 грн; копію ордера та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.15-18). Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та врахувавши зміст та обсяг наданих робіт, а також фактичний об`єм виконаної роботи, суд вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у розмірі 2500 грн обґрунтованим та таким, що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, а також критеріям розумності та справедливості. Крім того, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

Outcome: approved