Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

\~ позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Вимоги позову мотивовано тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 57/100 частин нежитлового приміщення в [ADDRESS] . Співвласником 43/100 частин цього ж будинку є [PERSON] 15 червня 2007 року, між ТОВ «Ламінарія» було укладено кредитний договір та договір іпотеки, предметом якого стали 43/100 частин вказаного будинку. В подальшому за рішенням суду договір іпотеки було визнано припиненим. В жовтні 2023 року, позивач вирішила здійснити продаж своїх 57/100 частини у вказаному нежитловому приміщенні, проте, отримала відмову в приватного нотаріуса, по причині накладення обтяження на 43/100 частин вказаного будинку. Враховуючи вищевикладене, просить суд скасувати заборону на нерухоме майно від 15 червня 2007 року №5145852.\~ Відповідачем було подано до суду заперечення, в яких він зазначив, що з 24 листопада 2014 року, всі зобов?язання як по іпотечному так і по основному зобов?язанню по кредитному договору є припиненими згідно судового рішення, оскільки ТОВ «Ламінарія» ліквідовано згідно ухвали Господарського суду Львівської області від 23 травня 2013 року. Проте, з позовною заявою про зняття заборони відчуження нерухомого майна позивач звертається через 9 років. Крім того, посилання позивача на рахунок неможливості реалізації 57/100 частин нерухомого майна - не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Також зазначив, що суду не надано доказів, що [PERSON] , дійсно стало відомо про наявність заборони саме восени 2023 року. Додатково звернув увагу суду на те, що питання зняття заборони може бути розглянуто за заявою іпотекодавця належним чином оформленою та надісланою на адресу ТОВ «ФК «Транс Фінанс» або під час особистого візиту іпотекодавця з подальшою ідентифікацією клієнта за місцезнаходженням ТОВ «ФК «Транс Фінанс». Крім того, згідно договору факторингу від 11 червня 2021 року, згідно з яким відбулося переуступлення прав вимоги за рядом кредитних договорів та у відповідності до ст. 512 ЦК України, - ТОВ «ФК «Транс Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Універсал Банк», в томи числі до ТЗОВ «Ламінарія». Таким чином, станом на 15 березня 2024 року, право вимоги по відношенню до позичальника ТЗОВ «Ламінарія» та майнового поручителя [PERSON] , - належить ТОВ «ФК «Транс Фінанс». Враховуючи вищевикладене, просив суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог.\~ Позивач надав на адресу суду відповідь на відзив, згідно якої просив не брати до уваги позицію представника відповідача, оскільки на його переконання відповідач вважає що він має право вимоги по відношенню до ТОВ «Ламінарія» та майнового поручителя [PERSON] , та розраховує на отримання грошових коштів. Існуюча заборона перешкоджає позивачу реалізувати своє право щодо розпорядження належним їй на праві власності майном, а тому, просить суд позовні вимоги задовільнити.\~ У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, приходить до наступного переконання. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 22 квітня 2002 року, [PERSON] , та [PERSON] , уклали вказаний договір про те, що [PERSON] , продав, а [PERSON] , купила 57/100 частин нежитлового приміщення в [ADDRESS] .\~ Згідно реєстраційного посвідчення від 23 квітня 2002 року, нежитлове приміщення в розмірі\~\~57/100 частин в [ADDRESS] на праві приватної власності належать [PERSON] . Як вбачається з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 березня 2011 року,\~\~нежитлове приміщення на [ADDRESS] частка 57/100 на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 2002 року,\~\~належить [PERSON] , та частка 43/100 на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2002 року,\~\~належить [PERSON] . Вказане також стверджується наявним в матеріалах справи технічним паспортом (інвентарний номер 191) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2014 року (справа № 462/8570/13-ц), визнано припиненим договір поруки від 15 червня 2007 року за № 10/60К-07, що укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] . Визнано припиненим договір іпотеки від 15 червня 2006 року, що укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] , зареєстрований приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. за № 4227. Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року.\~ Матеріали справи також містять заяву на ім?я керівника ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» з проханням повідомити приватного нотаріуса про припинення договору іпотеки , звернутися з заявою про зняття заборони відчуження майна. Вказана заява не містить штампу вхідної реєстрасії чи підтвердження її направлення на ім?я адресата.\~ Заява аналогічного змісту була направлена [PERSON] , в інтересах [PERSON] , на адресу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. /підтвердження направлення міститься в матеріалах справи/, а також на адресу [PERSON] .\~ Матеріали справи також містять надані ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс», копії: кредитного договору від 15 червня 2007 року; №10/6К-07, договір іпотеки від 15 червня 2007 року, посвідчений нотаріусом Нор Н.М., за реєстраційним номером 4227; договір відступлення права вимоги на користь нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» від 18 травня 2021 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою закону визначено також способи захисту цивільних прав та інтересів та визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог ї заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Так, як було встановлено в ході розгляду справи, позивачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення в розмірі 57/100 частин в [ADDRESS] , тоді як частка 43/100 належить [PERSON] . Так, 15 червня 2007 року, між АТ «Банк Універсальний» та ТОВ «Ламінарія» укладеного договір іпотеки предметом якого стала саме частка 43/100 ідеальних частин нежитлового приміщення в [ADDRESS] . Проте, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2014 року, такий договір визнано припиненим. Крім того, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, - на нежитлове приміщення 43/100 накладено заборону на підставі іпотечного договору. Відтак, під час розгляду справи встановлено, що на частку, яка належить позивачу в розмірі 57/100 частин не було накладено заборон на нерухоме майно, а докази які б свідчили про неможливість розпорядження позивачем належним їй на праві власності майном матеріали справи не містять. Отже, позивач ставить перед судом вимогу про скасування заборони на нерухоме майно не зі своєї 57/100 частики, а з частки 43/100 [PERSON] . Відповідно до частин 1, 2 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Проте, матеріали справи не містять жодного доказу, який би стверджував, що [PERSON] , надавала позивачу [PERSON] , право на звернення від її імені до суду з вказаним позовом. Навпаки, суду було надано підтвердження про неотримання [PERSON] , кореспонденції від позивача, оскільки згідно трекінгу Укрпошти про відправлення їй листа по квитанції №215600426655, - такий було повернуто за зворотньою адресою за закінченням встановленого терміну зберігання. Наявна в матеріалах справи відповідь приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., від 05 січня 2024 року, також свідчить про неналежність звернення особи, з заявою про зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна, оскільки позивачу роз`яснено, що для вчинення вказаної нотаріальної дії повинні особисто звернутися сторони договору або їх уповноважені представники та як вбачається з наданих позивачем документів до нотаріуса вона не є представником з належним чином оформленими повноваженнями жодної зі сторін. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відтак, вказаною нормою встановлено, що в разі припинення договору іпотеки, нотаріус знімає заборону відчуження майна. Оскільки рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2014 року, договір іпотеки визнано припиненим, є всі підстави для зняття нотаріусом заборони відчуження з 43/100 частки нерухомого майна, за заявою уповноваженої особи в позасудовому порядку. Також суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять жодного підтвердження, який би ствердив, що [PERSON] , дійсно зверталася до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу своєї частки та їй було відмовлено по причині наявності обтяження на неналежне їй майно. Крім того, позивачем не надано суду й жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив, що позивач дійсно звернулася до суду в межах строків позовної давності, оскільки крім викладеного в позовній заяві та запереченнях на письмові пояснення представника відповідача, - жодного підтверджуючого доказу, матеріали справи не містять, тоді як в ході розгляду справи встановлено, що всі зобов?язання як по іпотечному так і по основному зобов?язанню по кредитному договору є припиненими згідно судового рішення від 24 листопада 2014 року, а позовна заява подана до суду 29 грудня 2023 року. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Outcome: dismissed