Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 10.05.2024, в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 19.09.2015 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №497. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 19.09.2015 сторони уклали шлюб, від якого мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні стосунки між ними ускладнились з початку 2024 року у зв`язку втратою взаєморозуміння. Наразі вони не підтримують стосунків як подружжя, а відтак, на думку позивача, подальше існування шлюбу є недоцільним. На переконання позивача, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме його інтересам. Доцільності у наданні строку на примирення не вбачає. Спір про визначення місця проживання дитини, майновий спір між ними відсутній наразі, а у разі виникнення вирішуватиметься окремо. За попереднім узгодженням з [PERSON] , їх син залишається мешкати з нею як матір`ю. Ухвалою суду від 14.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. Позивач [PERSON] пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог, визнавши їх, та просила розірвати шлюб; після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » просила залишити без змін. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/ доказів, зупинення/ відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд доходить висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 19.09.2015 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №497, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.2015 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , свідченням чому є свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 14.03.2017 Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.7). Як вказував позивач, що не оспорювалось відповідачем, малолітній [PERSON] має зареєстроване місце проживання з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (витяг з Реєстру територіальної громади №2024/004713581 від 10.05.2024, а.с.8), однак фактично мешкає з [PERSON] як матір`ю, що ними узгоджено добровільно, спір з приводу визначення місця проживання дитини відсутній. Судовим розглядом встановлено, що шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені з початку 2024 року у зв`язку з втратою взаєморозуміння та сенсу подальшого збереження шлюбу і сім`ї. Позивач доцільності у наданні строку на примирення не вбачає, відповідач правом на подання клопотання з цього приводу не скористалася. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти надання строку на примирення, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу не вказала, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно зі ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, їх обопільну згоду на розлучення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.2015 (а.с.6) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на заявлення відповідачем вимоги з цього приводу у поданій заяві від 17.06.2024. Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція №0.0.3634322990.1 від 10.05.2024 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а.с.10) за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 605 грн. 60 коп., а інші 50% судового збору (605 грн. 60 коп. відповідно) стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved