Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

12 квітня 2024 року представник позивача, адвокат Богданова М.Г., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтуванні позову посилається на те, що з грудня 2015 року [PERSON] почав проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] . проте, у липні 2017 року [PERSON] залишила сина проживати разом з позивачем у віці трьох місяців. Неповнолітній [PERSON] постійно проживає разом з батьком та його цивільною дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з сином взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, дитина фактично не знає своєї біологічної матері. Таким чином відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться його життям, не відвідує його вдома та в шкільному закладі. Враховуючи, що позивач повністю самостійно та без участі матері виховує сина, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву на позов. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом передбаченим ст.178 ЦПК України, відзив до суду не подав. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала щодо їх задоволення. Пояснила, що нічого до дитини не відчуває, минуло дуже багато часу, вона відвикла від дитини, тому не заперечує проти позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча є повідомлений належним чином. 29 травня 2024 року подав до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Виходячи зі змісту ч.ч.1, 4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого Світловодським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] .(а.с.6) На даний час [PERSON] навчається у КЗ «Гімназія «Нове місто» міста Світловодська Кіровоградської області, батько [PERSON] постійно приймає участь у шкільному житті дитини. Вчасно приводить та забирає [PERSON] із закладу, інколи забирає бабуся. Активно співпрацює з класним керівником, цікавиться успішністю дитини. Мати, [PERSON] жодного разу не приходила до закладу, не цікавилася навчанням дитини, не брала участі у його житті, не підтримує зв`язок з класним керівником. (а.с.14) Відповідно до відповіді вихователя - методиста закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 19 судом встановлено, що позивач [PERSON] постійно приводив та забирав сина з дошкільного закладу № 19 , цікавився успішністю та рівнем розвитку дитини, спілкувався з вихователями групи стосовно поведінки сина в дитячому садочку. Мати дитини, [PERSON] в дитячий садочок не з`являлась, процесом навчання та виховання сина не цікавилась.(а.с.15) З копії відповіді КНП «ЦПМСД СМР» вбачається, що починаючи з 11 місячного віку дитина відвідує лікувальний заклад лише в присутності батька. Призначення та рекомендації лікаря батько виконує. Мати, [PERSON] до лікаря не зверталася та не цікавилася про стан здоров`я дитини.(а.с.16) [PERSON] за час проходження служби сержантом цивільного захисту зарекомендував себе з позитивного боку як енергійний, грамотний та добросовісний співробітник. Свої посадові інструкції знає та виконує. Здатен взяти на себе відповідальність в разі вирішення службових питань.(а.с.8) Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування Світловодської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства», дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] з 2017 року свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо своєї дитини [PERSON] , а саме не приймає участі у його вихованні та навчанні, не цікавиться станом його здоров`я та не проявляє материнської турботи, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому суд вважає, що наведені факти в сукупності свідчать, що [PERSON] як мати, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких підстав, суд приходить висновку, що в суді знайшли своє підтвердження вимоги позивача і відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина [PERSON] , а тому є всі підстави для того, щоб позбавити її батьківських прав відносно даної дитини, у відповідності до вимог ст.164 Сімейного кодексу України. За клопотанням позивача судові витрати у справі відносяться за рахунок позивача.

Outcome: approved