Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з позовом до Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, суду. \~ \~В обґрунтування\~позову вказав,\~щона\~підставі лише\~припущень правоохоронних\~органів він\~безпідставно з\~моменту його\~фактичного затримання\~24\~вересня 2019\~року та\~ в\~подальшому на\~протязі 40\~місяців перебував\~ під\~слідством та\~судом,\~обвинувачувався у\~скоєнні тяжкого\~злочину,\~який не\~скоював.\~Вважає,\~що відносно\~нього безпідставно\~було обрано\~запобіжний захід\~у виді\~тримання під\~вартою,\~де він\~8\~місяців та\~18\~днів перебував\~під вартою,\~в подальшому\~перебував на\~домашньому арешті, який з часом сплинув. 26 січня 2023 року рішенням Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження відносно позивача було закрито на підставі п. 3 ч.1 ст. 284 КПК України. Закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1, пунктом 2 частини першої статті 2, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР винесення органом досудового розслідування постанови про закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом. Обставини за кримінальним провадженням № 12019080130002732 від 24.09.2019 за які його було затримано, пред`явлено повідомлення про підозру, узято під варту, обвинувачене, засуджено та в подальшому виправдувано. 24.09.2019року під час проведення огляду в кімнаті [ADDRESS] , працівниками поліції було виявлено та вилучено 20 (двадцять) штук фольгова них згортків, в яких знаходились зіп пакети з кристалічною порошкоподібною речовиною білого кольору та зіп-пакет з кристалічною порошкоподібною речовиною білого кольору, які на думку слідства [PERSON] , діючи умисно, незаконно зберігав без мети подальшого збуту області. В той же день його було затримано та поміщено в ІТТ. 25.09.2019року [PERSON] було пред`явлено повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 307 КК України як незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту наркотичних засобів, у великих розмірах. 27.09.2019року ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області до позивача було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 19.11.2019року обвинувальний акт по кримінальному провадженню №12019080130002732 від 24.09.2019 від 18.11.2019 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст.307 КК України було скеровано до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. 12.06.2020року вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 ЕК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України та звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки 6 місяців. Змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. 05.10.2020року ухвалою Запорізького апеляційного суду вирок першої інстанції зали\-шено без змін. 08.07.2021року Постановою Верховного Суду було скасовано ухвалу Запорізького апеляційного суду і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 26.01.2023року ухвалою Запорізького апеляційного суду вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.06.2020 року скасовано і кримінальне провадження відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні криміналь\-ного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України закрито на підставі п.3 ч.І ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпаності можливості їх отримати 19.09.2023року постановою Верховного Суду залишено ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26.01.2023 без змін. Відтак кримінальне провадження було закрито за реабілітуючих підставах. Період перебування позивача під слідством та судом становить з 24.09.2019 року (з дня затримання) по 26.01.2023 року (по день закриття кримінального провадження за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України). Таким чином розмір відшкодування втрати заробітку та інших грошових доходів розрахову\-ються з врахуванням того, що такі втрати позивач зазнав зазнавав за періоди з 24.09.2019 по 12.06.2020, коли був ув`язненим та з 12.06.2020 по 26.01.2023 по день коли кримінальне прова\-дження було закрито за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Загальний термін становить 40 місяців та 2 дні, а тому розмір втрати заробітку слід розраховувати наступним чином 40 х (мінімальна заробітна плата) + (мінімальна заробітна плата:30х2 днів). Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати на з 01.04.2024 року становить 8000 гривень. Станом на день подачі позову розрахунок суми втраченого заробітку (доходу) є наступним 8000 грн. грн. х 40 міс. + (8000 грн. : 30 дн. * 2 дн.) = 320\~533,00 грн. Крім того, під час знаходження під вартою у зв`язку з суттєвим погіршенням здоров`я [PERSON] було лікарями обстежено і під час обстеження було встановлено діагноз гіпатіт-С. Внаслідок цього відбулося різке погіршення стану здоров`я. До 12.06.2020 року він перебував під вартою в жахливих умовах і не мав матеріальної можливості внести заставу, у встановленому судом розмірі. Перебування в умовах слідчого ізолятора та доставки його до суду на судові засідання травмували його не тільки морально, а і фізично. Зазначене травмування було пов`язане з дуже поганими умовами тримання у слідчому ізоляторі: низька температура повітря, антисанітарні умови у камерах, сирість, відсутність постійного доступу до душу, їжа, яку неможливо їсти, неможливість залишитись наодинці. Він перебував під арештом 8 місяця та 18 днів. Перебування позивача під вартою на протязі вказаного часу завдало йому додаткових моральних страждань, оскільки через вказані обставини було суттєво обмежені фундаментальні конституційні права позивача. Крім того у вказаний період він був позбавлений спілкування та можливості перебувати зі своєю родиною з якими у нього дуже міцні зв`язки. Стресова ситуація, викликана пе\-ребуванням під вартою, надзвичайно змінило звичний спосіб життя, навіть після виходу на волю. Він був змушений проходити лікування у лікарнях міста Запоріжжя. Треба зауважити що, під час досудового розслідування слідчими було допущено цілу низку грубих порушень закону, зокрема, безпідставне затримання, оголошення підозри, три\-вання під вартою. Погіршення здоров`я стало прямим наслідком протиправних дій правоохоронних органів, які проводили слідство у справі. Таким чином, розмір гарантованого мінімуму не у повному обсязі компенсує позивачу завдану шкоду. З урахуванням усіх вищенаведених фактів розмір компенсації моральної шкоди складає 25 мінімальних заробітних плат, що становить 200 000 грн. 00 копійок. Такий рівень сатисфакції для нього є розумним і відповідає суспільній значущості поняття «свобода людини». Прохає суд стягнути з відповідача - 2 на його користь моральну шкоду , завданої незаконними діями\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури,\~суду у\~розмірі520\~533,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02.05.2024 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 16.05.2024 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечували проти задоволення позову, зазначивши щодо вимог про стягнення коштів з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України позивачем сформовано з порушенням матеріального права. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди відповідачем зазначено, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у зв`язку з їх неналежним обґрунтуванням, а стягнення заявленої до відшкодування суми може призвести до економічно необґрунтованих збитків Державного бюджету України./а.с.89-93/. 20.05.2024 року від Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що з огляду на підтвердження [PERSON] під час досудового розслідування своєї причетності та визнанні вини у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, мав місце факт самообмови позивача на досудовому слідстві, що призвело до незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності. При цьому самообмова була добровільною та перешкоджала подальшому з`ясуванню істини. Саме внаслідок підтвердження ним своєї причетності до скоєного кримінального правопорушення та наявності зібраних органами досудового розслідування доказів було повідомлено позивачу про підозру та направлено до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області обвинувальний акт. Період перебування [PERSON] під кримінальним переслідуванням тривав з 24.09.2019 (дати затримання) по 26.01.2023 (набрання законної сили виправдувальним вироком) становить 40 місяців та 2 дні. В інший час (після набрання законної сили виправдувального вироку) позивач не перебував під слідством та судом у кримінальному провадженні № 12019080130002732 від 24.09.2019, у зв`язку з чим його права ніяким чином не обмежувались органами дізнання, досудового слідства, прокуратурою чи судом. Розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 гривень. Мінімальний розмір заробітної плати, який береться в основу розрахунку моральної шкоди, визначається станом\~на момент\~ухвалення рішення\~судом першої\~інстанції.Беручи до уваги викладене, а також чинні, на теперішній час, приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, який гарантовано державою, становить 64 106,66 грн, та розраховано наступним чином: 40 місяців та 2 дні х 1600 грн. Наданий позивачем медичний результат імунохроматографічного дослідження з позитивним результатом на захворювання «Гепатитом С» не можна вважати належним та достатнім доказом у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України. Так, з вказаного медичного результату убачається, що останній проводився 16.02.2022, натомість, позивача звільнили з під варти ще у 2020 році, а саме - після ухвалення вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.06.2020 у справі № 310/9084/19.Крім того, є незрозумілими та невстановленими обставини отримання указаного захворювання позивачем, чи мав позивач вказане захворювання до проведення вказаного медичного дослідження, чи перебував на обліку у лікаря та причинний зв`язок між обставинами перебування позивача під кримінальним переслідуванням та наявним у нього захворюванням. З огляду на викладене та у силу приписів ч. 4 ст. 1176 ЦК України, позовна заява [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню./а.с.104-115/. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду. У судовому засідання позивач та його представник адвокат Тріфонов А.В. підтримали позовні вимоги та прохали суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник Запорізької обласної прокуратури Усатенко Д.І. заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України Орлова О.О. заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані позивачем, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 24.09.2019 року під час проведення огляду в кімнаті [ADDRESS] , працівниками поліції було виявлено та вилучено 20 (двадцять) штук фольгова них згортків, в яких знаходились зіп пакети з кристалічною порошкоподібною речовиною білого кольору та зіп-пакет з кристалічною порошкоподібною речовиною білого кольору, які на думку слідства [PERSON] , діючи умисно, незаконно зберігав без мети подальшого збуту області. В той же день його було затримано та поміщено в ІТТ. 25.09.2020року [PERSON] було пред`явлено повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 307 КК України як незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту наркотичних засобів, у великих розмірах. 27.09.2020року ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області до позивача було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 19.11.2020року обвинувальний акт по кримінальному провадженню №12019080130002732 від 24.09.2019 від 18.11.2019 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст.307 КК України було скеровано до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. 12.06.2021року вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 ЕК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України та звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки 6 місяців. Змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. 05.10.2021року ухвалою Запорізького апеляційного суду вирок першої інстанції зали\-шено без змін. 08.07.2022року постановою Верховного Суду було скасовано ухвалу Запорізького апеляційного суду і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 26.01.2024року ухвалою Запорізького апеляційного суду вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.06.2020 року скасовано і кримінальне провадження відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні криміналь\-ного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України закрито на підставі п.3 ч.І ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпаності можливості їх отримати 19.09.2024року постановою Верховного Суду залишено ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26.01.2023 без змін. Період перебування позивача під слідством та судом становить з 24.09.2019 року (з дня затримання) по 26.01.2023 року (по день закриття кримінального провадження за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України). Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Період перебування позивача під слідством та судом становить з 24.09.2019 року (з дня затримання) по 26.01.2023 року (по день закриття кримінального провадження за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України). Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат. Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. \~Судом \~встановлено,\~що 26.01.2023\~рокуухвалою Запорізького апеляційного суду вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.06.2020 року скасовано і кримінальне провадження відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні криміналь\-ного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України закрито на підставі п.3 ч.І ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпаності можливості їх отримати. Відтак, позивач набув право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 8000,00 грн. Враховуючи, що позивач перебував під слідством та судом з 24.09.2019 року (з дня затримання) по 26.01.2023 року (по день закриття кримінального провадження за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України) становить 40 місяців 2 дні гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди становить 320\~533,00грн ( з розрахунку 8000,00 грн х 40 міс.2 дні) Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 320\~533,00 грн. Крім того, суд відхиляє заперечення прокуратури , що позивачем\~не надано доказів завдання йому моральної шкоди з огляду на таке. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkovv. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyyv. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayevv. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р.) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridinv. Russia), скарга Ns 4171/04, § 20 березня). Таким чином, як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, тобто при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Доводи позивача та його представника щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, а саме 520\~533,00, аніж визначено законом, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так, під час досудового розслідування не оскаржувались та не визнавались незаконними окремі процесуальні дії, зокрема затримання позивача. Щодо надання позивачем\~медичного результату\~імунохроматографічного дослідження\~з позитивним\~результатом на\~захворювання «Гепатитом\~С» не\~можна вважати\~належним та\~достатнім доказом\~у розумінні\~ст.ст.\~77-80\~ЦПК України.\~Так,\~з вказаного\~медичного результату\~убачається,\~що останній\~проводився 16.02.2022,\~натомість,\~позивача звільнили\~з під\~варти ще\~у 2020\~році,\~а саме\~-\~після ухвалення\~вироку Бердянського\~міськрайонного суду\~Запорізької області\~від 12.06.2020\~у справі\~№ 310/9084/19.\~Крім того,\~є незрозумілими\~та невстановленими\~обставини отримання\~указаного захворювання\~позивачем,\~чи мав\~позивач вказане\~захворювання до\~проведення вказаного\~медичного дослідження,\~чи перебував\~на обліку\~у лікаря\~та причинний\~зв`язок між\~обставинами перебування\~позивача під\~кримінальним переслідуванням\~та наявним\~у нього\~захворюванням, відсутні дані про зміну в сторону погіршення стану його здоров`я. У судовому засіданні позивач на запитання суду відповів, щодо ненадання належного медичного обслуговування під час перебування під вартою із скаргами не звертався та не звертався із скаргами щодо перебування під вартою в жахливих умовах в камері слідчого ізолятору. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілого особи, і не повинен приводити до його безпідставного збагачення. Таким чином,

Outcome: partial