Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

[PERSON] 06.11.2023 звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати щомісячно з відповідача на свою користь аліменти на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову; рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання, пославшись на те, що відповідач добровільно матеріально дитину не утримує. 26 грудня 2023 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було ухвалене заочне рішення (№233/6674/23) по суті заявлених позовних вимог (а.с.26-27). Судовою ухвалою від 20.03.2024 задоволено заяву [PERSON] від 08.02.2024 про перегляд заочного рішення, заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2023 року у цивільній справі №233/6674/23 скасовано, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті (а.с.113,114-119). Позивачка, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з`явилася: матеріали справи містять заяви позивачки про розгляд справи у її відсутність з посиланням на підтримання позову (а.с.10,108), що за приписами ч.5 ст.223 ЦПК України є підставою для розгляду справи у відсутність позивачки. Представник позивача адвокат Юсєєв Т. С. у судовому засіданні проти позову заперечив за підстав, викладених у заявах по суті справи (заява про перегляд заочного рішення суду на а.с.34-37,67-75; відзив за позовну заяву на а.с.130-132), зокрема: Як на підстави позовної вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини позивачка вказала, що перебуває з позивачем у зареєстрованому шлюбі, що [PERSON] є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , що донька зареєстрована та фактично проживає з нею за адресою: [ADDRESS] , що відповідач покинув сім`ю, що дитина перебуває на її одноособовому утриманні, що її доходів не вистачає на покриття потреб дитини, що відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, що на час звернення з позовною заявою до суду вона доглядає за дитиною і потребує матеріальної допомоги від чоловіка. Як убачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивачка підтвердила належними та допустимими доказами лише перебування з відповідачем у шлюбі та батьківство відповідача щодо дитини - [PERSON] , і, відповідно, наявність в них з відповідачем батьківського обов`язку щодо надання утримання дитині. Щодо проживання дитини з позивачем окремо від батька. На підтвердження свого фактичного проживання з дитиною окремо від батька за адресою: [ADDRESS] , позивачка надала суду копії довідок переселенця [PERSON] (№ [NUMBER] від 21.07.2022) та [PERSON] (№ [NUMBER] від 21.07.2022). При цьому позивачка не повідомила суду, що станом на день подання позову до суду за вказаною адресою також було зареєстроване й місце перебування [PERSON] (паперова копія зображення електронної довідки переселенця № 1440-7501536126 від 16.02.2023, сформованої на порталі «Дія», наявна у сторін та в матеріалах справи). Рішення суду чи органу опіки та піклування щодо вирішення спору між батьками про місце проживання дитини, [PERSON] , позивачкою не надано. Отже, надані позивачкою довідки переселенця самі по собі не підтверджують, що дочка проживає саме із нею окремо від батька. З одного боку. З іншого, після того, як позивачка наприкінці вересня 2023 р. пішла із сім`ї, і подружжя [PERSON] остаточно припинили шлюбні стосунки, [PERSON] разом із батьком залишилася проживати за адресою їх реєстрації: [ADDRESS] ., що підтверджується довідкою КП «СЄЗ Костянтинівської міської ради» від 17.01.2024, а також - в результаті рейду представників Служби у справах дітей Костянтинівської міської ради за місцем проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує копія листа служби у справах дітей Костянтинівської міської ради від 05.03.2024 № 13-28/03 та акту обстеження умов проживання. Крім того, факт проживання дитини разом із батьком був неодноразово зафіксований поліцейськими Відділу поліції № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області під час реагування на скарги [PERSON] щодо створення [PERSON] перешкод для неї у спілкуванні з дитиною (останній раз 02.04.2024). Крім того, реєстрацію місця перебування [PERSON] та дитини - [PERSON] , як внутрішньо переміщених осіб, за адресою: [ADDRESS] , було припинено 14 березня 2024 р. Відповідач звернувся до Іллінівської ТГ за наданням письмового підтвердження цього факту, але на момент подання відзиву ще не отримав відповіді на своє звернення. Щодо тверджень позивачки, що дитина перебуває на її одноособовому утриманні, що її доходів не вистачає на покриття потреб дитини, що відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, що на час звернення з позовною заявою до суду вона доглядає за дитиною і потребує матеріальної допомоги від чоловіка. Такі обставини не є загальновідомими, не були встановлені судом під час розгляду іншої справи, не визнаними відповідачем, а отже підлягають доказуванню позивачкою у загальному порядку наданням належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів. Натомість позивачка не надала суду хоча б будь-яких фактичних даних, які б свідчили: про рівень матеріальних потреб дитини, їх структуру; про фактичні щомісячні доходи позивачки та їх структуру (оскільки вона стверджує, що взагалі не отримувала коштів від відповідача); про покриття нею витрат на утримання доньки виключно власним коштом; що на час звернення з позовом про стягнення аліментів дитина була такою, що потребувала стороннього догляду, і що позивачка здійснювала такий догляд за нею; що позивачка була чи є такою, що потребувала матеріальної допомоги з боку відповідача. Отже, такі твердження позивачки є голослівними. Ба більше, вони не відповідають дійсності. Зазвичай батьки, сумлінно виконуючи свій обов`язок щодо утримання дитини, не опікуються документуванням своїх витрат та взаєморозрахунків, що виникають між ними з приводу такого утримання. Проте тільки у період з березня 2023 р. по жовтень 2023 р. і тільки безготівковими коштами (окрім готівкових) відповідач переказував на картковий рахунок позивачки у АТ Приватбанк по 2000 грн на місяць, що, вважає, спростовує доводи позивачки про одноособове утримання нею дитини і про те, що відповідач взагалі не бере участь в утриманні дитини. Щодо розміру аліментів на утримання дитини, про стягнення яких просить позивачка. Законом встановлено, що батьки і діти можуть бути самостійними власниками майна (ч.1 ст.173 СК України). І кожному з власників Конституцією України надані певні гарантії: встановлено право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, встановлено заборону на протиправне позбавлення права власності; встановлено непорушність права приватної власності (ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України). Проте, право батьків вільно розпоряджатися належним їм майном не є абсолютним і, зокрема, обмежене конституційним обов`язком надавати своїм дітям утримання до досягнення ними повноліття (ст.51 Конституції України, ст.180 СК України). Законом також встановлено підстави та правовий механізм втручання у право власності того з батьків, хто добровільно не виконує обов`язку з надання утримання дитині (п.2 ч.2 ст.18, ч.ч.1,3 ст.181 СК України). Визначення меж такого втручання у кожному конкретному випадку покладено на суд, який при визначенні розміру аліментів має враховувати встановлені Конституцією України і непорушність права власності, і право кожного з батьків і дітей на належний рівень життя, і рівність обов`язків кожного з батьків щодо надання утримання дитині (ст.ст.41 ч.4, 48, 51 Конституції України, ст.ст.141,180 СК України). При цьому розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). Такий підхід до визначення розміру аліментів потребує оцінки судом як рівня і стуктури нагальних потреб дитини, так і участі того з батьків, хто звертається за судовим захистом, у їх забезпеченні. Призначення аліментів без такої оцінки або не захищатиме повною мірою права дитини і стягувача аліментів, або становитиме надмірне втручання у право власності платника аліментів, що не відповідатиме завданню цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч.1 ст.2 ЦПК України). Звертаючись до суду з вимогою про стягнення аліментів в розмірі ? частки від заробітку (доходів) відповідача позивачка не надала суду будь-яких відомостей про рівень нагальних потреб дитини - [PERSON] , та фактичних даних на його обґрунтування, а також доказів того, що саме цей розмір аліментів відповідатиме критерію їх необхідності та достатності для забезпечення гармонійного розвитку дитини; забезпечить додержання конституційного принципу рівності обов`язків батьків щодо надання утримання дитині. З огляду на викладене, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] є необґрунтованими і просить суд залишити їх без задоволення. Проти доводів сторони відповідача позивачка заперечила у заявах по суті справи (заперечення на заяву про перегляд заочного рішення суду на а.с.58-60), зокрема: Відносно того доводу, що донька нібито проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради від 17.01.2024, зазначила таке. Їхня з відповідачем дочка [PERSON] і на теперішній час проживає разом із нею. Дочка відвідує батька за його новим місцем проживання окремо від неї та іноді залишається у нього на декілька днів. Однак, це не свідчить про те, що дочка проживає разом з батьком. Більше того, [PERSON] у будь-який момент може бути мобілізований до лав ЗСУ, тому про проживання дочки із батьком не може йти і мови. Надана відповідачем суду довідка КП СЄЗ Костянтинівської міської ради датована лише 17.01.2024, що не підтверджує факт проживання дочки із батьком. По-друге, на відміну від довідки про взяття на облік від 21.07.2022 № 1440-7001381146 як внутрішньо переміщеної особи її та про взяття на облік [PERSON] від 21.07.2022 № 1440-7001381177 як внутрішньо переміщеної особи, наданих нею, довідка КП СЄЗ Костянтинівської міської ради від 17.01.2024, надана відповідачем, враховуючи нещодавній час її складання, належним чином не підтверджує факту проживання дочки разом з батьком та взагалі не підтверджує факт реєстрації дитини за відповідною адресою, зважаючи на те, що вона видана комунальним підприємством, а не державною організацією. По-третє, надана представником відповідача копія довідки від КП СЄЗ Костянтинівської міської ради є недопустимим доказом, оскільки в порушення вимог ч.2 ст.95 ЦПК України вона не засвідчена належним чином підписом відповідача або його представника. Вищезазначені дії відповідача свідчать лише про наміри останнього ухилитися від законного обов`язку сплати аліментів на утримання дочки. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає такого висновку: Судом установлено, що 24.04.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №85 зареєстрований шлюб між громадянином України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] , яка у шлюбі набула прізвище [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] на а.с.6). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2024 у цивільній справі № 233/6069/23 шлюб між сторонами розірвано (а.с.129). Рішення набрало законної сили 27.02.2024. Сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження дитини, серії [NUMBER] на а.с.6). Статтею 180 СК України\~встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1). За домовленістю\~між батьками\~дитини той\~із них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі\~(ч.2). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3). Домовленість між сторонами щодо утримання дитини не досягнута. Тож за приписами наведених норм права аліменти на утримання дитини стягуються з того із батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь того із батьків, разом з яким проживає дитина. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, суд виходить з такого: Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина,

Outcome: partial