Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

Керівник Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, яка діє в інтересах держави в особі Київської міської ради, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою та витребування майна. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до ордеру № 127159, виданого 13 лютого 1970 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів квартира [ADDRESS] надана [PERSON] та [PERSON] . 19 липня 1993 року розпорядженням № 2956ж комітету по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району «Про приватизацію квартири [ADDRESS] » [PERSON] приватизована квартира, про що видано свідоцтво про право власності. 22 січня 1997 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. посвідчено заповіт [PERSON] , яким вона все належне ії майно заповіла [PERSON] . 20 березня 2020 року [PERSON] та [PERSON] померли. 20 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., реєстр № 206. Цей договір дарування квартири на користь [PERSON] сторонами не укладався, є підробним та нікчемним в силу вимог закону, оскільки волевиявлення [PERSON] на відчуження квартири та реальна передача спірного майна на користь обдарованої були відсутні, а тому право власності у останньої на спірне майно не виникало, що відповідно виключає можливість розпорядження цим майном, а все дії зі спірною квартирою спрямовані виключно на незаконне заволодіння майном, що за відсутністю спадкоємців має бути визнано відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкоємці за законом та за заповітом у померлих відсутні, а тому вказана квартира має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти у власність територіальної громади міста Києва відповідно до ст. 1277 ЦК України. Оскільки вказане майно вибуло з власності територіальної громади міста Києва без відповідного волевиявлення Київська міська рада вправі вимагати витребування спірного майна від добросовісного набувача. Бездіяльність Київської міської ради як суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого входять відповідні повноваження щодо захисту майнових інтересів держави в цій сфері, а відтак звернення прокурора з позовом відповідає положенням ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» і надає підстави для представництва інтересів держави. У зв`язку з чим просить визнати квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2194064880000) відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та передати квартиру у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (код ЄДРПОУ 22883141); витребувати від [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (код ЄДРПОУ 22883141) квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2194064880000). 29 червня 2023 року ухвалою суду прийнято заяву до свого провадження та відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. 14 червня 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, яка діє в інтересах держави в особі Київської міської ради, Форманюк В.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник позивача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач не визнала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, підтримала пояснення відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ордеру № 127159, виданого 13 лютого 1970 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів квартира [ADDRESS] надана [PERSON] та [PERSON] (а.с.26, том 1). 19 липня 1993 року розпорядженням № 2956ж комітету по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району «Про приватизацію квартири [ADDRESS] » [PERSON] приватизована квартира, про що видано свідоцтво про право власності (а.с.44, 45, 46, 47, 48, 49, 55, том 1) . 22 січня 1997 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. посвідчено заповіт [PERSON] , яким вона все належне ії майно заповіла [PERSON] (а.с.110-111112, том 1). 20 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., реєстр № 206 (а.с.62-63, 64-67, том1). [INFO] [PERSON] та [PERSON] померли (а.с.93 -94, том 1). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкоємці за законом та за заповітом у померлих відсутні (а.с. 106-109, том 1). За інформацією Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо наявності актових записів про шлюб, розірвання шлюбу, народження дітей, братів, сестер стосовно [PERSON] виявлено наявність актового запису про народження дитини від 12 серпня 1970 року ( [PERSON] ) та про смерть від 31 березня 2020 року. Актових записів стосовно укладення/розірвання шлюбу, народження дітей стосовно [PERSON] не виявлено (а.с. 90-91, том 1). 23 січня 2023 року Дніпровська окружна прокуратура міста Києва звернулася до Київської міської ради з листом про необхідність повідомлення про вживання заходів реагування з метою усунення порушення інтересів держави для повернення спірної кварти у власність територіальної громади міста Києва (а.с.126-128, том 1). Позивач просить визнати квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2194064880000) відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та передати квартиру у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (код ЄДРПОУ 22883141). На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір дарування квартири на користь [PERSON] сторонами не укладався, є підробним та нікчемним в силу вимог закону, тому право власності у останньої на спірне майно не виникало, що відповідно виключає можливість розпорядження цим майном. Після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкоємці за законом та за заповітом у померлих відсутні. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого зазначає, що Конституцією України визначено, що прокуратура уповноважена здійснювати представництво інтересів лише держави, а не територіальних громад(органів місцевого самоврядування). Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді, в тому числі й територіальних громад не відповідає принципам змагальності, який є однією з засад правосуддя. Тому за загальними правилами не допускається представництво прокурором інтересів органу місцевого самоврядування. Відповідач не знала і не могла знати, більш того, не повинна була перевіряти історію придбання нерухомості з часів її існування. Відповідач є добросовісним набувачем. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про витребування квартири з чужого незаконного володіння, оскільки витребування квартири у останнього власника, який є добросовісним набувачем та набув право власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі відплатного договору за 785 000 грн. приведе до порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. У такому випадку на відповідача буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Відповідач є пенсіонером, має статус внутрішньо переміщеної особи, адже її єдине можливе житло лишилося на окупованій території. Витребування квартири призведе до того, що вона залишиться на вулиці. Договір купівлі-продажу квартири від 29 січня 2021 року є чинним, неоспореним, не визнавався недійсним та нікчемним в силу закону. Прокурор посилається на нікчемність договору- здійснення державної реєстрації права власності через 10 років після укладення договору, хоча закон не містить такої підстави нікчемності правочину, як не містить вимог щодо строків реєстрації права власності у відповідному Державному реєстрі. Виділяючи правочин, що порушує порядок, як окремий вид нікчемності правочинів, ЦК виходить із змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. За висновком Верховного суду категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями ст. 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний характер. Договір дарування приватної квартири не може вважатися незаконним відчуженням або незаконним володінням, користуванням, розпорядженням об`єктами права власності українського народу. Будь-які докази, зібрані в кримінальному провадженні, в тому числі висновок експерта № СЕ-19/111-23/23228-ДД від 10 травня 2023 року про невідповідність бланку договору дарування квартири від 20 січня 2010 року за способом друку та захисних волокон аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, без належної оцінки, наданої судом не може свідчить про нікчемність правочину- договору дарування від 2010 року. Цей доказ суд повинен розглядати в сукупності з іншими доказами, зібраними в рамках кримінального провадження. Київська міська влада не є і не була власником спірної квартири, не подавала заяв про визнання спадщини відумерлою в строки, передбачені законом (1 рік) і не могла мати жодних правомірних очікувань, оскільки спадщини як такої не існувало. Витребування майна із незаконного чужого володіння є неефективним способом захисту. Законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством. Застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації (а.с.192-200, том 1). На підтвердження відзиву відповідачем надано світлини квартири (а.с. 215-227. том 1); довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.228, том 1); пенсійне посвідчення (а.с.233, том 1); копії платіжних інструкцій (а.с.234-243, том 1). Позивач скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив, відповідно до якої зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлено на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної владі, як і державні органи. Порушення інтересів держави полягає у тому, що спірне майно вибуло з власності міста, що позбавляє Київську міську раду ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатися ним, з вигідним для себе ефектом та результатом, зокрема, економічно чи соціального(передати черговикам, які потребують поліпшення житлових умов та ін.). Київська міська рада не вжила заходів щодо звернення до суду із заявою про визнання спадщину відумерлою. Зібрані матеріали у сукупності підтверджують, що договір дарування квартири на користь [PERSON] сторонами не укладався, є підробним та нікчемним в силу вимог закону, оскільки волевиявлення [PERSON] на відчуження квартири та реальна передача спірного майна на користь обдарованої були відсутні, а тому право власності у останньої на спірне майно не виникало, що відповідно виключає можливість розпорядження цим майном, а все дії зі спірною квартирою спрямовані виключно на незаконне заволодіння майном, що за відсутністю спадкоємців має бути визнано відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкоємці за законом та за заповітом у померлих відсутні, а тому вказана квартира має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти у власність територіальної громади міста Києва відповідно до ст. 1277 ЦК України (а.с.1-17, том 2). Відповідач скористалася процесуальним правом подачі заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що на відповідача не може бути покладений додатковий обов`язок, крім відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перевіряти та аналізувати обставини правомірності попередніх переходів майна, зокрема, обставини вибуття майна з володіння позивача. Підстави для твердження про нікчемність правочину є лише припущенням прокурора, на підставі доказів, зібраних в рамках кримінального провадження, в якому навіть не має підозрюваного, а є лише версія досудового розслідування яка за приписами чинного КПК України повинна знайти відображення у вироку суду (а.с. 21-23, том 2). Представник позивача Київської міської ради скористався процесуальним правом подачі письмових пояснень на заяву, відповідно до яких підтримує позовні вимоги керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київська міська рада (а.с. 183-184, том 1). Частиною першою статті 203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України). Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). На підтвердження того, що за життя [PERSON] не вчиняла дій щодо відчуження [PERSON] належної її на праві власності квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 20 січня 2010 року, реєстр № 206, а приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. не вчинено нотаріального посвідчення цього договору, позивач надав копію висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 10 травня 2023 року № СЕ-19/111-23/23228-ДД, складеного судовим експертом сектору почеркознавчих досліджень відділу почеркознавчих досліджень, технічного дослідження документів та обліку лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського НДЕКЦ МВС Людмилою Куліш на підставі постанови про призначення судово-технічної експертизи документів від 03 травня 2023 року про призначення додаткової технічної експертизи документів, винесеної прокурором Прокуратури України Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Павлом Шевченко у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021102040000064 від 30 червня 2021 року, згідно з яким бланк договору дарування квартири серії BMM № 650605 від 20 січня 2010 року за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., зареєстрований в реєстрі за № 206, не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту (захисних волокон) аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України. 2. Фонові зображення, захисні волокна з лицевого та зворотного боків, з також серія та номер з лицевого боку (крім вихідних типографських даних, та друкованих текстів, яким заповнено бланк) бланка договору дарування квартири серії BMM № 650605 від 20 січня 2010 року, за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., зареєстрований в реєстрі за №? 206, нанесені плоским способом друку. Зображення вихідних типографських даних у бланку договору дарування квартири серії ВММ № 650605 від 20.01.2010, за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., зареєстрований в реєстрі за № 206, нанесені за допомогою знакодрукуючого пристрою, зі струменевим способом друку. Друкований текст з лицевого та зворотного боків бланку договору дарування квартири серії BMM № 650605 від 20.01.2010, за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., зареєстрований в реєтрі за № 206, нанесений за допомогою знакодрукуючого пристрою, електрографічним способом друку. 3. Ознак внесення змін до первинного змісту бланка договору дарування квартири серії BMM № 650605 від 20.01.2010 , за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., зареєстрований в реєстрі за № 206 шляхом підчистки, дописки, додрукування, правлення, змивання, не виявлено. 4. Відповідь на запитання: «Якщо так, то яким способом змінено первісний зміст документа (шляхом підчищення, дописки, додрукування, правлення)?», не надавалась, оскільки ознак внесення змін до бланку договору дарування квартири серії BMM № 650605 від 20.01.2010, за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним готаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., реєстрований з рестрі за № 206, шляхом додруковування, підчистки, дописки, правлення, змивання, не виявлено. 5. Запитання: «Чи відповідають голограми на нотаріальному бланку BMM № 650605, на якому виконаний договір дарування квартири [ADDRESS] від 20.01.2010, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 206, аналогічним голограмам, що знаходяться (знаходились станом на 20.01.2010) в офіційному обігу на території України?», не вирішувалось, у зв?язку з тим, що воно не входить до переліку запитань, які ставляться перед експертом при проведенні технічної експертизи документів з правом проведення експертиз за експертними спеціальностями 2.1 «Дослідження реквізитів документів», 2.3 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів» (а.с.133-145 том 1). За змістом статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та які мають значення для вирішення прави. Одним із видів доказів є письмові докази - документи, крім електронних, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 10 травня 2023 року № СЕ-19/111-23/23228-ДД, складеного судовим експертом сектору почеркознавчих досліджень відділу почеркознавчих досліджень, технічного дослідження документів та обліку лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського НДЕКЦ МВС Людмилою Куліш на підставі постанови про призначення судово-технічної експертизи документів від 03 травня 2023 року про призначення додаткової технічної експертизи документів, винесеної прокурором Прокуратури України Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Павлом Шевченко у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021102040000064 від 30 червня 2021 року є письмовим доказом, який підлягає оцінюванню судом відповідно до вимог статті 89 ЦПК України. Статті 77, 78, 79 ЦПК України визначають вимоги щодо належності, допустимості та достовірності доказів. Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц (провадження № 61-32980св18) та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 (провадження № 61-10929св20). Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не навів переконливих аргументів на спростування правильності та обґрунтованості висновку експерта. Твердження відповідача про те, що, чинне законодавство не містить таких підстав для визнання правочину нікчемним як невідповідність бланку нотаріального документу аналогічним документам, які знаходяться в офіційному обігу, спростовується положеннями п. 10.1. Прикінцевих положень наказу Міністерства юстиції від 04.11.2009 № 2053/5 «Про організаційні заходи з постачання, зберігання, обігу, обліку спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2009 за № 1043/17059, яким передбачено виготовлення бланків відповідно до Опису і зразка спеціального бланка нотаріального документа, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 № 812 (812-2009-п.). Суд також ураховує, що на момент укладення договір дарування спірної квартири, [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: квартира [ADDRESS] , знята з реєстрації місця проживання 25 лютого 2021 року у зв`язку зі смертю (а.с. 23-24,25,том 1), 31 травня 2017 року [PERSON] звернулася із заявою про втрату оригіналу свідоцтва про право власності (а.с.52, том 1), заява про втрату документа внесена до Єдиного обліку Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за № 27402 від 10 квітня 2017 року (а.с.56, 57, 58-60, том 1). Надаючи оцінку зазначеному письмовому доказу у сукупності з іншими наявними у справі доказами суд знаходить підтверденими доводи позивача про те, що договір дарування квартири від 20 січня 2010 року, реєстр № 206, укладений між [PERSON] та [PERSON] нотаріально не посвідчений та підроблений, а отже є нікчемним в силу закону. Оскільки [PERSON] не набула права власності на спірну квартиру у спосіб, передбачений діючим законодавством, наступні набувачі спірної квартири [PERSON] (а.с.68-81, том 1), [PERSON] (а.с.81-89, том 1) не набули право власності на спірну квартиру і не мали законних прав розпоряджатися нею. Відповідно до ст. 334 ЦПК України, заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1277 ЦК до предмета доказування у справі за заявою про визнання спадщини відумерлою встановленню підлягають обставини, які стосуються наявності спадкового майна, часу відкриття спадщини, відсутності спадкоємців, а також обставини щодо прийняття або відмови від спадщини. Факт користування майном, яке входить до складу спадщини, іншими особами без встановлення факту, що вони є спадкоємцями, не може бути підставою для відмови у визнанні спадщини відумерлою. Враховуючи відсутність спадкоємців [PERSON] за заповітом і за законом та право на визнання спадщини відумерлою у зв`язку зі спливом одного року з часу відкриття спадщини, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира є відумерлою спадщиною, оскільки вибула із власності [PERSON] поза її волею, іншим шляхом, а отже, на момент відкриття спадщини після її смерті квартира входила до складу спадщини. За встановлених обставин суд приходить висновку про визнання квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2194064880000) відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та передати квартиру у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (код ЄДРПОУ 22883141).. Крім того, позивач просить витребувати від [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (код ЄДРПОУ 22883141) квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2194064880000). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину. Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. За змістом частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява при визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК УКраїни). Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а за їх відсутності до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а щодо нерухомого майна за його місцезнаходженням. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції, яка гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. Для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Стала практика ЄСПЛ свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет відповідності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном гарантіям статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Звернення прокурора з позовом до суду про витребування спірного майна спрямоване на задоволення легітимної мети, яка полягає у відновленні законності, та у поверненні у власність територіальної громади комунального нерухомого майна (квартири), яке незаконно вибуло на підставі підробного правочину. Застосування у спірних правовідносинах речово-правового механізму повернення майна (віндикації), не позбавляє відповідача, як добросовісного набувача квартири, можливості відновити свої права шляхом пред`явлення майнових вимог до продавця спірної квартири щодо повернення йому сплачених грошових коштів, з підстав передбачених статтею 661 ЦК України. Безпідставними є посилання відповідача про відшкодування позивачу вартості спадкового майна, оскільки будь-які відносини щодо спадкування майна спадкоємцями щодо спірного майна не виникало. Установивши, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , вибула із її власності за її життя поза її волею на підставі підробленого договору дарування, відсутність спадкоємців померлого за заповітом і за законом, урахувавши належне Київській міській раді право на визнання спадщини відумерлою за спливом одного року з дня відкриття спадщини та право територіальної громади міста Києва на визнання за нею права власності на зазначене нерухоме майно, і невжиття представницьким її органом Київською міською радою належних заходів на захист порушеного права територіальної громади, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради про витребування спірного нерухомого майна у добросовісного набувача та передачі його у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 17 586,88 грн відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 17 586,88 грн.

Outcome: approved