Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

26.02.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №630822039 від 05.03.2013 року у розмірі 74020,30 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 05.03.2023 року [PERSON] уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630822039. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк належним чином виконав покладені обов`язки, в той же час відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 74020,30 грн., яка згідно розрахунку заборгованості складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 26035,64 грн., простроченого тіла кредиту у розмірі 41517,42 грн.; відсотків за користування кредитом у розмірі 4978,93 грн., овердрафт (несанкціонована заборгованість) у розмірі 1488,31 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 04 березня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 14 березня 2024 року клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження - залишено без задоволення. Ухвалою суду від 20 березня 2024 року клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження - залишено без задоволення. 21 березня 2024 року на адресу Дніпровського районного надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, свої вимоги мотивує тим, що розрахунок заборгованості, який додано до матеріалів справи містить певні цифри в таблицях, із зазначенням дати з 2019 року по 2023 рік, 2018 рік не зазначено, хоча договір оформлявся 10 січня 2018 року, це ж стосується сторінок з 13 по 31 де в таблиці зазначаються тільки від`ємні суми операцій за період з 2019 року по 2023 рік. Відповідач вважає вказаний розрахунок таким, що не може підтверджувати та слугувати доказом розміру грошових вимог та не є обгрунтованим розрахунком сум у переконливим, зрозумілим для аналізу та подальшої оцінки, що достатньо підтверджує результат математичного розрахунку викладеного шляхом обчислення, підрахування, лічби конкретних сум заборгованості. Вказує, розрахунок доданий позивачем не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Також, зазначає, що банк без її відома, з початку активних бойових дій, зменшив суму дозволеного кредитного ліміту, та в квітні 2022 року з зарплатної картки відповідача перерахував суму у розмірі 1839,88 грн. в рахунок погашення кредиту. Окрім того, відповідач зазначає. що за період з 10.02.2022 року по 09.03.2022 рік відповідачем отримано суму у розмірі 36530,00 грн.. і саме ця сума є тілом кредиту. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2018 року [PERSON] складена та підписана Анкета - заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа - Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа - Банк» (правонаступником прав та обов`язків є АТ «Сенс Банк»). Згідно інформації викладеної у вказаній заяві, підписанням цього Акцепту, відповідачка підтвердила акцепт Публічної пропозиції та укладення Договору між нею та Акціонерним товариством «Альфа - Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщенні на веб - сторінці Банку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як вбачається зі змісту Паспорту споживчого кредиту, клієнту відкрито поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні зі встановленням кредитної лінії у розмірі 23600,00 грн., з процентною ставкою за користування Кредитною лінією у розмірі 24,00 % річних, зі сплатою щомісячного платежу у розмірі 5% від суми заборгованості, але не менше 50 грн.. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. На підтвердження своїх позовних вимог, позивачем додано до матеріалів справи: копію оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в розділі V якого зазначено, що всі відносини між позичальником та банком та всі істотні умови надання та користування кредитом, які не врегульовані угодою, пропоную врегулювати Договором. Діюча редакція Договору розміщена за електронною адресою www.alfabank.com.ua; копію анкети - заяви, про акцент Публічної пропозиції ПАТ «Альфа - Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-банк», у змісті якої зафіксовані особиста інформація позичальника та акцепт Публічної пропозиції та укладення Договору між нею та ПАТ «Альфа - Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщенні на www.alfabank.com.ua; паспорт споживчого кредиту, зі змісту якого можливо встановити розмір кредитного ліміту, спосіб та строк отримання кредиту, відсоткову ставку за користування кредитом, розмір пені, а також порядок повернення кредитних коштів; акцепт на укладення договору про використання відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладенні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток; договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних каток №248.630822039.111 від 10 січня 2018 року, за умовами якого, боржнику було надано послуги у сфері страхування; а також угоду на використання аналогу власноручного підпису клієнта. На підтвердження суми заборгованості за кредитним договором №630822039 від 10 січня 2018 року позивачем додано розрахунок заборгованості, за яким можна дослідити суму знятих та внесених коштів на рахунок за період з 10.01.2018 року по 17.07.2023 рік, розмір нарахованої та сплаченої суми за комісією, неустойкою, простроченим тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, тілом кредиту та овердрафтом (несанкіціонованої заборгованості). Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, відповідач вказував на те, що розрахунок доданий позивачем не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Позивачем також надано до суду виписку по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 10.01.2018 року по 17.07.2023 рік., який відкрито на ім`я [PERSON] . Таким чином, надана банком виписка за рахунком позичальника, може підтверджувати обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Суд не вбачає підстав для неврахування наданих стороною позивача доказів, зокрема, розрахунку заборгованості по кредиту, виписки по рахунку відповідача, оскільки, висуваючи заперечення проти позову, відповідач вказує на недостовірність вказаних доказів, однак не наводить для цього правових обгрунтувань, при цьому відповідач не скористався своїм процесуальним правом подати належним чином заяву про витребування належних доказів, тому посилання на щодо неприйняття вказаних доказів не може бути взято до уваги судом першої інстанції. Долучена до позовної заяви виписка по особовому рахунку [PERSON] підтверджує надання відповідачу у користування кредитної картки з встановленим кредитом, які вона використовувала за власним бажанням, шляхом зняття готівки з банківської картки у терміналах самообслуговування, купівлі продуктів, тощо, так і погашення заборгованості шляхом зарахування на його картковий рахунок грошових коштів, вказані операції в повній мірі підтверджуються вказаною випискою. Разом з тим, суд зазначає, що зі змісту наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом включались такі платежі, як комісія РКО, овердрафт, та прострочене тіло кредиту. При цьому, з доданих до матеріалів справи документів не можливо встановити, що між сторонами було погоджено розмір та сплату платежі зазначеного виду. Долучені до матеріалів справи докази, а саме, копія оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; копія анкети - заяви, про акцент Публічної пропозиції ПАТ «Альфа - Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-банк»; паспорт споживчого кредиту; акцепт на укладення договору про використання відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладенні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток; договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток №248.630822039.111 від 10 січня 2018 року; угода на використання аналогу власноручного підпису клієнта умов щодо сплати платежів, за які проводив стягнення позивач - не містять. Суд вважає також, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки договір який розміщений на веб - сайті банку за посиланням www.alfabank.ua не додано до матеріалів справи, як і підтверджень того, що за даним посиланням розміщений договір в редакції, яка діяла на момент укладення Кредитного договору В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У відповідності до ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ «Альфа-банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») було дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, доказів погодження між сторонами умов, які б дозволяли здійснювати нарахування по комісії РКО, овердрафту, та прострочене тіло кредиту банком до суду не надано. Також суд зауважує, що з наявних в суді матеріалів справи, позивачем не доведено підстав для підвищення розміру кредитного ліміту, адже з доданих до матеріалів справи доказів можливо встановити що сторонами договору були погоджені лише розмір кредитного ліміту, відсоткова ставка за користування кредитними коштами, порядок та строки повернення кредитного ліміту та пені, однак наявність домовленостей між сторонами щодо можливості банку в односторонньому порядку збільшувати кредитний ліміт, без укладання відповідних змін до договору, позивачем не доведена. Відповідно до положень ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін, а умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Також суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження повідомлення позичальника про будь-яке внесення змін до Умов договору шляхом використання будь-яких каналів зв`язку зі споживачем. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачаовердрафту (несанкціонована заборгованість) у розмірі 1488,31 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 41517,42 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 4978,93 грн. є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Банком неодноразово здійснювалось не обґрунтоване списання грошових коштів за розрахунково - касове обслуговування, списання коштів за овердрафт, списання плати за користування послугою SMS - інформування, в той час як вказані кошти, в порядку ст. 534 ЦК України мали б сплачуватись в рахунок погашення відсотків, доказів, щодо погодження між сторонами списання грошових коштів за розрахунково - касове обслуговування, овердрафт, та за користування послугою SMS - інформування позивачем суду не надано, а із вищенаведеним обґрунтуванням договір викладений на офіційному веб - сайті банку - не є частиною укладеного між сторонами договору кредиту, тож викладені у них положення не можуть застосовуватись при вирішені даної справи. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Сенс Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ «Сенс Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин, цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача кредитної заборгованості, підлягає судовому захисту, тому позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05.03.2023 року в розмірі 23600,00 грн., за фактично надані та неповернуті грошові кошти, розмір яких встановлено умовами договору. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 965,42 грн., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial