Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

08 січня 2024 позивач (т.1, а.с.86) через свого представника адвоката Вознюка В.А. звернулася до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на майно. Позов обгрунтовано тим, що вона з 2016 року проживала разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 08 грудня 2022 року у справі №335/1043/22 її вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебуванні на утриманні чоловіка задоволено. 13 березня 2023 року вказане рішення скасовано Київським апеляційним судом, заяву залишено без розгляду, роз`яснено право на звернення до суду в порядку позовного провадження. Разом з [PERSON] позивач проживала протягом семи років. Весь цей час вони разом відпочивали, відвідували батьків та інших родичів [PERSON] , орендували житло як в Баришивському районі Київської області і в самому Києві, святкували разом дні народження та інші свята, вели спільне господарство, придбавали майно, укладали договори на банківські картки, страховку, інше. Як і [PERSON] позивач працювала. З батьками [PERSON] у неї були гарні стосунки, вони часто їх відвідували, разом у них відпочивали, працювали на городі. З 2016 року по червень 2022 включно позивач та [PERSON] підтримували фактичні шлюбні відносини, тобто були справжньою сім`єю, яка базувалась на взаємній любові один до одного, принципах поваги, дружби, взаємодопомоги один одному, вели спільне господарство. [PERSON] був військовозобов`язаним, після 24.02.2022 мобілізований до лав Збройних Сил України, помер [INFO] в м.Покровське внаслідок вибухової травми та отриманих тілесних ушкоджень. За час спільного проживання та ведення спільного господарства вони набули у власність автомобіль «Renault Megane», 2006 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ; земельну ділянку, кадастровий номер 5325155100:00:003:0121. Прохала: - встановити факт, що [PERSON] з 2016 року по червень 2022 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] ; -визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль «Renault Megane», 2006 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , та земельну ділянку, кадастровий номер 5325155100:00:003:0121. -в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаних автомобіля та земельної ділянки. Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 11.01.2024 позовну заяву залишено без руху (т.1 а.с.81,82). 05 лютого 2024 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області відмовлено у відкритті провадження у справі №549/7/24 за позовом [PERSON] до померлого [INFO] [PERSON] , відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов (а.с.98,99). Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 28.03.2024 витребувано у АТ «Таскомбанк» та ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» інформацію: -чи зазначав [PERSON] в анкеті при укладенні договору фінансового лізингу №10437/06/21-Г від 22 червня 2021 наявність дружини/цивільної дружини, зокрема [PERSON] ? -копію анкети, яку заповняв [PERSON] при укладенні договору фінансового лізингу №10437/06/21-Г від 22 червня 2021 року? -чи перебував автомобіль Renault Megane, 2006 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] у праві власності [PERSON] на день його смерті [INFO] ? -у чиїй власності перебував автомобіль Renault Megane, 2006 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] на день подачі заяви [PERSON] [INFO] ? Відмовлено у задоволенні клопотання про витребовування з Баришівського районного суду Київської області довідки №138 від 23 вересня 2022 року; письмових свідчень [PERSON] , [PERSON] (т.2, а.с.29, 30). 22 квітня 2024 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд по суті (т.2, а.с.71-72). У поданому представником відповідача відзиві (т.1, а.с.114-117) [PERSON] не погоджується з позовними вимогами [PERSON] , вважає їх необгрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи, зважаючи на таке. В позовній заяві [PERSON] зазначено, що вона жила разом з її сином 7 років. Це не відповідає дійсності, оскільки документи, які вона надає як доказ їх спільного проживання починають свій відлік з 2016 року, мають великий пробіл в проміжку часу, що також підтверджує факт спотворення позивачем обставин справи. Щодо договору оренди від 20.04.2016, строком дії до 26.10.2016, інформація щодо позивача записана збоку самого договору, а деяка інформація навіть після можливого підпису її сина. Достовірно навіть не можливо встановити, чи дійсно [PERSON] підписував даний договір. Під час заяви [PERSON] до Баришівського районного суду Київської області у справі №355/1043/22 було подано довідку №138 від 23.09.2022 про те, що вона проживала в цивільному шлюбі разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 2016 року по день його смерті, а саме по 24.06.2022, що суперечить наданим договорам оренди. Даний факт вона хотіла приховати під час подання позовної заяви. ЇЇ син [PERSON] був дуже рішучою і конкретною людиною і якби він мав намір поєднати життя з позивачем, то не вагався б і не чекав 5 років відносин. Під час мобілізації була заповнена облікова картка її сина, в якій в графі «сімейний стан» було зазначено «не одружений», що є підтвердженням того, що відносини між її сином і [PERSON] не мали характеру шлюбу. Подаючи позовну заяву [PERSON] навіть не знала про те, що [PERSON] помер [INFO] , а отже вона ніяким чином не цікавилася життям батьків [PERSON] та не мала абсолютно ніяких відносин з ними. На її думку [PERSON] не було надано достатніх доказів (чеків, квитанцій, свідоцтв про право власності тощо), які б достовірно підтверджували факт їх спільного проживання однією сім`єю. Документи щодо її сина, які додані до позовної заяви: паспорт, свідоцтво про смерть, посвідчення УБД, довідки МОУ та інші, були надані нею особисто [PERSON] після поховання сина. Вона запевняла її, що вони жили з [PERSON] як «цивільне подружжя". Так як вона була у шоковому та депресивному стані, то віддала копії даних документів [PERSON] , однак після отримання цих документів [PERSON] заявила: «Знаєте, Ніно [PERSON] , ми з вами як не були близькими, так і не будемо». Під час постійного спілкування з сином, він особливо ніколи не згадував про [PERSON] .. Більше розповідав про свою роботу, про допомогу своїм молодшим братам та сестрі, батькові, про свій побут, що їжу на роботу завжди готує самостійно. [PERSON] була у її будинку всього кілька разів, при цьому [PERSON] ніколи не відрекомендовував її своїм батькам, як дружину чи дівчину, з якою він має бажання одружитися. На свята, дні народження [PERSON] приїжджав сам. Ні вона, ні батько [PERSON] , ніколи не приїжджали до місця, де могли б жити спільно [PERSON] та [PERSON] . Під час похорону сина [PERSON] була присутня виключно як гостя, не вносячи фінансового чи матеріального вкладу в організацію похорону та поминальних заходів, що теж свідчить про відсутність у позивача якихось родинних зобов`язань перед її загиблим сином. Земельну ділянку кадастровий номер 5325155100:00:003:0121, розміром 2 га, на частину якої претендує [PERSON] , [PERSON] отримав як учасник бойових дій. У заяві [PERSON] навіть не зазначила установу в якій був оформлений договір лізингу. Після смерті [PERSON] до договору лізингу [PERSON] не було внесено всі необхідні платежі для закриття договору та переоформлення власника авто. Даний платіж внесла відповідач і, відповідно, після закінчення строку на прийняття спадщини авто переоформлено на своє ім`я. Позивач та її представник позов підтримали з викладених у ньому підстав. Крім того, в судовому засіданні 17.06.2024 [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона познайомилась у 2010 році. Почали зустрічатися з 2014 року. У 2015 році познайомила його зі своїми батьками. Почали спільно проживати у м.Києві з квітня 2016 по вул.Північній після того, коли він повернувся з АТО. У 2021 році змінили квартиру, продовжили проживати по [ADDRESS] . Їздили до її батьків у с.Паришків Баришивського району на вихідних, де відпочивали, допомагали по господарству, працювали на городі. До їх квартири відповідач не приїжджала, вона перебувала у Польщі. Один брат [PERSON] відвідував один раз квартиру на вулиці Північній, інший брат по вул.Героїв Дніпра. Про їх відносини брати знали. Вона дуже добре спілкувалася з братом [PERSON] . Про те, що його батько помер, їй повідомила колишня дружина брата [PERSON] [PERSON] . З [PERSON] у них був спільний бюджет, спільні витрати, його знали її друзі та колеги по роботі. Вона також їздила до нього додому у селище Чорнухи, була на похованні [PERSON] . Часто приїжджати до селища [PERSON] не могла у зв`язку з тим, що допомагала своїм батькам. У 2020 році [PERSON] зробив їй пропозицію вийти заміж. Вони збирали кошти на весілля, але у 2021 році вирішили придбати автомобіль у лізинг. З 2018 року [PERSON] працював офіційно. Було вирішено, щоб [PERSON] цим займався особисто, оскільки у нього був час і він отримував більший дохід, чим вона. На її думку його дохід складав близько 30 000 грн, її 15 000 грн. Не знала, що у [PERSON] були проблеми по кредитах. Їй невідомо, шо [PERSON] просив грошові кошти у матері. Також їй невідомо, що [PERSON] при укладенні договору фінансового лізингу подавав заяву про, те що він не перебуває у фактичних шлюбних відносинах і виконання зобов`язань здійснював за рахунок коштів, що належали йому на праві особистої приватної власності. Відповідач погасила заборгованість за договором лізингу після смерті [PERSON] без її відома. Не може пояснити, чому у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за 2016-2022 роки, вона не вказувала [PERSON] як члена сім`ї. Документи, зокрема, договори оренди житла, копії яких вона надала суду, перебували у квартирі, де вони проживали з [PERSON] . В селище [PERSON] він виїхав 24 лютого 2022 та прибув пізно ввечері. Спочатку відвіз її до батьків на їх автомобілі "РЕНО", а після поїхав до своїх батьків. Після загибелі [PERSON] відповідач спочатку погодилась віддати їй автомобіль, але в подальшому передумала. Вважає, що відповідач заперечує проти позову через фінансові питання. Не заперечує, що [PERSON] набув у власність спірну земельну ділянку як учасник АТО. Представник позивача уточнив, що праця позивача та [PERSON] на городі стосується городу батьків позивача, а не відповідача, як зазначено у позові. Відповідач та її представник проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того в судовому засіданні 31.05.2024 пояснила, що познайомилась з позивачем у 2016 році в селищі [PERSON] . Її син приїхав з [PERSON] на День Незалежності України, йому вручали медаль на стадіоні як учаснику бойових дій. Він її представив як [PERSON] . Не відрекомендовував, що це наречена. Отримав медаль і знову повернувся до Києва. Після цього бачились у 2017 році. Це було літо. Другий син [PERSON] отримав відпустку перед відправкою на фронт. Тоді всі діти зібралися разом. На її запитання що означає його приїзд з [PERSON] він відповідав, що це нічого не значить, він дружить з позивчаем, одружуватись не збирається. До цього [PERSON] час від часу приводив дівчат додому. Говорила йому, щоб він не приводив додому кожну із своїх дівчат, а вже наречену. Вони приїзд [PERSON] сприймали як візити інших дівчат. [PERSON] казав, що їх світогляди розходяться, не можна ризикувати, вони тільки дружать, що у них немає близьких стосунків, багато претензій до нього і в неї, і у її батьків. [PERSON] дорожив сім`єю, з ним були постійні контакти, він приїжджав додому. Розмови про позивача не велися. У 2019 році вона поїхала до Польщі працювати. У 2021 році [PERSON] запитав її, як вона дивиться на те, щоб він придбав собі автомобіль в кредит. Я б хотіла йому допомагати регулярно, але необхідно було дати освіту молодшому сину. До 2021 року розмов про автомобіль не було. Коли з ним розмовляла, ніколи не чула, щоб хтось був поряд. Надавала сину фінансову допомогу на його прохання. Також погасила його заборгованість за договором лізингу після смерті [PERSON] . Автомобіль було передано брату [PERSON] . На поховання [PERSON] приїжджала, була як гостя. Досить дивно було бачити її. Вона прийняла її з коректності, було не до того. Родичі позивача також приїхали. Їх вона бачила вперше. Позивач прохала віддати телефон [PERSON] . Дочка [PERSON] телефон віддала [PERSON] думаючи, що вона дозволила. Також прохала віддати автомобіль. Вона спочатку погодилась, а потім, порадившись з сім`єю та юристами, повідомила позивача, що будемо обговорювати це питання пізніше. Також виникає питання, чому її син не одружився під час війни. В судове засідання 17.06.2024 відповідач не з`явилась, представником подана заява про продовження розгляду справи без її участі (т.2, а.с.121). Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є учасником бойових дій, перебував на військовій службі по мобілізації у військовій частині з 05 травня 2022 року (т.1, а.с.14,15, 17, 18). Зі змісту довідки про причину смерті №3043 від 26.06.2022, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.07.2022 р, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у м.Покровське, причина смерті - вибухова травма внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків (т.1, а.с.11,22). Згідно з договором оренди житлового приміщення від 20.04.2016, [PERSON] прийняв в оренду нерухоме майно однокімнатну квартиру [ADDRESS] строком з 20.04.2016 до 25.10.2016. У договорі також міститься текст, вчинений рукописним способом, що з орендарем буде проживати [PERSON] (т.1, а.с.21). Відповідно до договору №0830/2021 оренди нерухомого майна від 30.08.2021, [PERSON] прийняв в оренду нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , строком з 30.08.2021 по 30.08.2022, приміщення якої надається в оренду для проживання орендаря разом з [PERSON] Прізвище, ім`я та по батькові [PERSON] вчинено рукописним способом (т.1 а.с.19). За повідомленням АТ "Таскомбанк" та ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" [PERSON] в заяві (анкеті) при укладенні договору фінансового лізингу №10437/06/21-Г від 22.06.2021 не зазначав інформації про наявність дружини/цивільної дружини, зокрема [PERSON] . Станом на 24.06.2022 та 08.01.2024 автомобіль Renault Megane, 2006 року випуску, VIN номер [NUMBER] , перебував у власності ТОВ "УЛФ-ФІНАНС" (т.2, а.с.56, 61). За клопотанням представника позивача в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] .. Свідок [PERSON] суду показала, що є рідною сестрою позивача. Знає [PERSON] з 2015 року. У цьому ж році він знайомився з їх батьками, а після повернення з АТО вони з [PERSON] почали проживати разом. Кожні вихідні вони приїжджали до батьків. [PERSON] для них був як зять. Батьки їздили на поховання [PERSON] як до рідного. Їй відомо зі слів батьків, що на похоронах відповідач розповідала про слова [PERSON] , який казав їм, що якщо з ним щось станеться, щоб Віку не ображали. [PERSON] тісно спілкувалась з батьком, з сестрою [PERSON] . Дуже часто була у них в квартирі по [ADDRESS] . У 2021 році вони переїхали на іншу адресу. Як вона пам`ятає, [PERSON] поїхав до селища [PERSON] [INFO] . На їхньому автомобілі [PERSON] спочатку відвіз [PERSON] у село до батьків. Свідок [PERSON] суду показала, що працює разом з позивачем. У 2016 році до них на роботу приходив [PERSON] . У них зав`язались дружні відносини. На роботу він приходив часто зустрічати [PERSON] Проживали вони на квартирі по [ADDRESS] . Знає номер будинку, оскільки в будинку по номеру [NUMBER] проживає її дядько. Також їй відомо, що пізніше вони переїхали на Героїв Дніпра. У квартирах, де вони проживали, не була. Вони любили один одного. У 2020 році вона помітила у [PERSON] кільце. На її запитання остання повідомила, що вони з [PERSON] заручились. Після загибелі [PERSON] телефонувала їй, казала, що не знає, як їй жити. Також їй відомо, що позивач була на похороні, жила у батьків [PERSON] , доглядала за батьком, який пересувався у візку, каву йому робила. На її питання, як до неї відносяться інші родичі [PERSON] , [PERSON] відповідала, що ніяк. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. і дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із частиною другою ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Конституційний Суд України у рішенні від 03 червня 1999 року №5-рп/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визначення осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Із наведених положень можливо встановити ознаки подружніх відносин, зокрема, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2020 року в справі № 295/14208/18-ц, від 20 січня 2021 року у справі № 178/90/18-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зробила висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті3,74 СК України). Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно з висновком, який міститься у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №643/6799/17, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №588/350/15 Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду у справі № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року). Звертаючись до суду із позовом, позивач посилалась на те, що з 2016 року по червень 2022 року вона проживала з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та у цей період ними було набуто у власність транспортний засіб автомобіль «Renault Megane», земельну ділянку, кадастровий номер 5325155100:00:003:0121. Разом з тим позивач не надала належних і допустимих доказів\~\~на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, подружніх взаємних прав та обов`язків, тобто на наявність встановлених між сторонами притаманних подружжю відносин. Сам факт спільного проживання та відпочинку сторін, спільна присутність на святкуваннях, переписка в месенджерах, у тому числі з представником військової частини, фотографії позивача з [PERSON] самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу такі притаманні подружжю усталені відносини. Досліджені в суді докази у сукупності підтверджують лише факт дружніх, інтимних стосунків. Надані договори оренди нерухомого майна не свідчать про тривале спільне проживання, оскільки строк договору оренди нерухомого майна від 20.04.2016 становить 6 місяців (з 26 квітня 2016 по 25 жовтня 2016), а строк договору оренди нерухомого майна від 30.08.2021 з 30.08.2021 по 30.08.2022. Покази свідків за відсутності інших доказів (зокрема, квитанцій про сплату комунальних платежів, тощо) не можуть бути єдиною підставою для категоричного висновку про тривале спільне проживання позивача з [PERSON] у м.Києві. Крім того вищезазначені договори оренди містять суперечності з наданою представником відповідача довідкою №138 від 23.09.2022, виданої Корніївським старостинським округом Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, яка містилась в матеріалах цивільної справи №355/1043/22, що перебувала в провадження Баришівського районного суду Київської області, в якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] в цивільному шлюбі з 2016 року та вели спільне господарство з [PERSON] , [INFO] , по день його смерті - [INFO] (т.2 а.с. 35). Суд також враховує, що звертаючись з заявою до Баришівського районного суду Київської області про встановлення факту спільного проживання однією родиною без шлюбу та знаходженні на утриманні чоловіка, [PERSON] прохала визнати факт перебування у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та проживання з ним однією сім`єю по [ADDRESS] , а не у м.Києві (т.1, а.с.23). При цьому суд відхиляє посилання відповідача та представника відповідача на те, що договора [PERSON] можливо не підписував, а рукописний текст стосовно [PERSON] з`явився після їх підписання, оскільки в силу ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях. Крім того, як вбачається з заяви [PERSON] від 22.06.2021, при укладенні Договору фінансового лізингу №10437/06/21-Г від 22.06.2021 він засвідчив, що не перебуває у зареєстрованому шлюбі чи у фактичних сімейних відносинах, тобто відсутні особи, які б заявляли свої права на майно (грошові кошти), а саме на спільну сумісну власність набуту за час спільного проживання з ним. Виконання зобов`язань за договором здійснює за рахунок коштів, що належать йому на праві особистої приватної власності (т.2, а.с.58,63). При цьому позивач [PERSON] , будучи суб`єктом декларування, яка зобов`язана подавати декларацію відповідно до Закону "Про запобігання корупції", в деклараціях за 2016-2022 роки, також не вказувала на [PERSON] як на члена своєї сім`ї. Крім того у обліковій картці до військового квитка [PERSON] не зазначено позивача як члена сім`ї (т.1, а.с.119). За клопотанням представника відповідача в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показала, що з [PERSON] знайома ще з дитячого садочка, у них склалися довірливі відносини, вони спілкувались. [PERSON] ніколи не розповідав, що з кимось проживав, казав, що нікого немає, щоб створити сім`ю. З ним один раз бачила [PERSON] в селищі [PERSON] . Він не представляв її як наречену. Також бачила [PERSON] на похороні [PERSON] . Свідок [PERSON] , суду показала, що була класним керівником у [PERSON] . Як учасника АТО запрошувала його до школи для зустрічі з учнями. Не знала, чи є у нього дівчина, а він на її загальне питання щодо шлюбу нічого не розповідав. Свідок [PERSON] , суду показала, що є сусідкою [PERSON] . [PERSON] з [PERSON] приїжджав у 2016 та 2017 роках до селища Чорнухи, якусь подію відмічали. Вони їй приносили гостинці. Статус позивача не уточняв. У 2021 році [PERSON] приїхав на автомобілі. На ньому вивозив батька на свіже повітря. Говорив, що половину заплатив, а половина ще на фірмі. Коли почалася війна він приїхав сам, пішов у тероборону. Бачила позивача на похороні [PERSON] , з нею не розмовляла. Свідок [PERSON] суду показав, що є братом [PERSON] . У них були близькі стосунки. Розмовляли часто, у тому числі по відеозв`язку. Працювали у 2016-2017 роках разом, виготовляли меблі. Проживав [PERSON] у м.Києві, точну адресу сказати не може. Це Оболонський район. Був у нього в гостях двічі. Ніколи не помічав там позивача. Планів створити сім`ю у нього не було. Сам [PERSON] казав, що готує їжу сам. [PERSON] приїжджала до них у селище [PERSON] у 2016-2017 роках. Він представляв її як " [PERSON] ". Не казав, що вона наречена. Такі покази свідків щодо стосунків позивача та [PERSON] суд розцінює як такі, що носять характер припущень і не можуть ані підтвердити, ані спростувати їх спільне проживання однією сім`єю, оскільки їм достовірно невідомі обставини особистого життя [PERSON] . Письмові пояснення [PERSON] (т.2, а.с.47в), а також [PERSON] , [PERSON] (т.2., а.с.36, 38) суд не бере до уваги в силу ч.2 ст.78 ЦПК України. Порядок допиту свідків в судовому засіданні чітко визначений ст.230 ЦПК України і не передбачає дослідження їх письмових показань. Крім того, надані представником відповідача договір №94588383000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 12.07.2018, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] (т.1 а.с.171-176), договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків №K4M4NS -16АF9YZ (т.1,а.с.176-177), товарний чек №000034861 від 15.02.2017, №ГК000069316 від 27.11.2017 (т.1,а.с.178), заявку на доставку 54-0050544 від 23.11.2020 (т.1,а.с.179), рахунки-фактура №VT-0188544 від 23.11.2020, №VT-0188747 від 23.11.2020 (т.1, а.с.179-180), заявка №37-0221498 від 07.11.2020 (т.1, а.с.180), рахунок від 26.10.2020 (т.1, а.с.181), гарантійний талон №677750 від 25.09.2019 (т.1, а.с.181), чек №20001217 від 14.07.2018 (т.1, а.с.182), гарантійний талон на роботи (т.1, а.с.183), скріншоти на придбання побутового товару, чеки (т.1, а.с.183-186) суд не бере до уваги, оскільки вони стосуються особисто [PERSON] і жодним чином не вказують на позивача [PERSON] . Обставини, встановлені рішенням Баришівського районного суду Київської області, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки таке рішення скасовано ухвалою Київського апеляційного суду від 13.03.2023 (т.1, а.с.23-24, т.2 ст.18). З огляду на викладене суд вважає, що підстави для встановлення факту проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю відсутні. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відсутні і передбачені 74 СК України підстави вважати майно (спірний автомобіль) таким, що належить на праві спільної сумісної власності як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. При цьому необхідно зазначити, що на час смерті [PERSON] власником автомобіля «Renault Megane» було ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», а в силу положень ст.ст.81, 116 ЗК України та ст.ст.57, 61 СК України є особистою приватною власністю дружини, чоловіка земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Outcome: dismissed