Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] та просить суд визнати місце проживання їх неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з нею, матір`ю дитини, посилаючись на фактичне проживання дитини з нею та відсутність згоди між ними з відповідачем з цього приводу. В обґрунтування вимог зазначено, що з 21.07.2018 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 13.06.2022 між ними розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка після припинення шлюбних стосунків з відповідачем проживає з нею. Вона займається вихованням та розвитком дитини, нею створені всі умови для доньки, вона не працює та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитино. Однак відповідач постійно тероризує її з приводу проживання їх доньки, неодноразово намагався під час відвідування дитини забрати доньку від матері, щоб дитина проживала з ним. Так, 07 квітня 2023 року під час побачення батька з дитиною, відповідач намагався силоміць забрати дитину із собою, але донька злякалася і почала кричати, що й зупинило відповідача. Рішенням суду з відповідача стягнуті аліменти на її та дитини утримання, відповідач внесений до Єдиного реєстру боржників. Тому у зв`язку з наявністю невирішеного спору між ними в цій частині, позивач змушена звернутися до суду та просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 16 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду по суті. До суду позивач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] не з"явилися , надали заяву відповідно до якої на вимогах наполягали з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] до суду не з"явився , однак відповідно до відзиву вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву на позов відповідачем зазначено, що він працює водієм автотранспортних засобів , за місцем роботи характеризується позитивно, отримує стабільну заробітну плату, з якої стягуються аліменти. Заборгованість з утримання аліментів на дитину відсутня, заборгованість з аліментів на утримання дружини становить 8\~170,10 грн і виникла у зв`язку з несвоєчасним зверненням стягувачки до виконавчої служби: рішення суду було винесено 30.06.2022, а до виконавчої служби відповідач звернулась лише 15.11.2022, тому і утворилась заборгованість більше ніж на 4 місяці, яка наразі сплачується. Відомості про нього, як боржника, в Єдиному реєстрі боржників відсутня. При цьому згідно висновку за результатами інспекційного відвідування родини позивача щодо цільового використання аліментів на дитину від 18.01.2023, при неодноразових відвідуваннях [PERSON] по [ADDRESS] , остання жодного разу не надала доступу для проведення інспектування, що може свідчити про нецільове використання нею аліментів на дитину. Навпаки, [PERSON] направляла безпідставні скарги на посадових осіб служби у справах дітей при намаганні перевірити цільове використання аліментів. які задоволені не були, оскільки перевіркою було встановлено, що працівники служби діяли згідно з вимогами чинного законодавства. Позивачкою не долучено до справи жодних доказів на підтвердження заявлених нею обставин, нею не доведено, що визначення місця проживання їх спільної дитини разом з матір`ю найкраще відповідатиме інтересам дитини, при цьому буде збережено її зв`язки із сім`єю, де проживає дитина. Вважає, що оскільки наразі дитина зареєстрована та фактично проживає разом з матір`ю, предмет спору відсутній, позов є безпідставним, тому вимоги задоволенню не підлягають. При цьому позовні вимоги, у разі їх задоволення, призведуть до звуження обсягу прав відповідача, як батька дитини. Представник третьої особи згідно поданої до суду заяви просить розгляд справи проводити за їх відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 7 копія свідоцтва). Відповідно до\~частини третьої\~статті 51\~Конституції України\~сім`я,\~дитинство,\~материнство і\~батьківство охороняються\~державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ураховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантоване статтею 8\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Разом із тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року «Ilya Lyapinv. russia» (заява № 70879/11)\~ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які могли б завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) виклав правові висновки, відповідно до яких Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Об`єднана палата зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина. У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності); - відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19). Крім того, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (див. постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). На обґрунтування вимог позивачем надано до суду докази: постанова суду від 12 травня 2022 року у справі № 211/1538/22 про закриття провадження у справі про притягнення [PERSON] за ст. 173-2 ч.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, з додатками матеріалів справи та аналогічний висновок ВП № 1 КРУП ГУНП України в Дніпропетровській області від 19.04.2022; відомості про стан заборгованості по аліментам станом на 01.09.2022 та внесення [PERSON] у зв`язку з цим до Єдиного реєстру боржників; копію виписки з медичної картки (дата відсутня) відвідування невролога (відомості про дитину відсутні), тощо. Відповідачем надано до суду на обґрунтування заперечень проти позову довідку з місця роботи про розмір відрахованих з його заробітку аліментів, відповідно до якої борг по аліментам на дитину повністю виплачений, борг по аліментам на утримання дружини склав станом на 01.05.2023 у сумі 8\~170,10 грн.; відомості щодо його звернення до служби у справах дітей з приводу цільового використання сплачених ним [PERSON] аліментів та висновків служби з цього питання, тощо. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно листа від 26 06 2023 року виконком Металургійної районної у місті ради не може надати висновок щодо визначення місця проживання дитини без обстеження умов проживання дитини. Верховний Суд у постанові від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21 (провадження № 61-4527св22) зазначив, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, малолітній вік\~дитини (3\~роки), суд дійшов висновку про те, що на даному етапі життя малолітньої [PERSON] визначення її місця проживання з матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. На час ухвалення рішення судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом з матір`ю, у звичному для дитини середовищі, при тому, що відповідачем не ставиться вимога про визначення місця проживання дитини з ним з наданням відповідних доказів кращого забезпечення умов проживання та виховання доньки, а тому задоволення позову [PERSON] лише приведе у відповідність до вимог закону наявний факт проживання дитини разом з матір`ю. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки ухвалою суду від 16 травня 2023 року звільнено позивачку від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved