Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

25.03.2024 року до суду звернулася [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради з позовом про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову вказала, що 06 червня 2013 року між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07 листопада 2016 року у справі №686/13348/16-ц. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Після того як позивач та відповідач припинили фактичні шлюбні відносини, донька проживала з мамою, яка повністю забезпечувала потреби дитини самостійно, батько фінансово не допомагав та життям [PERSON] не цікавився. Позивачка звертає увагу суду на те, що 24 липня 2016 року під час зустрічі відповідача з донькою [PERSON] , батько дитини відвіз у невідомому напрямку дівчинку та не пояснив мету такої поїздки. Будь-яких погоджень про спільну поїздку батька з трирічною дитиною з позивачем не було. На телефонні дзвінки відповідач не відповідав, що стало причиною звернення до правоохоронних органів, що підтверджується талоном-повідомленням від 24.07.2016 та 29.07.2016 року. Про вказану ситуацію було проінформовано Службу у справах дітей Хмельницької міської ради, які в свою чергу проводили бесіду з відповідачем та роз`яснювали неприпустимість створення конфліктних ситуацій за участі дитини. Після того, як відповідач забрав дитину та остання тривалий для неї час перебувала без матері, після повернення [PERSON] була заплакана, схвильована та емоційна, що стало підставою для звернення до лікаря. Згідно консультативного огляду лікаря-невролога дитячого від 27 липня 2016 року лікар зробила висновок про невротичні реакції у дитини та призначила лікування, що фактично складалось з заспокійливих препаратів. Відповідач у справі припинив спілкування з дитиною та після подій у 2016 році самоусунувся від участі у її вихованні, не підтримує фінансово, не цікавиться її здоров`ям, потребами, інтересами, не приймає жодної участі у житті дівчинки. Враховуючи вищевикладену поведінку батька, а також з огляду на неможливість оформити без його участі (згоди) дозволу на проведення лікування дитини, оформлення інвалідності та отримання певних соціальних виплат, єдиним способом захисту прав та законних інтересів позивача та її доньки є звернення до суду із зазначеним позовом, у зв`язку з чим [PERSON] просить задоволити позов. Ухвалою суду від 27.03.2024 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання в загальному позовному провадженні. 27.05.2024 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою суду від 30.05.2024 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог, а також заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в заяві вказав про розгляд справи без участі представника, підтримав поданий висновок у повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті на підставі наявних в справі доказів з ухваленням рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, актовий запис №621, який розірвано згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07.11.2016 року у справі №686/13348/16-ц. Згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.11.2013 року, батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Зі змісту Характеристики [PERSON] . учениці Комунального закладу загальної середньої освіти «Початкова школа №2 Хмельницької міської ради» вбачається, що батько дитини [PERSON] не цікавився її вихованням та навчанням, не брав участі у громадських заходах, не відвідував батьківських зборів, не цікавився інформацією про розвиток та успішність дитини. Факт неналежної участі батька у вихованні дитини підтверджується також даними талону-повідомлення №49 від 24.07.2016 та 29.07.2016 року, заяви [PERSON] від 01.08.2016 року, листа служби у справах дітей від 12.08.2016 №01-34-1233/16. Також, згідно заяви від 29.03.2024 року [PERSON] не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та консультативного огляду лікаря-невролога від 27.07.2023 року [PERSON] перебуває під наглядом педіатра ФОП [PERSON] , також додатково консультується невропатологом, психологом, є особливою дитиною із аутизмом, у зв`язку з чим матір дитини не має можливості оформити дозвіл на проведення лікування дитини, оформлення інвалідності та отримання соціальних виплат без згоди батька. Даними висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1287/01-31 від 24.05.2024 року також підтверджується доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Також, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання,не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20). Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19). Таким чином, суд вважає, що з 2016 року і по даний час відповідач не спілкується з дитиною та не бере участі у її вихованні. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, не надає жодної фінансової підтримки. Суду не надано будь-яких доказів щодо здійснення перешкод відповідачу у реалізації батьківських прав та обов`язків щодо дитини. Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги заяву відповідача про визнання позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а тому слід позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved