Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 52\~439,16 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 2\~684,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 6\~500,00 грн У обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.01.2020 між АТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 501228559, відповідно до умов якого АТ «Альфа-банк» надало позичальнику кредит у сумі 32\~750,00 грн. строком на 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 33%, за період з 12 по 23 місяць 28%, за період з 24 по 48 місяць 23%. 20.09.2021 між АТ «Альфа-банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Оскільки відповідач не виконав умови кредитного договору, то позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання кредиту №501228559 від 23.01.2020 станом на 20.09.2021 в сумі 52\~439,16 грн., що складається з тіла кредиту у сумі 30\~972,94 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 21\~466,22 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 12 березня 2024 року. 12 березня 2024 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, розгляд справи призначено на 18 квітня 2024 року. 18 квітня 2024 року судове засідання відкладено на 01 липня 2024 року за клопотанням відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме заборгованість по тілу кредиту, щодо стягнення відсотків за користування кредитом просила відмовити. Заслухавши думку відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. 23.01.2020 [PERSON] підписала оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501228559, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії. Умовами указаної оферти визначено суму кредиту 32\~750,00 грн.; процентну ставку 33%, тип ставки фіксована, 28% за період з 12 по 23 місяць, 23% за період з 24 по 48 місяць; строк кредиту 48 місяців. Дата повернення кредиту 23.01.2024. До договору додано графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, яким визначено загальну вартість кредиту у сумі 87\~672,94 грн., що складається з суми боргу 32\~750,00 грн., процентів за користування кредитом 26\~626,94 грн., розрахунково-касового обслуговування 28\~296,00 грн. У розділі 4 паспорту споживчого кредиту зазначено про сплату споживачем платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові при укладенні договору у сумі 589,50 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом № 501228559 від 23.01.2020 станом на 20.09.2021 заборгованість [PERSON] становить 52\~439,16 грн., з яких 30\~972,94 грн. заборгованість за кредитом, 12\~680,76 грн. заборгованість за відсотками, 8\~785,46 грн. заборгованість за комісією. 20.09.2021 між АТ «Альфа-банк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 3, згідно якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору. Згідно п. 2.3 договору факторингу право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги та передачі реєстру боржників (Додаток № 1-2). З додатку №1-1 до договору факторингу № 2 від 20.09.2021 вбачається, що за № 2488 фактору передано права вимоги до боржника [PERSON] за договором №501228559 від 23.01.2020. \~ \~ \~ \~Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідач належним чином умови договору не виконувала, кредитні кошти позивачу у повному обсязі не повернені, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума заборгованості за кредитним договором № 501228559 від 23.01.2020 у сумі 30\~972,94 грн., яка визнана відповідачем. Що стосується вимог позивача про стягнення комісії, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч. 1,2,3,4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Як було встановлено судом, умовами кредитного договору встановлено щомісячний платіж за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові при укладенні договору у сумі 589,50 грн. Проте, сторона позивача не вказує, які саме послуги за вказану суму надаються (будуть надаватися) відповідачу [PERSON] . Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Враховуючи викладене вище та те, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісія не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії у заявленому розмірі задоволенню не підлягають, оскільки така вимога не має належного обґрунтування. Також суд вважає, що розмір такої комісії, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови договору про оплату комісії є несправедливими. За вказаних обставин, суд вважає, що нарахування позивачем комісії за обслуговування кредитом є необґрунтованим. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом № 501228559 від 23.01.2020 позивачем нараховані відсотки за період з 23.01.2020 по 23.08.2021 у сумі 17\~088,80 грн. За вказаний період відповідачем сплачено в рахунок погашення відсотків 4\~408,04 грн., а тому позивачем заявлено до стягнення відсотки за користування кредитом у сумі 12\~680,76 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом відповідачем за період з 23.01.2020 по 23.06.2020 сплачено 9\~132,60 грн. щомісячний платіж позичальника. Суд зазначає, що відповідно до графіку платежів визначено три складові вартості кредиту: кредит (тіло); відсотки за користування кредитом; розрахунково-касове обслуговування. Натомість з розрахунку заборгованості за кредитом вбачається чотири складових. Так, позивачу нараховувались відсотки за користування кредитом, заборгованість, комісія та щомісячні платежі позичальника, які не передбачені умовами договору, а тому суд вважає за необхідне врахувати сплату цих платежів у сумі 9\~132,60 грн. в рахунок відсотків за користування кредитом. Також з урахуванням визнання судом вимог позивача про стягнення комісії за обслуговування кредитом необґрунтованими, в рахунок погашення заборгованості за відсотками слід віднести 2\~947,50 грн., які сплачені відповідачем як за комісію згідно розрахунку заборгованості. Тому з відповідача підлягають стягненню відсотки за кредитним договором № 501228559 від 23.01.2020 у сумі 600,66 грн. (12\~680,76 грн. - 2\~947,50 грн. - 9\~132,60 грн.) Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, сума боргу частково визнана відповідачем, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості: за кредитним договором № 501228559 від 23.01.2020 у сумі 31\~573,60 грн., з яких 30\~972,94 грн. заборгованість за тілом кредиту, 600,66 грн. заборгованість за відсотками. У решті позовних вимог слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 6\~500,00 грн. У обґрунтування своїх вимог подає договір № 02/10-23 від 02.10.2023 про надання юридичних послуг, укладений між позивачем та ТОВ «Перший інвестиційний клуб», та додатковий договір №1 від 04.12.2023. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено отримання правничої допомоги саме від адвоката. Укладені між позивачем та ТОВ «Перший інвестиційний клуб» договори стосуються надання юридичних послуг між двома юридичними особами. Позов підписаний директором ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Назаренком В.Г. Отже, позивачем не доведено, що він поніс витрати на правничу допомогу і цю допомогу надавав позивачу саме адвокат. Таким чином, витрати на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~615,77 грн.

Outcome: partial