Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з батьком, та стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідачки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] у них з відповідакою народився син [PERSON] . З 2023 року син проживає з позивачем за місцем проживання батька. Відповідачка від участі у вихованні та утриманні сина самоусунулася, матеріальної допомоги не надає. Її місце перебування невідоме, з сином зв`язок втратила, не цікавиться його життям та розвитком. Ухвалою від 01.05.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи - Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи від нього маєються заява, в якій він просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнитит, разом з тим не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на останнє відоме зареєстроване місце проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. В судове засідання не з`явилася. Представник третьої особи до суду не з`явився. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] є [PERSON] та [PERSON] . З 2023 року син проживає з позивачем за місцем проживання батька. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки [PERSON] [INFO] , на час подання позовної заяви досяг 14-річного віку, він має право самостійно визначити своє місце проживання, а отже відсутні передбачені законом підстави для визначення судом місця проживання з батьком неповнолітньої дитини, яка з ним проживає. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. За наведеного позовна вимога щодо визнання місця проживання дитини задоволенню не підлягає. Частиною 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.183 СК України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з якими, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Суду не надано відомостей про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також інших обставин, які можуть бути взяті до уваги при визначенні розміру аліментів. Крім того, суд звертає увагу, що особливістю даної категорії справи є те, що, враховуючи необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, саме платник аліментів зобов`язаний доводи перед судом наявність обставин, які б свідчили про його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у заявленому позивачем розмірі, матеріали справи не містять. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Позивач просить стягнути з відповідачки на утримання дитини частину всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно. Враховуючи наведене, не виходячи за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 07.03.2024 року і до досягненням дитиною повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за вимогу про стягнення аліментів, а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial