Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «Консалт\~Солюшенс»до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків\~річних за\~користування грошовими\~коштами (справа №521/25684/23). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року залишено без задоволення позовні вимоги ТОВ «Консалт\~Солюшенс»до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами. У червні 2024 року від представника відповідачів, діючого на підставі\~ордерів від\~22\~січня 2024\~року та\~11\~квітня 2024\~року,до суду надійшла заява, згідно якої останній просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення на користь [PERSON] судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 25000,00 грн. та на користь [PERSON] судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 31250,00 грн. Представник відповідачів, діючий на підставі\~ордерів від\~22\~січня 2024\~року та\~11\~квітня 2024\~року,\~в судове\~засідання не\~з`явився,про дату, час і місце слухання справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд поданої заяви за його відсутності. Представник ТОВ «Консалт\~Солюшенс»,\~діючий на\~підставі ордеру\~від 03\~листопада 2023\~року,\~в судове\~засідання не\~з`явився,про дату, час і місце слухання справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд поданої заяви за його відсутності та просив суд відмовити в її задоволенні. Раніше через систему «Електронний суд» надав заперечення та додаткові пояснення, в обґрунтування яких зазначив, що 12 червня 2024 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/25684/23 в задоволенні вимог ТОВ «Консалт Солюшенс» відмовлено, відтак, останнім днем строку на подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу є 17 червня 2024 року. При цьому, як вбачається з Картки руху документа, заяву про ухвалення додаткового рішення адвокатом Кобильником Д.О. було надіслано сторонам через підсистему Електронний Суд ЄСІТС 17 червня 2024 року о 23:24 год. Вказував, що на підтвердження сплати [PERSON] та [PERSON] коштів за надання правничої допомоги, адвокатом Кобильником Д.О. надано до суду власноручно складену ним квитанцію, яка містить реквізити адвоката, розмір нібито сплачених відповідачами коштів та печатку адвоката, проте, вказані документи не можуть визнаватися судом належними доказами фактичної сплати коштів. Зазначив, що розмір витрат, поданий адвокатом у справі є неспівмірним з ціною позову та з даною категорією справ, є завищений та не відповідає критерію розумності, оскільки ТОВ «Консалт Солюшенс» у своїй позовній заяві просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 747 доларів США 36 центів, що станом на день подання позовної заяви еквівалентно 27115,12 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року залишено без задоволення позовні вимоги ТОВ «Консалт\~Солюшенс»до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами. Так, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22). У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Частинами 1, 2 ст. 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. На підтвердження\~своїх повноважень\~та понесених\~витрат відповідачів\~на правничу\~допомогу, представник відповідачів надав до суду ордери від 22 січня 2024 року та 11 квітня 2024 року, договір №02-01/24 про надання правової допомоги від 22 січня 2024 року, договір №05-04/24 про надання правової допомоги від 11 квітня 2024 року, акт №1 приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до договору №02-01/24 про надання правової допомоги від 22 січня 2024 року від 13 червня 2024 року, акт №1 приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до договору №05-04/24 про надання правової допомоги від 11 квітня 2024 року від 13 червня 2024 року, квитанції від 14 червня 2024 року. Верховний Суд у свій постанові від 16 квітня 2020 року (справа №727/4597/19, провадження №К/9901/32645/19) зазначає, що, відповідно до положень ст. 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Також суд зазначає, що ст. 137 ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Щодо доводів представника позивача щодо пропуску процесуальних строків подачі такої заяви, суд зазначає наступне. В судовому засіданні 12 червня 2024 року в залі суду представником відповідачів було заявлено, що ним буде подана заява про винесення додатково рішення у справі про стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на а надання професійної правничої допомоги. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, пункт 29, від 26 липня 2007 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року). Верховний Суд також вказував на те, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (постанови Верховного Суду від 08 листопада 2023 у справі 757/43087/20, від 24 квітня 2024 у справі № 463/1733/23). Разом з тим, суд враховує, що наразі є нестабільною ситуація щодо енергетичного постачання. Враховуючи вищенаведене та виходячи з розміру відхилених позовних вимог суд вважає, що понесені представником відповідачів витрати на професійну правничу допомогу підлягають також частковому задоволенню, а саме: - на користь [PERSON] судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн. - на користь [PERSON] судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн.

Outcome: approved