Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у грудні 2023 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд усунути перешкоди у користуванні правом власності на транспортний засіб МАН 1419, рік випуску 1991, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом припинення (зняття) обтяження у вигляді застави рухомого майна, запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстрований 22.06.2015 11:49:53 за №15397948 реєстратором: Державне підприємство «інформаційний центр» Міністерства юстиції України м. Київ, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за договором купівлі-продажу транспортного засобу №20/09/5 від 20.09.2011, [PERSON] передав у власність [PERSON] транспортний засіб МАН 1419, рік випуску 1991, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач мав намір продати транспортний засіб МАН 1419, разом з цим, отримав витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 17.12.2023, в якому вказано, що на його транспортний засіб накладено приватне обтяження - застава рухомого майна від 22.06.2015 за №15397948. Підставою обтяження став договір застави транспортного засобу, серія та номер 44-32 виданий 06.10.2004 АТ «ПроКредит Банк», боржником є [PERSON] . Позивач зареєстрував право власності на транспортний засіб 20.09.2011. Банк зареєстрував приватне Обтяження на транспортний засіб 22.06.2015. Внаслідок чого, позивач вважає себе добросовісним набувачем, який придбав майно за відплатним договором, - у зв?яку з тим, що на момент реєстрації транспортного засобу були відсутні в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про обтяження цього рухомого майна. 12.02.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому зазначає, що 14.09.2004 між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено Рамкову угоду №44, яка забезпечена договором застави транспортного засобу від 06.10.2004 №44-Д3 2 та додатковим договором №1, за яким [PERSON] в рахунок забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором передав у заставу транспортний засіб, тип - бортовий, марка МАН 14192 МАН, рік випуску 1991, колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , ідентифікатор [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , виданого Дніпропетровськ - МРЕВ2 ДАГ УМВС України в Дніпропетровській області 04.10.2004. У свою чергу, згідно з позовною заявою [PERSON] він є власником зазначеного транспортного засобу, однак відповідно до договору застави заставодавець не має права без письмової згоди заставодержателя здійснювати дії, що пов?язанні із зміною права власності на предмет застави, його обтяження будь-якими зобов?язаннями, у тому числі передача в оренду, спільну власність. АТ «ПроКредит Банк» у будь-який передбачений законодавством спосіб не будо надано згоди [PERSON] на відчуження заставного майна, а відтак відчуження останнього здійснено всупереч Договору застави, у зв?язку з чим вимоги позивача не підлягають задоволенню (а.с. 35-38). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024, визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 29-30). Ухвалою судді від 10.01.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 31-32). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.03.2024 залучено до справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та витребувано з АТ «ПроКредит Банк» довідку про відсутність чи/або наявність заборгованості у [PERSON] (а.с. 46-47). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що відповідно до договору №20/90/5 купівлі-продажу транспортного засобу від 20.09.2011 [PERSON] передав у власність [PERSON] транспортний засіб МАН 1419, рік випуску 1991, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 18-19). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 17.12.2023 державна реєстрація ТЗ МАН 1419, рік випуску 1991, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] здійснена 20.09.2011 за [PERSON] , що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8, 13, 20). 06.10.2004 між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу №44-Д3 2, який посвідчено ПН Дніпропетровського МНО Куліш В.І. та зареєстровано в реєстрі №2685, відповідно до умов якого [PERSON] в рахунок забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором передав у заставу транспортний засіб, тип - бортовий, марка МЛН 14192 МАН, рік випуску 1991, колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , ідентифікатор [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , виданого Дніпропетровськ - МРЕВ2 ДАГ УМВС України в Дніпропетровській області 04.10.2004 (а.с. 41). Згідно п. 4.1.1. Договору застави заставодавець зобов?язаний забезпечити цілісність заставленого майна та створити належні умови щодо його користування забезпечити вільний доступ представників заставодержателя для здійснення перевірок наявності у власності заставодавця та умов експлуатації заставленого майна. Відповідно до п. 2.3. Договору застави право звернення стягнення на предмет застави заставодержатель набувас у випадку порушення позичальником або заставолавнем умов договорів, укладених із заставодержателем. Пунктом 4.1.3. Договору застави визначено, що заставодавець не має права без письмової згоди заставодержателя здійснювати дії, що пов?язанні із зміною права власності на предмет застави, його обтяження будь - якими зобов?язаннями, в тому числі передача в оренду, стальну власність і таке інше. ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] 28.08.2007 також укладено додатковий договір №1 до договору застави транспортного засобу №44-Д32 від 06.10.2004, який посвідчено ПН Дніпропетровського МНО Куліш В.І., який є невід`ємною частиною договору застави транспортного засобу №44-Д32 від 06.10.2004 (а.с. 42). Як вбачається з інформаційної довідки щодо обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (ДРОРМ) від 17.12.2023 та Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 22.01.2020, на автомобіль вантажний, № державної реєстрації [NUMBER] , бортовий, марка МАН 14192 МАН, рік випуску 1991, колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , ідентифікатор VIN [NUMBER] , накладено приватне обтяження, тип обтяження - застава рухомого майна, боржник [PERSON] , обтяжувач ПАТ «ПроКредит Банк», підстава - Договір застави транспортного засобу, серія та номер: 44-Д32, виданий 06.10.2004, відомості про обтяження - заборонено відчужувати, термін дії до 22.01.2025 (а.с. 6-7, 43). Згідно довідки вих. №1 від 11.04.2024 виданої АТ «ПроКредит Банк» станом на 10.04.2024 [PERSON] має поточну суму зобов?язань за кредитним договором №12.12162 від 28.08.2007 всього у розмірі 26052 долари 19 центів США та 13036323 грн 16 коп.; та кредитним договором №12.12667 від 19.09.2007 всього у розмірі 5199 долари 07 центів США та 4442880 грн 68 коп., які були укладені на підставі Рамкової угоди №44 від 14.09.2004 (а.с. 52). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ч. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 586 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору. За змістом ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов?язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов?язаних з пред?явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів і неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов?язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Згідно з ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов?язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов?язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. У ч. 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов?язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 24.02.2016 №6-20572ск 15 також міститься аналогічний правовий висновок: «У той же час, під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі ст. 388 ЦК України має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). Разом із тим відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з?ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.» Отже, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість [PERSON] за Договором про надання траншу №12.3127/44 від 14.09.2004 не сплачена. АТ «ПроКредит Банк» у будь-який передбачений законодавством спосіб не будо надано згоди [PERSON] на відчуження заставного майна, а відтак відчуження здійснено всупереч Договору застави. Крім того, на підтвердження того, що позивач є добросовісним набувачем, який придбав майно за відплатним договором, у зв?яку з тим, що на момент реєстрації транспортного засобу були відсутні в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про обтяження цього рухомого майна, позивач не надав належних, допустимих, та достатніх доказів на підтвердження обставин того, що він є добросовісним набувачем. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed