Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] вона народила сина [PERSON] . Народження зареєстроване виконавчим комітетом Молодківської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що 02.10.2013 складено відповідний актовий запис за № 26. Відомості про батька дитини записані з її слів відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [INFO] вона народила дочку [PERSON] . Народження зареєстроване виконавчим комітетом Молодківської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що 21.01.2015 складено відповідний актовий запис за № 2. Відомості про батька дитини у книзі записів народжень були записані з її слів відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Біологічним батьком\~її сина\~ [PERSON] та\~дочки [PERSON] \~є відповідач [PERSON] , з яким вона познайомилась у 2012 році в м. Надвірна. В період з 2013 року по лютий 2022 року вони з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у будинку її батьків в [ADDRESS] , підтримували близькі стосунки, в результаті чого вона завагітніла та народила двох дітей. 25.01.2015 вони із відповідачем здійснили Святу тайну подружжя, яка була укладена в церкві Різдва Пресвятої Богородиці парафії с. Молодків. Відповідач відвозив та забирав її з пологового будинку. В період вагітності дбав про неї як про дружину, а після народження дітей дбав і про них, вони називали його своїм татом, а він їх своїм сином та дочкою, також надавав кошти на їх утримання. Відповідач проявляв батьківську турботу та любов до дітей. Такі стосунки продовжувались до 2022 року, коли відповідач після однієї із сварок переїхав проживати до себе додому в [ADDRESS] , і з того часу їхні відносини припинились. Після цього відповідач на сьогоднішній день перестав цікавитися долею своїх дітей, перестав надавати кошти на їх виховання та утримання. Оскільки [PERSON] відмовляється брати участі у вихованні та житті дитини, що порушує її законні права, вона змушена звертатись до суду для встановлення батьківства [PERSON] по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] . Крім того враховуючи, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] та [PERSON] , то на останнього законодавцем покладено обов`язок щодо утримання дітей. Тому вважає, що відповідач як батько зобов`язаний надавати кошти на утримання їхніх спільних дітей до досягнення ними повноліття. Вона на даний час неофіційно працює по тимчасових заробітках в Республіці Польща, займається домашнім господарством, таким чином отримує мінімальний нерегулярний дохід, якого інколи не вистачає на власні потреби, у зв`язку із чим вона знаходиться у важкому матеріальному становищі. Відповідач [PERSON] до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України постійно працював по тимчасових заробітках як різноробочий на будівельних роботах в Республіці Польща та Чехії. На даний час відповідач проходить службу в Збройних Силах України, де отримує грошове забезпечення, яке повністю витрачає на свої потреби. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає. Також відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровий, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, аліментів нікому не платить, тому вважає, що він зможе сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх сина [PERSON] та дочки [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Короткий зміст відзиву на позов: Від відповідача [PERSON] поступив письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він позовні вимоги про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей визнає повністю. Зазначає, що він дійсно проживав однією сім`єю з позивачкою в будинку її батьків у [ADDRESS] , у період з 2013 року по лютий 2022 року. Вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, підтримували близькі стосунки. Він визнає себе біологічним батьком дітей [PERSON] та [PERSON] . Він відвозив та забирав позивачку з пологового будинку, в період вагітності дбав про неї, а після народження дітей дбав і про них, вони називають його своїм татом, а він їх своїми дітьми, також надавав кошти на їх утримання. У 2022 році його мобілізовано до лав Збройних Сил України. Також він повністю визнає заявлені позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Вимогу позивача про стягнення з нього судових витрат визнає частково, не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, вказаним позивачем, вважає його явно завищеним та необґрунтованим. Також у зв`язку із добровільним визнанням ним позову просить повернути позивачці 50 відсотків сплаченого нею судового збору, а 50 відсотків стягнути з нього. Стислий виклад позицій сторін: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, які викладені в позовній заяві. Просили суд позов задоволити та ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також просив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Крім того просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги щодо визнання його батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на їх утримання в розмірі 1/3 частки від його доходів, визнав повністю з підстав, зазначених у відзиві на позов. Вимоги про стягнення з нього судових витрат визнав частково з підстав, зазначених у відзиві на позов. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.04.2024 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.05.2024 постановлено підготовче засідання по даній справі провести в режимі відеоконференції. Ухвалою Надвірнянського районного\~суду Івано-Франківської\~області від 20.05.2024 по даній справі закрито підготовче\~провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.05.2024 постановлено судове засідання по даній справі провести в режимі відеоконференції. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що 19.09.2013 позивач [PERSON] народила сина [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Молодківської сільської ради 02.10.2013 складено актовий запис № 26 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Батько дитини записаний на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька № 00044509678 від 12.04.2024 (а.с. 10). Також 11.01.2015 позивач [PERSON] народила дочку [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Молодківської сільської ради 21.01.2015 складено актовий запис № 2 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Батько дитини записаний на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька № 00044509548 від 12.04.2024 (а.с. 12). Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача, відповідач [PERSON] є біологічним батьком дітей [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини відповідачем не оспорюється. Також факти спілкування відповідача та дітей підтверджуються доданими фотоматеріалами (а.с. 15-19). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 15.04.2024, позивач разом з малолітніми дітьми на даний час проживають в [ADDRESS] . [PERSON] не працює, умови проживання задовільні. [PERSON] зареєстрований в смт. Ланчин, в період з 2013 по 2022 роки фактично проживав в с. Молодків разом із заявницею. За час спільного проживання у них народилось двоє дітей. Зі слів заявниці [PERSON] участі в утриманні дітей не берез 2023 року по даний час (а.с. 14). З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що він на даний проходить військову службу у складі ЗСУ. Також суду не надано доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача та наявності в нього інших утриманців. Тому відповідач може надавати кошти на утримання малолітніх дітей. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Щодо позовних вимог про визнання батьківства суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України,\~якщо мати\~та батько\~дитини не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою,\~походження дитини\~від батька\~визначається: 1)\~за заявою\~матері та\~батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно ст.7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. Пунктом 4 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~№ 3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні.Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. У таких\~справах позови\~осіб,\~зазначених у\~ч.\~3\~ст.\~128\~СК України,\~приймаються до\~судового розгляду,\~якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини повністю визнані відповідачем. Виходячи наведеного суд вважає батьківство [PERSON] стосовно народжених позивачем [PERSON] дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову в частині визнання батьківська, враховуючи, що визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного: Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, оскільки забезпечує одержання коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Перевіряючи доводи позивача щодо визначення розміру аліментів у частці від доходу відповідача суд дійшов наступних висновків. Відповідно до норм ч.\~1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно норм ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц. Тому суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у частці від доходу. Крім того представник відповідача в судовому засіданні погодилась на визначення аліментів у частці від доходу відповідача. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне: У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом\~п.\~6\~ч.\~1\~ст.\~264,\~п.\~2\~ч.\~5\~ст.\~265\~ЦПК України,\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. У резолютивній\~частині рішення\~зазначаються: розподіл судових витрат. Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ст. 5 Закону України про судовий збір. Тому судовий збір за задоволення вимоги про стягнення аліментів в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Щодо стягнення з відповідача судового збору за позовну вимогу про визнання батьківства суд зазначає, що позивачем при поданні данного позову до суду не було сплачено сплачено судовий збір за позовну вимогу про визнання батьківська. При цьому відповідно до положень ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд при ухваленні рішення повинен вирішити питання про розподіл судових витрат. Тому на ст. 141 ЦПК України, судовий збір за задоволення вимоги про визнання батьківства в сумі 1211,20 грн., підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Також на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, стороною позивача надано договір про надання правничої допомоги № 055 від 15.04.2024, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 15.04.2024, та квитанцію про сплату грошових коштів № 025/2024 від 24.04.2024 (а.с. 22-24). Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з п. 4 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~від 05.07.2012\~№ 5076-VI\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Цивільний процесуальний\~кодекс України передбачає наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до п.п. 3.1 Договору про надання правничої допомоги, за надання правової допомоги згідно п. 2.1 цього договору, замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі: 500,00 грн. консультація клієнта з приводу подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей; 1500,00 грн. складання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей; 1000,00 грн. представництво інтересів адвокатом в суді І інстанції (за одне засідання). З попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат вбачається, що вартість наданих адвокатом послуг становить 5000,00 грн., з яких: консультація клієнта з приводу подання позовної заяви про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини 500,00 грн.; складання позовної заяви про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини 1500,00 грн.; представництво інтересів адвокатом в суді І інстанції 3000,00 грн. (3 судові засідання по 1000,00 грн. за одне засідання). Згідно квитанції про сплату грошових коштів, клієнтом 24.04.2024 оплачено гонорар адвоката в сумі 5000,00 грн. Також відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Стороною позивача у позові було заявлено орієнтовну суму витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. При цьому суд зазначає, що адвокат Куций О.С., як представник позивача [PERSON] , брав участь у двох судових засіданнях, що підтверджується журналами судових засідань від 20.05.2024 та від 18.06.2024 (а.с. 42-44, 55-56). Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу, з яких: консультація клієнта з приводу подання позовної заяви про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини 500,00 грн.; складання позовної заяви про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини 1500,00 грн.; представництво інтересів адвокатом в суді І інстанції 2000,00 грн. (два судових засідання по 1000,00 грн. за одне засідання). Таким чином вказаний розмір судових витрат погоджений між адвокатом та позивачем. Факт надання послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги), в якому зазначено зміст та обсяг наданих послуг. При цьому\~стороною відповідача\~не надано жодних доказів на доведення неспівмірності витрат на правову допомогу, понесених позивачем. Висновки суду: Враховуючи вище наведене, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов в частині встановлення батьківства необхідно задовільнити, визнати відповідача батьком малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , внести зміни до актових записів про народження [PERSON] та [PERSON] , зазначивши відповідача [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також при визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , суд враховує факт проживання дітей з матір`ю, вік дітей, обов`язку обох батьків утримувати дитину, матеріальний стан позивача, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвиту та здоров`я дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є фізично здоровим, є військовослужбовцем ЗСУ, отримує регулярний дохід, відсутність доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача та наявності в нього інших утриманців, а також визнання відповідачем позову в частині розміру аліментів, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів необхідно задовільнити і стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, та не більше\~десяти прожиткових\~мінімумів на\~дитину відповідного\~віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 4000 грн. 00 коп. сплачених витрат на професійну правничу допомогу в користь позивача, а також 2422 грн. 40 коп. судового збору в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved