Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

21.11.2023 року позивачка звернулась з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дажук М.В., Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання права власності на 40/100 частки домоволодіння. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона не продавала, не дарувала, договір міни не укладала, не відчужувала належну їй частку домоволодіння у інший спосіб, тому вважає себе законним власником 40/100 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Також повідомила, що про наявність реєстрації права власності [PERSON] на ціле домоволодіння, а тому відповідне про порушення її права вона дізналась 24.03.2023 року отримавши рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 66918982. Позивачка зареєстрована у вказаному домоволодінні, фактично мешкає з часу придбання належної їй частки. Тому позивачка просить визнати недійсним договір купівлі- продажу частки домоволодіння реєстровий №1133 від 05.05.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дажук М.В., укладений щодо домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності №20281628 від 05.05.2017 року вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дажук М.В., щодо реєстрації права власності на частку домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу реєстровий № 1133 від 05.05.2017 року, припинивши право власності на частку домоволодіння [PERSON] та визнати право приватної спільної часткової власності на 40/100 частки домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , за позивачкою. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. 30.11.2023 року від позивачки надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 04.12.2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська витребувано у Приватного нотаріуса Дажук М.В., Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області (вул. Харківська, 3, прим. 36, м. Дніпро, 49000) матеріали нотаріальної справи, щодо посвідчення договору купівлі-продажу частки домоволодіння реєстровий №1133 від 05.05.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. та договір купівлі-продажу частки домоволодіння реєстрований № 436 від 22.02.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В та з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (пр.-т Д.Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000) копію реєстраційної справи на підставі якої реєстратором Ординською О.В. 24.03.2023 року прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 669189825. 02.02.2024 року до канцелярії суду від приватного нотаріуса Дажук М.В. Дніпровського нотаріального округу надійшли витребувані матеріали. 18.03.2024 року до канцелярії суду від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшли витребувані матеріали. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала, надала заяву, в якій просила не стягувати с відповідача судові витрати та пояснила наступне, що проживала за адресою: [ADDRESS] . Після того як в іншій частині домоволодінні відключили газ та інші комунальні послуги, реєлтори виставили домоволодіння на торги за борги та продали, але так як це була афера зі сторони нотаріуса, вона не змогла продати двум покупцям домоволодіння позивачки без домоволодіння сусідів, але так як не було справжніх документів, продаж був 50 сотих та 50 сотих на підставі підробних документів, а в дійсних документах частка позивачки складає 40 сотих та сусідських 60 сотих. Коли сусідка почала вступати у спадщину після смерті її батька та виявила що будинок продали. Вона подала до суду, поки йшов суд, нотаріуси перепродали домоволодіння ще раз та переоформили на одного володільця [PERSON] . Потім сусідка померла, але за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2018 року було визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала позивачка по справі. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.04.2023 року позивачці на праві спільної часткової власності належить 40/100 частки домоволодіння за адресою [ADDRESS] , на підставі договору дарування ВВА №754202 реєстровий №2419 від 29.12.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І. Факт реєстрації права власності, а відповідно і виникнення права власності в Позивача, підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.08.2006 року, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № інформаційної довідки 329849270, від 21.04.2023 року, реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна 565329712101 (а.с.12-13). Згідно зазначеної інформаційної довідки 329849270 від 21.04.2023 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу є власником 1/2 частки домоволодіння реєстровий №1133 від 05.05.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дажук М.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35071643 від 05.05.2017 року; договору купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння реєстровий №436 від 22.02.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дажук М.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №33978821 від 22.02.2017 року (а.с.12-13). Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 24.05.2018 року справа №206/4710/17, встановлено наступні факти: за життя [PERSON] та його сестра [PERSON] набули право власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після матері [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі 04.05.2000 під № 1-931, на майно, а саме: жилий будинок А- 1, жилою площею 38.8 кв.м., убиральню В, гараж - Г, сарай - Д, огорожу 1-5, мостіння - І, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці 600 кв.м., самовільно зайнятої землі площею 23 кв.м., літня кухня - Б. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.05.2014 Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. З метою оформлення спадкових прав [PERSON] звернулась до 8 ДДНК з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , та видачі відповідного свідоцтва про праве на майно, яке складається з 60/100 частин житлового будинку з господарсько-побутовимн будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З метою визначення спадкової маси, яка залишилась за померлим, на запит нотаріуса, "ДМБТІ" ДОР за № 6420 від 10.06.2015 та № 8622 від 30.06.2017 надало відповіді на запити нотаріуса, згідно яких право власності на , зазначеного домоволодіння було зареєстровано за [PERSON] у Бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 2147-88. В матеріалах інвентаризаційної справи міститься рішення виконкому Самарської районної у 33 місті Дніпропетровську ради № 578 від 21.11.2003, яким затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] , де за [PERSON] затверджено 60/100 частин домоволодіння, але перереєстрація равовстановлюючих документів в КП 5 «ДМБТІ» ДОР не роводилась. За [PERSON] містяться відомості про право власності - 40/100 частин на підставі договору дарування від 29.12.2003 (а.с. 21-25). Відповідно до договору купівлі продажу 1/2 частки домоволодіння від 05.05.2017, посвідчене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В., [PERSON] продав, а [PERSON] прийняв 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належної йому на підставі Свідоцтва про придбання майна прилюдних торгів від 03.02.2015 (а.с. 61-63). 03.02.2015 приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. посвідчила, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] розташованого на земельній ділянці площею 596 кв.м., яке складається з житлового будинку А жилою площею 38,8 кв.м., житловий будинок Б-1 жилою площею 32,2 кв.м., убиральня В, гараж сарай Д, огорожа 1-5, мостіння І. Реквізити правовстановлюючих документів на домоволодіні що раніше належало [PERSON] - договір дарування від 29.12.2003 - 40/100 часток домоволодіння, та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 04.05.2000 - 60/100 часток домоволодіння, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.77-78). Згідно із договором купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння від 22.02.2017, посвідчене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В., [PERSON] продав, а [PERSON] прийняв 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належної йому на підставі Свідоцтва про придбання майна прилюдних торгів від 03.02.2015 (а.с.122-124). Відповідно до листа з додатками Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 18.03.2024 року, додатком якого є рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №66918982 від 24.03.2023 року, відповідно до якого [PERSON] відмовленно у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку з тим, що за адресою [ADDRESS] вже зареєстровано право власності (в цілому на все домоволодіння) за іншою особою, відмінною від заявника (а.с.173-175). Відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 29.12.2003 року, посвідчене приватним нотаріусом Румянцевою Л.І. даруватель [PERSON] подарувала обрарованій [PERSON] 40/100 частину домоволодіння з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходяться у [ADDRESS] , що належила їй на підставі свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Самарської районної у м.Дніпропетровську ради 27 листопада 2003 року реєстраційний №3648812 (а.с.177). Відповідно до ч. 1-4.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено: 1. Загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об?єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов?язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об?єктом незавершеного будівництва, майбутнім об?єктом нерухомості та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов?язкової реєстрації. Згідно ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб?єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб?єкти права власності рівні перед законом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.» Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов?язків власник зобов?язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.319 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності.» У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п?ятою та шостою статті 203, цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно п. 9 ч. 1 статті 2 Закону про державну реєстрацію реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в державному реєстрі прав, крім надання інформації з державного реєстру прав. Пунктами 1-3 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов?язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов?язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов?язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, р визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав рішенням допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Згідно частини четвертої статті 82 ЦІПК України обставини, встановлені суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому з урахуванням установлених Судом обставин справи, а також судових рішень у справі №206/4710/17, вимоги Позивача про скасування державної реєстрації прав є ефективним способом захисту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб?єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в справі №925/1265/16 (провадження №12-158г18; постанова Верховного Суду від 22.08.2018) право або інтерес позивача може бути порушено внесенням до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. При цьому рішення суб?єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб?єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писанихзаконів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві моральності суспільства. правила та засади. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, 3 належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). Враховуючі вищенаведене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved