Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

20.03.2023 року позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/12 заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи із 01 березня 2013 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано . На теперішній час донька проживає та зареєстрована з позивачем та знаходиться на її утриманні . Відповідач у фінансових витратах на дитину участі не приймає. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просить виключити запис про батьківство позивача з актового запису №206 від 19.03.2010 року , зробленого Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції про народження [PERSON] , [INFO] . Зустрічні позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на час народження [PERSON] , [INFO] , сторони не були знайомі , вони познайомилися у квітні 2012 року , влітку склалися відносини і 29 вересня 2012 року вони зареєстрували шлюб. До дитини [PERSON] , [PERSON] відносився ,як до рідної та невдовзі стало питання про усиновлення дитини. З незрозумілих позивачу обставин при оформленні заяви стало питання про визнання батьківства . Актовий запис про народження [PERSON] , складений 19 березня 210 року було внесено запис про визнання батьківства. При тому [PERSON] запевнила позивача за зустрічним позовом , що за ніяких обставин у житті не буде пред`являти претензії матеріального характеру у зв`язку з записом його батьком в актовому записі про народження дитини [PERSON] . [INFO] у сторін народилася спільна дитина [PERSON] , але подружнє життя не склалося та шлюб було розірвано . У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох доньок . З позовом про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] [PERSON] не погодився , звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання усиновлення недійсним . Після чого [PERSON] звернулася до суду з заявою про залишення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] без розгляду . Зустрічну позовну заяву [PERSON] про оспорювання батьківства за його заявою повернута позивачу. 24 березня 2023 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 08 травня 2023 року до суду відповідачем за первісним позовом подано відзив , в якому він зазначив, що відповідач у справі хоча і зазначений у актовому записі про народження дитини [PERSON] її батьком , але в дійсності не є таким, оскільки на час народження дитини позивача [PERSON] він навіть не знав. У зв,язку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 24 травня 2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про батьківства . Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про батьківства об,єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів. . 07 червня 2023 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву , в якій [PERSON] просила відмовити у задоволенні зустрічного позову посилаючись на те, що 21 листопада 2012 року відповідач з власного волевиявлення звернувся з заявою про визнання батьківства щодо доньки [PERSON] , та на підставі його заяви 21.11.2012 року орган реєстрації актів цивільного стану склав актовий запис зі змінами про відомості щодо батька . 19 червня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву , в якій [PERSON] та його представник посилалися на те, що [PERSON] ніколи не вважав себе батьком [PERSON] ,2010 р.н., оскільки познайомився з [PERSON] лише у квітні 2012 року . У РАЦСі сторонам з незрозумілих причин винесли бланк заяв на визнання батьківства та разом з дружиною обгрунтували це тим, усиновлення це дуже складана та довга процедура , а так вже протягом години будуть отримані документи. Така постановка питання була для [PERSON] несподіваною та [PERSON] запевнила, його що ніколи не буде мати до нього претензій матеріального характеру щодо утримання доньки [PERSON] . Обставини подружнього життя з [PERSON] свідчать про те, що вона не мала наміру створити справжню сім`ю . Навпаки , вона діяла недобросовісно , маючи намір добитися запису позивача батьком своєї дитини і не маючи наміру проживати однією сім`єю. 10 серпня 2023 року до суду надійшли заперечення до відповіді на відзив , в яких [PERSON] зазначила, що відповідач звертаючись з відповіддю на відзив фактично визнає та підтверджує , що йому було відомо , що дитина не рідна а також те , що він добровільно звернувся з заявою про визнання батьківства. [PERSON] була змушена терпіти всі страждання та випробування долі в період її вагітності та до виліковування новонародженої дитини [PERSON] , які її чоловік знадячись поруч з нею не розділяв . Тому відповідач категорично не приймає доводів представника в частині того , що дружина проводила час не так , як проводять чемні одружені жінки та матері дітей , а також те , що [PERSON] сподівався на збереження сім`ї чи боровся за неї. 28 вересня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче засідання , справу призначено до судового розгляду , клопотання сторін про виклик та допит свідків задоволено . 01 листопада 2023 року ухвалою суду витребувані докази у справі. Ухвалою суду від 01 травня 2024 року у справі призначена відеконференція , да доручено Київському районному суду м. Одеса забезпечення проведення відеоконференції. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги , та зазначила , що встановлення батьківства [PERSON] було ініціативою відповідача . На даний час сторони розлучені . Спочатку вона подала позов до суду про стягнення аліментів на двох дітей , але в частині стягнення аліментів на доньку [PERSON] залишила без розгляду. Відповідач наполягав , щоб позивач повідомила доньці [PERSON] , що він не є її батьком , і коли доньці було 8 років позивач сказала їй, що для неї був значним стресом. На даний час позивач не працює, донька [PERSON] ,якій є 13 років, потребує матеріальної допомоги. Діти мешкають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Зустрічний позов позивач не визнала, просила відмовити посилаючись на те, що відповідач сам наполягав зареєструвати доньку [PERSON] на його ім`я , а позивач погодилася. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] в період шлюбу визнав себе батьком дитини [PERSON] з власної ініціативи та добровільно, матеріальної допомоги на її утримання не надає . Основний позов підтримала, проти задоволення зустрічного заперечувала. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що первісний позов вона не визнає , зустрічний позов просить задовільнити посилаючись на те, що [PERSON] бажав усиновити дитину [PERSON] , а не визнати батьківство , але його умовили . [PERSON] обіцяла ніколи не подавати на стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] . Відповідач в судовому засіданні проти первісного позову заперечував пояснив, що сторони одружилися у 2012 році , у позивача вже була донька .Він хотів усиновити доньку , але позивач йому сказала, що це можна зробити в один день , і не роз`яснила різницю між усиновленням та визнанням батьківства . Аліменти на теперішній час у розмірі 10 000 грн. стягуються га користь його дитини - [PERSON] . На час визнання батьківства відповідачу було 19 років і він не розумів ,як правильно поступити . Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків , дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 29 вересня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі . Як вбачається з копії повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження , 19 березня 2010 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстровано народження дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис №206. Батьками вказані: мати - [PERSON] , та на підставі заяви матері №29/04-03-04 від 19.03.2020 року (відповідно до ст. 135 СК України) батьком вказаний [PERSON] . З вищевказаного витягу вбачається , що 21 листопада 20212 року внесені відомості про визнання батьківства , а саме за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства №144-04-03-24 від 21.11.2012 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції внесені зміни до актового запису про народження дитини №206 , прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] , по -батькові [PERSON] змінено на [PERSON] . Відомості про батька : прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] , ім`я [PERSON] змінено на [PERSON] , по батькові [PERSON] змінено на [PERSON] . Відомості про матір [PERSON] змінено на [PERSON] . Реєстрація проводилася відповідно до чт. 135 СК України (за вказівкою матері) змінено на відповідно до ст. 126 СК України. 21 листопада 2012 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції видане повторне свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] . Батьками вказані: мати [PERSON] , батько - [PERSON] . Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні від 24.03.2023 року [PERSON] та діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2016 року ,яке набрало законної сили 19.02.2016 року , шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1394розірвано.Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище - [PERSON] . Як вбачається з копій ухвал Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно залишено без розгляду. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним та скасування усиновлення повернуто заявнику. Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.02.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з копії виконавчого листа Заводським районним судом м. Миколаєва від 29.03.2018 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку , але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку , починаючи з 09 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності зі ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем і відповідачем по даній справі згоди на виконання обов`язків по утриманню дітей не досягнуто. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 СК України (ч.1 ст.121 СК України). Частиною першою ст.122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. За змістом ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст.122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Європейський суд с прав людини у справі « Йевремович против Сербии», зазначив, що у відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч.1 ст.123 цього Кодексу. За приписами ч.5 ст.136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Таким чином, законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, або не могла про це не знати. Згідно ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно, з урахуванням вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 березня 2020 року у справі №606/2142/18 (провадження №61-19502св19), та від 06 травня 2020 року у справі №641/2867/17-ц (провадження №61-38660св18). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивача [PERSON] , вони разом зі сторонами проживали з вересня 2012 по осінь 2013 року . [PERSON] та [PERSON] одружилися у 2012 році . Відповідач дуже бажав стати батьком , сам заявив бажання удочерити [PERSON] , дуже цьому радів , але свідок йому говорила , щоб він подумав. Про те, що [PERSON] не його дитина відповідач знав. У шлюбі сторони часто скандалили , жили погано. Причину розірвання шлюбу свідок не знає. На даний час з [PERSON] відповідач не спілкується . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою [PERSON] .. На час визнання відповідачем батьком доньки [PERSON] свідок мешкала разом зі сторонами. Відповідач знав , що це не його донька, але хотів стати батьком і тому дуже радів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила , що вона є матір`ю відповідача та пояснила , що її син [PERSON] дуже хотів удочерити доньку позивача - [PERSON] , але свідка поставив перед фактом , коли вже було видано свідоцтво про народження . Між сторонами були нормальні сімейні відносини .З позивачем у свідка були різні стосунки , але на даний час вони не спілкуються. Свідок [PERSON] в судовому засідання зазначила, що вона є племінницею відповідача та пояснила, що відповідач дуже був закоханий у позивача , про його наміри удочерити доньку [PERSON] свідку не було відомо . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її рідним братом . Дізнавшись про одруження відповідача , свідок була здивована . Щодо визнання батьківства свідок не знала , про це повідомили батьки , і хто був ініціатором вона також не знає. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] не наполягав на проведені судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства. Факт того, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] не заперечувався відповідачем . Разом з тим, на переконання суду , на момент внесення змін до актового запису про народження неповнолітньої дитини щодо батька позивач знав, що він не є її біологічним батьком, що підтверджується актовим записом про народження дитини, в якому було зазначено зовсім інші відомості про батька, які повністю не співпадають з прізвищем, ім`ям та по батькові [PERSON] подачею спільної заяви про визнання батьківства лише 21 листопада 2012 року (коли дитині було 2 роки ), та пред`явлення даного позову після звернення відповідача із позовом про стягнення аліментів з позивача на утримання дитини. Вказані докази підтверджують заперечення відповідача, про обізнаність позивача на час внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, що він не є батьком. Таким чином , суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] про оспорювання батьківства є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. [PERSON] до суду не надано доказів вживання заходів , щодо одержання аліментів з відповідача , та неможливості їх отримання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати . Навпаки позивач за первісним позовом надала ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.05.2016 року про залишення позовної заяви про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] без розгляду. Враховуючи вищевикладене та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимогах , суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача [PERSON] частково , стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до її повноліття на користь позивача, з дня пред`явлення позову до суду. Оскільки позивач звернулась до суду з позовом 20.03.2023 року , стягнення аліментів проводити з дня подання позову. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial