Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про стягнення боргу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.01.2022 він позичив [PERSON] 4000 доларів США, які вона мала повернути в термін до 25.09.2022. На підтвердження отриманих грошових коштів позичальниця надала власноруч написану розписку. В обумовлену дату позика повернута не була. Ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, однак [PERSON] уникає зустрічі, обіцяє повернути борг, але пояснює, що в неї немає коштів. На час звернення до суду позичені кошти повернуті не були, тому просить стягнути з відповідачки суму боргу 4000 доларів США та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідачки 4000 доларів США заборгованості та суму судового збору, сплаченого при зверненні із позовом. Відповідачка позовні вимоги визнала частково та пояснила, що 2000 доларів США вже повернула [PERSON] , тому сума боргу, яка підлягає поверненню складає 2000 доларів США, а не 4000 доларів США. Доказів про повернення позики в сумі 2000 доларів США не має. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 25.01.2022 [PERSON] взяла у позику в [PERSON] 4000 доларів США, які зобов`язалася повернути 25.01.2022, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.21). Долучений до матеріалів справи оригінал розписки про отримання коштів відповідачкою у позивача, є належним і допустимим доказом виникнення боргового зобов`язання. Згідно ст.ст.1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на наведене, а також враховуючи пояснення відповідачки, надані в судовому засіданні, судом достовірно встановлено, що відповідачка дійсно отримала від позивача у борг грошові кошти в сумі 4000 доларів США. Проте у порушення взятих на себе зобов`язань та зазначених норм закону відповідачка зобов`язання за вказаними договором належним чином не виконала, на звернення позивача з вимогою повернення заборгованості не реагувала. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, відповідачка не виконала умови щодо повернення позики, тим самим допустила порушення встановлених договором строків повернення позики. Частково заперечуючи проти задоволення позовних вимог та стверджуючи про сплату позивачеві 2000 доларів США в рахунок повернення позики відповідачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надала будь-яких доказів часткового виконання боргових зобов`язань за даною розпискою. У відповідності до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Враховуючи вищевикладені правові норми та те, що фактично отримані грошові кошти в іноземній валюті в добровільному порядку відповідачкою не повернуті, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 4000 доларів США, а також у відповідності до ст. 141 ЦПК України сума сплаченого судового збору.

Outcome: approved