Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

03 червня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 лютого 1994 року Шевченківським відділком Одеської залізниці, згідно з розпорядженням від 15 лютого 1994 року №793, на квартиру [ADDRESS] . Заяву обґрунтовує тим, що 18 лютого 1994 року Шевченківським відділком Одеської залізниці як органом приватизації було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого [PERSON] та членам її сім`ї: матері [PERSON] та заявнику як її дочці була передана у власність квартира [ADDRESS] . У свідоцтві про народження заявник, її прізвище, ім`я та по батькові були заповнені російською мовою, а саме « [PERSON] ». Під час зміни заявником паспорта СРСР та отримання нею паспорта громадянина України її прізвище, ім`я та по батькові було записано як « [PERSON] ». 05 лютого 1997 року заявник, внаслідок укладення шлюбу, змінила прізвище на « [PERSON] ». Після розірвання вказаного шлюбу, заявник, у зв`язку з реєстрацією іншого шлюбу, змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Під час виготовлення документів по розпорядженню належним заявнику майном, остання звернулася до Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Смілянської міської ради для внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належність їй квартири, однак працівниками вказаного управління було встановлено, що у свідоцтві про право власності на житло її прізвище, ім`я та по батькові були зазначені як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », що унеможливило вчинення відповідної реєстраційної дії. Вважає, що неправильність написання її ім`я відбулося внаслідок неправильного його перекладу. Таким чином, наразі існує розбіжність у написанні ім`я заявника у паспорті та свідоцтві про право власності на житло. Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на внесення відомостей до Державного реєстру речових прав про належне їй право власності на житло, з метою подальшого розпорядження належним їй майном, шляхом його відчуження. Оскільки іншим чином заявник позбавлена можливості встановити наведений факт, остання звернулася до суду з даною заявою. Ухвалою судді від 04 червня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною заявою, вирішено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить розгляд справи провести без її участі, від заявленого клопотання про допит свідка відмовляється, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи Смілянської міської ради Черкаської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо заявлених вимог, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, врахувавши позиції заявника та представника заінтересованої особи, які викладені в їх заявах, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що на підставі розпорядження (наказу) №793 від 15 лютого 1994 року органом приватизації Шевченківського відділку Одеської залізниці 18 лютого 1994 року видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї: матері [PERSON] та дочці [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.10). Як вбачається з інформації про зареєстроване право власності від 13 березня 2024 року за №358-0, наданої Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», станом на 01 січня 2013 року право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано у Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», на підставі свідоцтва на право власності на житло, видане органом приватизації Шевченківського відділку Одеської залізниці 18 лютого 1994 року, за: 1. [PERSON] , у розмірі 1/3 частки; 2. [PERSON] , у розмірі 1/3 частки; 3. [PERSON] , у розмірі 1/3 частки (а.с.11). 05 квітня 2024 року державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за №648, відповідно до якого, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1913 року народження, яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Вказана частка квартири належала померлій особі на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Шевченківського відділку Одеської залізниці 18 лютого 1994 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 15 лютого 1994 року за №793 та зареєстрованого в Смілянському бюро технічної інвентаризації за №793 (а.с.13). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 05 квітня 2024 року за №373010792, державним нотаріусом 05 квітня 2024 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину №648, виданого 05 квітня 2024 року державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори, здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав від 15 травня 2024 року за №378615503, державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради, на підставі свідоцтва про право власності, видане 18 лютого 1994 року органом приватизації Шевченківського відділку Одеської залізниці, 10 травня 2024 року проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] (а.с.15). Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1-3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як вбачається з заяви про встановлення факту, заявник [PERSON] стверджує, що у вказаному свідоцтві про право власності на житло, внаслідок неправильного перекладу, невірно зазначено її ім`я « [PERSON] », як власника квартири, оскільки у паспорті громадянина України, який виданий на її ім`я, останнє зазначено як « [PERSON] », що позбавляє її об`єктивної можливості здійсненими державну реєстрацію свого права власності у відповідності до вимог чинного законодавства України, а також розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Згідно п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно ст.76 ЦПК України , доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Так, як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом РАЦС м. Сміла Черкаської області 11 січня 1978 року, відомості у ньому заповнені російською мовою та матір`ю « [PERSON] », [INFO] , є « [PERSON] » (а.с.7). Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2010 року, яке набрало законної сили 22 листопада 2010 року, у справі №2-2888/2010 р. вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у відділі РАГС виконкому Смілянської міськради Черкаської області 05 лютого 1997 року, актовий запис №47 (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 03 травня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували 03 травня 2019 року шлюб, про що у цей же день складено відповідний актовий запис №58 (а.с.9). 05 червня 2019 року органом 7126 [PERSON] , [INFO] , видано паспорт громадянина України за № [NUMBER] (а.с.5). З огляду на відомості, які викладені у копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом РАЦС м. Сміла Черкаської області 11 січня 1978 року, та копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 лютого 1994 року\~\~ органом приватизації Шевченківського відділку Одеської залізниці, на підставі розпорядження (наказу) №793 від 15 лютого 1994 року, суд приходить до висновку, що заявник [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , яка до дня видачі вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », та якій і членам сім`ї якої, у тому числі її дочці, органом приватизації Шевченківського відділку Одеської залізниці 18 лютого 1994 року було видано свідоцтво про право власності на житло. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , яка, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 лютого 1994 року органом приватизації Шевченківського відділку Одеської залізниці, на підставі розпорядження (наказу) №793 від 15 лютого 1994 року, є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та заявник [PERSON] , є однією і тією ж особою, та виготовленні вказаного свідоцтва про право власності на житло, внаслідок невірного перекладу з російської мови на українську мову, була допущена помилка у написанні імені заявника. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності їм правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що у зв`язку з розбіжністю у написанні імені заявника в документі, який підтверджує її право власності на вищевказану квартиру, та в документі, що посвідчує її особу, остання позбавлена об`єктивної можливості здійснити державну реєстрацію свого права власності та розпорядитися власним майном, та враховуючи відсутність можливості у заявника виправити вищевказану розбіжність у інший спосіб, окрім як у судовому порядку, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявнику. Враховуючи викладене,

Outcome: approved