Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що між [PERSON] та [PERSON] 27 листопада 2021 року було укладено договір позики. На підтвердження укладення договору та отримання коштів, [PERSON] було особисто написано розписку про те, що вона отримала від позивача в борг грошові кошти в сумі 186 000 гривень (Сто вісімдесят шість тисяч гривень). Відповідно до умов розписки яку було написано відповідачем, відповідач зобов`язувалась повернути зазначену суму коштів до 08 березня 2022 року. [PERSON] на виконання обумовлених сторонами зобов`язань та підтверджених текстом розписки передав, а [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 186 000 грн (Сто вісімдесят шість тисяч гривень), які мали бути повернуті нею [PERSON] у строк до 08 березня 2022 року. Позивач звертався до відповідача після сплину строку повернення боргу, з вимогою повернути борг, але на сьогоднішній день відповідачем - [PERSON] грошові кошти у сумі 186 000 грн (Сто вісімдесят шість тисяч гривень) не повернуті, чим було порушено існуючі між Позивачем та відповідачем домовленості щодо строку виконання зобов`язань з повернення грошових коштів. Отже, так як розписка [PERSON] від 27.11.2021 року знаходиться у позивача без відмітки про повернення суми боргу, свідчить про невиконання обов`язку відповідача з повернення боргу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем 15.05.2023 року було направлено [PERSON] письмову вимогу про повернення боргу, але на час подання позову від відповідача відповіді отримано не було, кошти не повернуті. Таким чином, Відповідач станом на момент подання позову має сплатити Позивачеві 186 000,00 - основної суми боргу, 50 199, 18 - інфляційних витрат та 6 665,42 - 3% річних, загальна сума заборгованості складає 242 864,60 грн. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, на підставі викладеного позивач просить, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 242 864,60 грн. (Двісті сорок дві тисячі вісімсот шістдесят чотири гривень 60 коп.), яка складається з основної заборгованості у розмірі 186 000 грн (Сто вісімдесят шість тисяч гривень), 50 199, 18 (п`ятдесят тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 18 коп.) інфляційних втрат та 6 665,42 грн. (Шести тисяч шістсот шестидесяти п`яти гривень 42 коп.) 3% річних, а також, стягнути витрати по сплаті судового збору. Не погодившись із вимогами позовної заяви Відповідачем до суду було направлено відзив в якому остання просить у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики відмовити повність. Відзив мотивовано тим, що вона будь-яких грошових коштів від Позивача не отримувала і між ними не виникли правовідносини за договором позики. Від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив в якому останній зазначає, що він не погоджується із відзивом на позовну заяву, оскільки доводи відповідачки не мають належного доказового підґрунтя, а тому доводи не можуть бути взяті до уваги. 16 січня 2024 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява від Відповідача за попереднім позовом, яка огрунтована тим, що Позивач за зустрічним позовом не погоджується із позовними вимогами у зв`язку з чим просить суд визнати недійсною розписку, оскільки на справді будь-яких грошових коштів вона не отримувала. Також, позивачка за зустрічним позовом зазначає, що з Позивачем за первісним позовом вона познайомилась приблизно влітку 2021 року. Разом за участю ще третьої особи, виявили намір сумісно вести бізнесові справи. Було вирішено зайнятися купівлею-продажом відповідної групи товарів, для цього всі учасники вкладали власні кошти у загальну справу. Перший час все виходило. Але поступово між учасниками виникли непорозуміння, що в кінцевому результаті закінчилося розривом стосунків. Як виявилось, на думку Позивача за первісним позовом, що вона винна йому грошей. Про це він заявив усно. Після цього 27.11.2021 року відбулася зустріч, в ході якої вона намагалася пояснити, що його гроші не брала. Під впливом психологічним Позивач за первісним позовом погрожував їй тим, що звернеться до правоохоронних органів і вона отримує мінімум умовний строк покарання та інше, тому 27.11.2021 року вона написала розписку. Оскільки Позивач за первісним позовом має юридичну освіту, має свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю? відповідно до Витягу з Єдиного реєстру адвокатів, він розумів як все вірно спланувати, чим залякати та як правильно надиктувати текст розписки, аби у суді не виникало зайвих питань. Крім того, звертає увагу на те, що вона не має юридичної освіти, не розуміє тонкощі та нюанси, які можуть так чи інше позначитися на її обов`язках. Мається на увазі зміст розписки та її обов`язкові реквізити. Знаходячись під тиском Позивача за первісним позовом, при цьому ще хвилюючись через здоров`я дитини, яка на днях пройшла курс важкого лікування, вона писала під диктовку розписку. Після отримання на руки від неї розписки Позивачем за первісним позовом було запропоновано пройти тест на поліграфі. Було домовлено про те, що якщо поліграф підтвердить те, що вона гроші Позивача, перебуваючи з ним у бізнесових стосунках, не брала, він не буде вимагати від неї повернення грошей, які вона від нього не отримувала. Місце та установу, де мав проходити тест на поліграфі, обирав Позивач за первісним позовом. За результатами тесту було встановлено, що Відповідач говорить Позивачу правду. Після тесту Позивач за первісним позовом запевнив, що оскільки поліграф підтвердив те, що Відповідач не обманювала його та не брала його гроші, він не звернеться до суду за стягнення боргу за розпискою від 27.11.2021 року, однак саму розписку не віддав. Проте, у вересні 2023 року звернувся до суду із цим позовом. Отже, Позивач за первісним позовом намагається перекласти відповідальність за невдалий бізнес проект на Відповідача, при цьому свідомо вводить всіх в обману стосовно підстав виникнення боргу та стосовно самого боргу взагалі, оскільки в борг Відповідач у Позивача за первісним позовом 27.11.2021 року грошей не отримувала. На підставі наведеного просить суд визнати договір позики - розписку від 27.11ю2021 року, про отримання [PERSON] від [PERSON] 186000,00 грн., недійсним. Не погодившись із вимогами зустрічного позову Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] було направлено відзив, який мотивовано тим, що 27 листопада 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. На підтвердження укладення договору та отримання коштів, [PERSON] було особисто написано розписку (копія розписки додається), про те, що вона отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 186 000 гривень (сто вісімдесят шість тисяч гривень). На підтвердження доводів про факт укладення договору позики, [PERSON] надав до суду оригінал розписки [PERSON] від 27.11.2021 року. Також, [PERSON] звернув увагу на те, що розписку про отримання в борг грошових коштів в сумі 186 000 гривень [PERSON] написала власноруч. Факт неотримання грошових коштів, а також факт психологічну впливу жодним доказом, окрім тверджень [PERSON] не підтверджено. Жодних намірів щодо примушення [PERSON] до написання розписки [PERSON] не мав та не реалізовував. Обставини, на які посилається [PERSON] , первісним позивачем не визнаються, а тому такі обставини підлягають доказуванню. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, адвокат Котрікова Б.С. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з вимогами позовної заяви за зустрічним позовом не погодилась та просила відмовити у задоволенні в повному обсязі. Відповідач по первісному позову [PERSON] у судовому засіданні з вимогами позовної заяви [PERSON] не погодилась, просила відмовити в їх задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Також у судовому засіданні зазначила, що допомоги адвоката не потребує та буде здійснювати представництво особисто. При цьому зазначила, що вони втрьох, позивач, вона та ще третя особа, її подруга вирішили займатися бізнесом, всі троє вклалися фінансово, але нічого не вийшло, в результаті доходи були менші за вклади, між учасниками виникли непорозуміння, що в кінцевому результаті закінчилося розривом стосунків. Певну суму грошей передала позивачу через подругу, але остання мабуть їх не повернула позивачу за первісним позовом [PERSON] , нічого їй не пояснила та більше на зв`язок не виходила і на теперішній час не виходить з нею на зв`язок, як і не виходить на зв`язок з [PERSON] .. Вона при спілкуванні з [PERSON] пояснила йому ситуацію, яка склалася, при цьому 27.11.2021 року власноруч написала розписку, навіть пройшла поліграф, бо позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом їй пообіцяв, що звертатися до суду не буде, так як поліграфомпідтверджено те, що вона гроші Позивача не брала. Коли почалися бойові дії на території України, вона виїхала за кордон, [PERSON] зв`язувався з нею, пропонував їй знову працювати разом, але вона відмовилася, та Повернувшись додому, вже їй стало відомо, що [PERSON] звернувся із позовом до суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом слід відмовити з таких підстав. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 27 листопада 2021 року було укладено договір позики. На підтвердження укладення договору та отримання коштів, [PERSON] було особисто написано розписку про те, що вона отримала коштів в сумі 186 000 гривень (Сто вісімдесят шість тисяч гривень). Відповідно до умов розписки, відповідач за первісним позовом зобов`язувалась повернути зазначену суму коштів до 08 березня 2022 року, оригінал якої позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом було надано для долучення в якості письмових доказів до матеріалів справи./а.с.54/ Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи відсутність доказів про те, що [PERSON] грошові кошти не отримувала та розписку було складено з її пояснень під психологічним впливом, суд оцінює вказану розписку як борговий документ, який підтверджує існування між сторонами позикових зобов`язань, тобто наявності між позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , та відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] ( після зміни прізвища [PERSON] ) правовідносин за договором позики зі змісту наданої розписки, написання та достовірність якої [PERSON] ( [PERSON] ) підтвердила у судовому засіданні. Зміст спірної боргової розписки не є суперечливим і достовірно підтверджує укладення договору позики між сторонами, тобто є належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування. Отже, між сторонами дійсно укладено договір позики, який позичальником не виконано, отримані у борг кошти не повернуто, у зв`язку з чим позикодавець має право на стягнення з позичальника суми боргу. Щодо вимог Позивача за зустрічним позовом, суд зазначає наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, у постанові Верховного Суду України від 12.02.2024 року у справі № 193/1377/20( провадження № 61-10494св23). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція відповідає судовій практиці Верховного Суду України у справі №6-63 цс 13 від 18 вересня 2013 року, у постанові у справі №6-50цс 16 від 24 лютого 2016 року. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.11.2020 №154/3443/18. Отже, розписка про отримання у борг грошових коштів позивачем є документом, який виданий боржником кредитору, тобто відповідачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом [PERSON] ( [PERSON] ), за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми й зобов`язання повернути отримані грошові кошти. Відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] ([PERSON]) суду не доведено, що нею, як позичальником від позикодавця позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , не були одержані, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором сума грошей, зазначена в розписці, написаною нею власноруч, не надано достовірних доказів обставин, на які вона посилається у своїй зустрічній позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України зазначається, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , надано детальний розрахунок інфляці йних витрат та 3% річних за епріод з 08.03.2022 по 17.05.2023 року, відповідно до якого утворилася заборгованість у сумі 50 199, 18 (п`ятдесят тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 18 коп.) інфляційних втрат та 6 665,42 грн. (Шести тисяч шістсот шестидесяти п`яти гривень 42 коп.) 3% річних. Оскільки, [PERSON] в установлений строк відповідно до розписки, не виконала зобов`язання належним чином, відповідно суд приходить до висновку, що аргументи [PERSON] наведені в первісному позові обґрунтовані та підтверджені належними, допустимими й достовірними доказами, а тому - є всі підстави для його задоволення. При цьому, виходячи з оцінки доказів, поданих сторонами, а також з урахуванням наведених вище норм законів, що регулюють спірні правовідносини виниклі між сторонами, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] , про визнання договору позики недійсним. Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved