Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ будинку, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності. На обґрунтування вимог позивачка в заяві зазначила, що з 28.01.1989 року сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 19.01.1996 року. В період шлюбу ними був побудований житловий будинок по [ADDRESS] . Сторони не досягли згоди про добровільний поділ будинку на підставі договору. Вказуючи на те, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на вказаний будинок рівні, позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку, розташованого по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позов надійшов до суду 30.04.2024 року. 02.05.2024 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову про розірвання шлюбу та розгляд справи за його відсутності. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб і відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 11.04.2024 року; копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 05.10.1999 року; копію повідомлення Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 09.04.2024 року; копію повідомлення Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 16.04.2024 року; копію свідоцтва на право власності на жилий будинок від 30.12.1992 року; копію реєстраційного посвідчення БТІ від 30.12.1992 року; копію технічного паспорта на житловий будинок від 24.09.1991 року; копію звіту про оцінку житлового будинку від 11.04.2024 року), суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 28.01.1989 року сторони уклали шлюб, який був розірваний 19.01.1996 року. В період шлюбу сторони 30.12.1992 року отримали у власність житловий будинок по [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Баштанської міської ради народних депутатів від 29.12.1992 року №201. На підставі такого рішення на ім`я відповідача було видане свідоцтво на право власності на жилий будинок від 30.12.1992 року взамін будівельного паспорта від 18.04.1989 року №121, яке було зареєстроване в БТІ 30.12.1992 року за №2779. Відповідно до\~статей 22,\~28\~Кодексу про\~шлюб та\~сім`ю України,\~положення якого\~діяли на\~час виникнення\~спірних правовідносин\~(у\~відповідній редакції)\~майно,\~нажите подружжям\~за час\~шлюбу,\~є його\~спільною сумісною\~власністю.\~Кожен з\~подружжя має\~рівні права\~володіння,\~користування і\~розпорядження цим\~майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. У відповідності\~до постанови\~Верховного Суду\~від 02.10.2019\~року по\~справі № 487/7610/15-ц норми СК України закріплюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б спростовували таку презумпцію отриманий відповідачем в період шлюбу з позивачкою будинок є їх спільною сумісною власністю. Суду не надано доказів того, що сторони досягали у передбаченій законом формі домовленостей про відступ від принципу рівності часток у спільному сумісному майні на спірний будинок, у зв`язку з цим частки сторін у праві власності на спірну нерухомість є рівними та становлять по 1/2 частині кожному. Сторони в добровільному порядку відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України вказаний будинок шляхом укладення відповідного договору між собою не поділили. За такого вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного будинку є обґрунтованими. Крім того відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За такого та у зв`язку з тим, що відповідач визнає позовні вимоги та таке визнання не суперечить вимогам закону, матеріалам справи та не порушує прав інших осіб позов підлягає задоволенню. За такого, у зв`язку з визнанням відповідачем позову та описаними вище обставинами позов підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Оскільки позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу мають бути повернуті з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved