Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації. Позивач просить: стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» матеріальну шкоду в розмірі 9 014 (дев`ять тисяч чотирнадцять) гривень 54 копійки та судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що 12 вересня 2018 року на автодорозі М-07 Київ-Ковель 43 км трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: - Renault Megane державний номерний знак [NUMBER] , що належав [PERSON] , під керуванням [PERSON] ; Ford Transit державний номерний знак [NUMBER] , що належав ТОВ «ТЕДІС-Україна», під керуванням [PERSON] . У зазначений вище час та місці [PERSON] , керуючи автомобілем Renault Megane державний номерний знак [NUMBER] під час об`їзду не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем Ford Transit державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до пошкодження двох транспортних засобів, завдано матеріальні збитки. ДТП трапилась внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/6816/18 від 14 листопада 2018 року про визнання останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначає, що на момент ДТП автомобіль Ford Transit державний номерний знак [NUMBER] був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група» за договором добровільного страхування №28-0197-00155 від 26.10.2017 року. Додає, що відповідно до рахунку №1103 від 17 вересня 2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Ford Transit державний номерний знак [NUMBER] , становить 18687 гривень. На виконання умов Договору та на підставі страхового акту №ДККА-62655/1 ПрАТ «СК «УСТ» виплатило страхове відшкодування в розмірі 17 337 гривень для відновлювального ремонту транспортного засобу Страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №19963 від 21 вересня 2018 року. На дату скоєння ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу Renault Megane державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» на підставі Полісу №АМ/9872414. У зв`язку із цим, ПрАТ «СК «УСТ» звернулось до ПрАТ «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 17337 гривень. ПрАТ «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» частково виплатило ПрАТ «СК «УСТ» страхове відшкодування у розмірі 8322,46 гривень. Стверджує, що 25 червня 2019 року та 17 липня 2020 року ПрАТ «СК «УСГ» направило Відповідачу вимоги про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою (в порядку суброгації). Також було здійснено ряд дзвінків зі сторони Позивача, однак Відповідач добровільно відмовляється погасити борг. Станом на день подачі Позовної заяви вимоги до Відповідача не виконані. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 березня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі. Ухвалою Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~від 22\~березня 2023\~року залучено до участі у справі за позовом Приватного акціонерного\~товариства «Страхова\~компанія «Українська\~страхова група»\~до [PERSON] \~про відшкодування\~матеріальної шкоди\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди в\~порядку суброгації\~ - в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 жовтня 2023 року закрито підготовче\~провадження\~у\~справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 18 жовтня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вважає заявлені позовні вимоги неналежними, безпідставними та нічим не обґрунтованими, такими, що не відповідають чинному законодавству та судовій практиці. Представник відповідача вказує, що за умовами договору № АМ 5872414 добровільного страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна » на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом майну третьої особи, у межах страхової суми (ліміту відповідальності), що становить на одного потерпілого 100 000,00 грн, а тому укладення у спірних правовідносинах на страхувальника (винну особу) обов`язку з відшкодування шкоди, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначає,\~що ПрАТ\~«СК «ПЗУ\~Україна »\~не пред`являє\~вимог до\~ [PERSON] .\~Вимоги позивача\~ПрАТ «СК\~«УСГ »\~до [PERSON] \~суперечить меті\~інституту страхування\~цивільно-правової\~відповідальності і\~пред`явлені до\~неналежного відповідача.\~У позовній\~заяві позивач\~зазначає,\~що ПрАТ\~«СК «УСГ\~» виплатила\~йому страхове\~відшкодування у\~розмірі 8322,46\~гривень,\~однак не\~наводить підстав\~не виплати\~йому 9014,54\~грн.\~Таким чином,\~різниця між\~фактичним розміром\~шкоди і\~страховою виплатою\~відсутня.\~Позивачем 25.06.2020\~року було\~пред`явлено до\~ [PERSON] \~вимогу (вих.\~№ 294/20)\~про відшкодування\~шкоди заподіяної\~дорожньо-транспортною\~пригодою (в\~порядку суброгації),\~в той\~же час,\~в цій\~же вимозі,\~позивач зазначає\~призначення платежу\~«Відшкодування в\~порядку регресу\~по справі\~№ ДККА-62655».\~Тобто позивач\~не визначився\~з правовими\~відносинами на\~підставі яких\~пред`явлений позов.\~У випадку,\~якщо йде\~мова лише\~про відшкодування\~витрат,\~пов`язаних\~з відновлювальним\~ремонтом транспортного\~засобу з\~урахуванням зносу,\~розрахованого у\~порядку,\~встановленому законодавством,\~слід застосовувати\~норми статті\~993\~ЦПК України,\~статті-27\~Закону України\~«Про страхування»\~та статті\~29\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (шкода,\~пов`язана з\~пошкодженням транспортного\~засобу),\~додатково -\~приписи статті\~1194\~ЦК України\~у разі\~недостатності страхової\~виплати (страхового\~відшкодування)\~для повного\~відшкодування завданої\~особою,\~яка застрахувала\~свою цивільну\~відповідальність,\~шкоди.\~Згідно зі\~страховим полісом\~№ АМ\~5872414\~страховиком [PERSON] ,\~на момент\~вчинення ДТП\~було ПрАТ\~«СК «ПЗУ\~Україна ».\~ПрАТ «СК\~«ПЗУ Україна\~» здійснено\~виплату страхового\~відшкодування страховику\~потерпілого лише\~в сумі\~8322,46\~грн. Відповідно до акту виконаних робіт № 1103 від 28 листопада 2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 18687,00 грн. Позивач виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування без урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля, виходячи із сум, визначених у рахунку № 1103 від 17.09.2018 року. У рахунку-фактурі вартість деталей, які підлягають заміні, визначена без урахування їх зносу та коефіцієнта фізичного зносу автомобіля. Розмір страхового відшкодування визначено не як розмір матеріального збитку, а як суму відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля. Позивач не є потерпілим, а є особою, до якої перейшло право зворотної вимоги в порядку суброгації, проте, така особа не може вимагати більшого, ніж сам потерпілий, від особи, винної у вчиненні шкоди. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 755/9320/15-ц). Договором добровільного страхування позивач зобов`язаний сплатити страхове відшкодування без урахування фізичного зносу, проте, ці договірні відносини стосуються позивача та [PERSON] (водія мікроавтобуса 2010 року випуску) та не можуть впливати на правовідносини, які склалися з [PERSON] , винним у вчиненні шкоди. Додає, що у матеріалах справи відсутні докази неможливості проведення ремонту без заміни пошкоджених деталей на нові, а також доказів того, що деталі, які підлягали заміні, зняті з виробництва. Позивач не надав пояснень про те, де знаходяться замінені деталі, стан замінених деталей та їх залишкову вартість. Зазначає, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна » мають насамперед вирішити спір між собою в межах установленого ліміту страхової відповідальності останнього для правильного урегулювання спору між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] у протилежному випадку до рішення питання про наявність підстав для відшкодування заподіяної шкоди за рахунок страховика відповідача, зокрема у судовому порядку, - у задоволенні позову до [PERSON] .слід відмовити через необґрунтованість позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2018 року [PERSON] 12.09.2018 року о 11 год.00 хв. в Київська обл., А/Д М-07, Київ-Ковель, 43-й км, в напрямку м. Київ, керуючи автомобілем RENAULT Megane д.н.з. [NUMBER] під час об`їзду недотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем FORD Transit д.н.з. [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 13.1; 13.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Так, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2018 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 27 листопада 2018 року. Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , ТОВ «Тедіс Україна» є власником транспортного засобу марки Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до копії договору добровільного страхування №28-0197-00155 від 26 жовтня 2017 року, автомобіль Ford Transit, державний номерний знак [NUMBER] , був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група». Цивільна відповідальність власника транспортного засобу Renault Megane, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» на підставі Полісу №АМ/5872414 строк дії якого з 11 квітня 2018 року по 10 квітня 2019 року. Відповідно до копії заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 13 вересня 2018 року ПрАТ «СК «УСГ» звернулось до ПрАТ «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» щодо виплати страхового відшкодування. Відповідно до рахунку №1103 від 17 вересня 2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Ford Transit, державний номерний знак [NUMBER] , становить 18 687 (вісімнадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень. На виконання умов Договору та на підставі страхового акту №ДККА-62655/1 ПрАТ «СК «УСГ» виплатило страхове відшкодування в розмірі 17337 (сімнадцять тисяч триста тридцять сім) гривень для відновлювального ремонту транспортного засобу Страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №19963 від 21 вересня 2018 року (а.с.34). Позивачем 25 червня 2019 року за № 294/19 надсилалася відповідачу [PERSON] вимога про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригоди, яка трапилася 12 вересня 2018 року, однак добровільно в позасудовому порядку спір не врегульовано. \~ \~ \~ \~ Згідно із ч.2\~ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до\~ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У відповідності до п.1 ч.1\~ст.1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Враховуючи визнання сторонами тієї обставини, що винною особою у дорожньо-транспортній пригоді є саме відповідач [PERSON] , то саме у останнього настає цивільно-правова відповідальність, а дана дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком. У відповідності до п. 22.1\~ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до\~ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. \~\~\~\~\~\~ У постанові від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у справі №755/18006/15-ц, зазначивши таке. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідно до\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у\~страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди\~у межах страхового відшкодування\~на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту\~страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.\~ Як видно із матеріалів справи, ПрАТ «СК «УСГ» отримав від ПрАТ «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» по зазначеному вище страховому випадку грошові кошти, розмір яких був погоджений між ПрАТ «СК «УСГ» та ПрАТ «Страхова Компанія «ПЗУ Україна». Тобто, у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, та страховик виплатив страхове відшкодування у розмірі погодженому з позивачем, в межах встановленого ліміту відповідальності страховика. Суду позивачем не надано доказів того, що розмір майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, перевищує ліміт відповідальності страховика ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». З огляду на викладене, суд не приймає посилання позивача в обґрунтування позовних вимог\~на ст.1194 ЦК України, як на підставу для стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, а тому покладається на позивача у зв`язку із відмовою у позові. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, провадження № 61-175сво21: «У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed