Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Позивач у вересні 2023 року звернувся до суду із вказаним позовом до Держави Україна в особі Доброславської окружної прокуратури Одеської області про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Обгрунтування позову пов`язано з тим, що в ніч на 19.12.2022 року невідомі особи викрали з автомобіля позивача речі, ніж мисливця вартістю 2000 грн., грошові кошти в сумі 5500 грн. З цього приводу органом досудового розслідування було відкрито кримінальне провадження № 12022164330000202 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 185 КК України. В даному кримінальному провадженні позивача визнано потерпілим. На момент звернення до суду, як вказує позивач, досудове розслідування у цьому самому кримінальному провадженні не завершено, винні особи не встановлені та не притягнуті до відповідальності. На думку позивача, Держава не забезпечила належного та ефективного розслідування скоєного злочину, встановлення винних осіб. На думку позивача поведінка правоохоронних органів свідчить про не ефективне досудове розслідування. Тим самим позивач вважає, що бездіяльністю правоохоронних органів йому завдано майнової та моральної шкоди, загальну суму якої він оцінює в 7500 грн. Орган прокуратури та орган державного казначейства відзив на позовну заяву не подали. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.09.2023 року відкрито провадження у справі. Сторони сповіщені про дату, час та місце проведення судового засідання, позивач просив справу розглянути у свою відсутність. Встановлені судом обставини справи: Судом встановлено, що СВ ВП № 3 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області 19.12.2022 внесені відомості до ЄРДР за № 12022164330000202 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. Обставини кримінального правопорушення: В період 00:00 год до 07:00 год. 19.12.2022 року невстановлена особа шляхом вільного доступу проникла до салону автомобіля марки Вольво, 2002 р.в., державний реєстраційний знак [NUMBER] , який знаходився на узбіччі дороги по вул. Перемоги біля буд. № 19 с. Першотравневе Одеського району Одеської області, звідки таємно викрала кошти в сумі 5500 грн. автомагнітолу та інше майно власника. Станом на 24.03.2024 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває. Релевантні джерела права, висновки суду: Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилався на ту обставину, що відповідачем не вживаються всі належні дії щодо розслідування злочину, не встановлено коло підозрюваних осіб та не вчиняються жодні розшукові заходи, що призвело до тривалого досудового розслідування. Водночас суд звертає увагу на те, що під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів заподіяння моральної шкоди та наявності вини працівників органів досудового розслідування чи протиправності дій прокуратури Доброславської прокуратури Одеської області, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органу досудового розслідування, прокуратури, суду і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідачів. Сам факт звернення позивача з заявами до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення їхніх прав. Суд нагадує, що потерпіла сторона не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора, відповідно до процедури, визначеній у кримінальному процесуальному законі, у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Жодного доказу не надано суду й щодо звернення позивача зі скаргами до слідчого судді на бездіяльність органу досудового розслідування у цьому кримінальному провадження. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21). У справі, що розглядається судом відсутні об`єктивні, належні, допустимі докази протиправної бездіяльності органу досудового розслідування. Сама тривалість досудового розслідування не може бути самостійною підставою для відшкодування шкоди. Тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Судові витрати: Судовий збір відноситься на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed