Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

12.12.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 57 041,61 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», діючи на підставі статуту та чинного законодавства України, надав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачам, які мешкають у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідачі свої зобов`язання із своєчасної оплати за надані послуги за встановленими тарифами не виконали, внаслідок чого, за останніми утворилась заборгованість в сумі 57 041,61 грн. за період з\~01.08.2020 року по 31.10.2023 року. З цих підстав, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 15.12.2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що визнає позов лише в межах позовної давності. Також пояснила, що відповідач [PERSON] в квартирі зареєстрований, однак не проживає. Додавши, що вона з ним не спілкується. В судові засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», виходячи з такого. \~ \~ \~ \~ Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, в до якого основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] за період з 01.08.2020\~року по\~31.10.2023року становить 57\~041,61 грн. Згідно даних з Єдиного державного демографічного реєстру №364361 та №364326 від 14.12.2023 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №354061247 від 13.11.2023 року вбачається, що квартира за вказаною адресою на праві спільної часткової власності належить відповідачам. Відповідно даних довідки щодо заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води від 08.12.2023 року отримувачами послуг за вказаною адресою є відповідачі, з особовим рахунком № [NUMBER] . Згідно вимог ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання гарячої води та опалення. Відповідно до ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з … постачання теплової енергії, постачання гарячої води … Згідно ч.2 ст.6 вказаного Закону виконавцями комунальних послуг є: 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Частинами 1,3 статті 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно п.1 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Відповідно до вказаних Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. 02.10.2021 року на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Згідно п.32 Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Пунктами п.35-37 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до розрахунку КОНЦЕРНУ «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги за період з 01.08.2020\~року по\~31.10.2023року складає 57\~041,61 грн. Доказів на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідачами не надано. Щодо клопотання відповідачки [PERSON] про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.08.2020 року по 31.10.2023 року. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 03 квітня 2020 р. на всій території України. У подальшому він був продовжений Постановами Кабінету Міністрів України №239 від 25.03.2020 року, №291 від 22.04.2020 року, №343 від 04.05.2020 року, №392 від 20.05.2020 року, №500 від 17.06.2020 року, №641 від 22.07.2020 року, №760 від 26.08.2020 року, №956 від 13.10.2020 року, №1236 від 09.12.2020 року, №104 від 17.02.2021 року, №405 від 21.04.2021 року, №611 від 16.06.2021 року, №855 від 11.08.2021 року, № 981 від 22.09.2021 року, № 1336 від 15.12.2021 року, №229 від 23.02.2022 року, №630 від 27.05.2022 року, №928 від 19.08.2022 року, № 928 від 19.08.2022 року, №1423 від 23.12.2022 року, № 383 від 25.04.2023 року. Останньою постановою дію карантину було продовжено до 30.06.2023 року. Отже карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24.02.2022 року Указом\~Президента України\~№ 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. У подальшому він був продовжений Указами Президента України №133/2022 від\~14.03.2022\~року,\~№259/2022\~від\~18.04.2022\~року,\~№341/2022\~від\~17.05.2022\~року,\~№573/2022\~від\~12.08.2022\~року,\~№757/2022\~від\~07.11.2022\~року,\~ №58/2023 від\~06.02.2023\~року, №254/2023 від\~01.05.2023\~року, №451/2023 від\~26.07.2023\~року, №734/2023 від\~06.11.2023\~року, №49/2024 від\~05.02.2024\~року, №271/2024 від\~06.05.2024\~року. Отже воєнний стан в Україні безперервно діє з 24.02.2022 року по теперішній час. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. При цьому, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02.04.2020 року, не є продовженими. При застосуванні приписів пунктів 12, 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України суд враховує також, що такий строк слід застосовувати відносно кожного щомісячного платежу. Суд враховує також ті обставини, що оплата комунальних послуг має здійснюватись споживачами цих послуг до 20 числа місяця, наступного за тим, в якому цю послугу спожито. Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо періоду заборгованості, починаючи з 02.04.2017 року припадає на час дії карантину та воєнного стану, тому на цю заборгованість поширюються приписи пунктів 12 та 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину та воєнного стану. А тому ця заборгованість підлягає стягненню з відповідачів. Таким чином в межах строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 та пункту 19 «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України вкладається період щомісячних платежів з 01.08.2020 по 31.10.2023 року, а борг у цьому періоді згідно розрахунку становить у загальному розмірі 57\~041,61 грн. Оскільки відповідачі оплату наданих послуг не довели, будь-яких претензій щодо надання послуг позивачу не пред`явили, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 57\~041,61 грн. є документально підтвердженими, нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. \~\~ Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою сплачується 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2\~684 грн. Згідно ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, позивач, враховуючи що він подав позов в електронній формі, мав би сплатити 2147, 20 грн. КОНЦЕРНОМ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» було сплачено судовий збір у розмірі 2 481 грн. Представник позивача у позові просив суд стягнути судовий збір у розмірі 2147 грн. 20 коп. з відповідачів, а судовий збір у розмірі 333,80 грн. повернути КОНЦЕРНУ «МТМ» як надмірно сплачені кошти. Згідно п.1 ч.1\~ст.7 ЗУ «Про судовий збір»\~сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, враховуючи надмірно сплачений судовий збір та відповідну заяву про його повернення від представника позивача, вважаю за необхідне повернути КОНЦЕРНУ «МТМ» судовий збір у сумі 333,80 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, судовий збір у розмірі 2147,20 грн. судом покладається на відповідачів.

Outcome: approved