Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

У жовтні 2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якій просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2020 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначає, що їх з відповідачем спільний син перебуває на її утриманні і постійно проживає з нею. Позивач займається вихованням дитини та піклується про його здоров`я, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина повністю забезпечена всім необхідним, позивач створює належні умови для розвитку сина, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. Батько дитини не піклується про фізичний та духовний стан розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичного догляду та лікування дитини, не проживає разом з позивачем та дитиною, не спілкується з дитиною взагалі на протязі п`яти років, починаючи з 2019 року та по теперішній час. Крім того, на теперішній час відповідач рішення суду про стягнення аліментів не виконує, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим за відповідачем утворилася заборгованість по сплаті аліментів. Так, на думку позивача, є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2023 року цивільну справу №642/6300/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Харкова. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 справу розподілено судді Труханович В.В. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 листопада2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав залишено без руху. Надано строк для усунення недолікків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських. Призначено підготовче судове засідання. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 30 квітня 2024 року закрито підготовче провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських.Призначено справу до судового розгляду в судові засідання. Позивачв судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання також не з`явився, надали заяву про розгляд справи без їхньої участі, просили при винесенні рішення суду врахувати інтереси дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2018 року, який було розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року. (а.с. 12) Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 01 лютого 2019 року. (а.с. 11) На теперішній час малолітня дитина проживає разом з позивачем по справі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 12.01.2024 (а.с. 92) Позивач зазначає, що допомоги в утриманні дитини відповідач довгий час не надавав, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2020 року позовну заяву задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , і.п.н. [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , і.п.н. [NUMBER] , на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 14.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , і.п.н. [NUMBER] на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. в доход держави(а.с. 13) Однак, відповідач у добровільному порядку аліменти не сплачує, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, яка станом на 10.04.2024 становить 89 827,78 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості по аліментам від 10.04.2024 державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегііонального управління Міністерства юстиції (а.с. 78-79). Окрім того, жодної участі в вихованні дитини відповідач не приймає, вихованням займається лише мати дитини, що достовірно підтверджується довідками з ХМЗ «Міська дитяча лікарня № 5»,«Міська дитяча поліклініка № 19», КЗ «Дошкільний заклад (Ясла-садок) №9 Харківської міської ради, (а.с. 14, 91). Так, за інформацією адміністрації Міської дитячої поліклініки № 19, малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців закладу з народження.дитиною опікується мати, [PERSON] . У випадку хвороби сина за медичною допомогою звертається мати. Всі рекомендації лікарів щодо профілактичних оглядів, вакцинації та лікування дитини виконуються вчасно. Батько дитини, [PERSON] , на прийом до медичної установи з хлопчиком не з`являвся, станом здоров`я не цікавився. Відповідно до консультативного висновку ХМЗ «Міська дитяча лікарня № 5», малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у невролога та потребує психіатричного обстеження для уточнення діагнозу і подальшого лікування, однак батько дитини на зв`язок не виходить, необхідний за законом дозвіл на медичне обстеження дитини не надає, що стало причиною звернення [PERSON] до органу опіки та піклування. З метою недопущення порушення права дитини на необхідну медичну допомогу було ухвалено рішення виконаавчого комітету ХМР від 21.02.2024 № 50 "Про дозвілна надання спеціалізованої психіатричної медичної допомоги малолітнім дітям", яким дозволено обстеження малолітнього [PERSON] , [INFO] , без згоди його батька [PERSON] . Згідно довідки КЗ «Дошкільний заклад (Ясла-садок) № 9 Харківської міської ради, де навчався [PERSON] з 14.05.2021 по 25.02.2022, мати, [PERSON] , приводила та забирала сина з закладу, відвідувала дитячі свята та батьківськіі збори. Батько дитини, [PERSON] , не приймав участі в житті групи, не забирав та не приводивдитину до закладу, на батьківських зборахне з`являвся. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Як вбачається з висновку Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради від 26.04.2024 № 182, Департамент вважає за доцільне позбалення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с.90-91). Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (NeulingerandShuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. theCzechRepublic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання (див. рішення у справі К. і Т., зазначене вище, п. 173). Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (див., наприклад, рішення у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 50, від 18 грудня 2008 року). У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. theUnitedKingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абзац 2 пункту 16 Постанови № 3). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним засобом впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Обставина наявності заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав щодо дитини, проте сукупність встановлених під час розгляду справи обставин підтверджує ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] .. Також наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини не свідчить про намір на відновлення відносин [PERSON] з сином та зацікавленість у наявності засобів для життя, навчання й розвитку дитини. Відтак, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню свого малолітнього сина [PERSON] , матеріально не забезпечує, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських правпідлягає задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати за звернення до суду із вимогою про позбавлення батьківських прав стягуються з відповідача по справі. На підставі викладеного і

Outcome: approved