Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

заступник керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської районної військової адміністрації Закарпатської області звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на користь держави в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської районної військової адміністрації в Закарпатській області матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у сумі 54 173,89 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Ужгородською окружною прокуратурою вивчено питання стану повернення надміру виплачених коштів у вигляді соціальної допомоги сім`ям з дітьми внаслідок приховання чи навмисного подання неправдивих даних про їх дохід і майновий стан та з інших питань. Встановлено, що 23 січня 2017 року, а також повторно 28 липня 2017 року, 24 січня та 11 липня 2019 року, 14 січня та 07 липня 2020 року, 15 березня та 29 листопада 2021 року обвинувачена [PERSON] з метою незаконного збагачення та знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, умисно вносила до відповідних заяв № 274 від 23 січня 2017 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», № 3419 від 28 липня 2017 року, № 307 від 24 січня 2019 року, № 2312 від 11 липня 2019 року, № 95 від 14 січня 2020 року, № 1586 від 07 липня 2020 року, № 905 від 15 березня 2021 року, № 3109 від 29 листопада 2021 року, неправдиві відомості як підставу для нарахування такої соціальної допомоги, приховуючи інформацію про те, що постійно проживає з батьком дитини [PERSON] , [INFO] [PERSON] , які подавала до Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації з метою отримання державної соціальної допомоги як одинока мати, внаслідок чого за період подання таких заяв, який охоплює січень 2017 року по квітень 2022 року незаконно отримала соціальну допомогу на загальну суму 54 173,89 грн, чим спричинила державі збитки на вказану суму. Таким чином [PERSON] обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України. Слідчим відділенням відділення поліції Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області за даним фактом 17 січня 2023 року внесено відомості про кримінальне правопорушення № 12023078130000010, за результатами розслідування якого стосовно [PERSON] за ч. 1, 2 ст. 190 КК України надіслано обвинувальний акт до Перечинського районного суду Закарпатської області для розгляду по суті у порядку ст. 291 КПК України. Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 березня 2023 року у справі № 304/242/23, який набрав законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувався, затверджено угоду про визнання винуватості, обвинувачену [PERSON] визнано винною та засуджено до покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі 850 грн, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням. Завдана вказаним кримінальним правопорушенням шкода в розмірі 54 173,89 грн. встановленому вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2023 року у справі № 304/242/23, згідно з листом Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації на даний час засудженою не відшкодована. Оскільки цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, а в добровільному порядку [PERSON] завдану шкоду не відшкодувала, тому просить позов задовольнити. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 травня 2023 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у Перечинському районному суді Закарпатської області у судовій справі № 304/995/23 визначено суддю Гевці В.М. (а. с. 20). Ухвалою судді Перечинського районного суду від 02 червня 2023 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської районної військової адміністрації Закарпатської області до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання (а. с. 22-23). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 вересня 2023 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у Перечинському районному суді Закарпатської області у судовій справі № 304/995/23 визначено суддю Ганька І.І. (а. с. 28). У судове засідання прокурор Маханець В.В. не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник Управління соціального захисту населення Ужгородської районної військової адміністрації Закарпатської області Путінцева О.В. у судове засідання також не з`явилася, однак подала заяву, у якій просила судовий розгляд справи провести без її участі, цивільний позов прокурора до [PERSON] підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2023 року, що набрав законної сили 31 березня 2023 року, затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 28 лютого 2023 року між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури Бернаром Василем Васильовичем та обвинуваченою [PERSON] . [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України і призначено: за ч. 1 ст. 190 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн; за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно [PERSON] призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, а саме:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання (а. с. 11-14). Вказаним вироком встановлено, що 23 січня 2017 року, а також повторно 28 липня 2017 року, 24 січня та 11 липня 2019 року, 14 січня та 07 липня 2020 року, 15 березня та 29 листопада 2021 року обвинувачена [PERSON] з метою незаконного збагачення та знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, умисно вносила до відповідних заяв № 274 від 23 січня 2017 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», № 3419 від 28 липня 2017 року, № 307 від 24 січня 2019 року, № 2312 від 11 липня 2019 року, № 95 від 14 січня 2020 року, № 1586 від 07 липня 2020 року, № 905 від 15 березня 2021 року, № 3109 від 29 листопада 2021 року, неправдиві відомості як підставу для нарахування такої соціальної допомоги, приховуючи інформацію про те, що постійно проживає з батьком дитини [PERSON] , [INFO] [PERSON] , які подавала до Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації з метою отримання державної соціальної допомоги як одинока мати, внаслідок чого за період подання таких заяв, який охоплює січень 2017 року по квітень 2022 року незаконно отримала соціальну допомогу на загальну суму 54 173,89 грн, чим спричинила державі збитки на вказану суму. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З повідомлення Управління соціального захисту населення Ужгородської районної військової адміністрації Закарпатської області від 15 травня 2024 року № 240/01-27 вбачається, що цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не заявлявся, а в добровільному порядку [PERSON] завдану шкоду у розмірі 54 173,89 грн не відшкодовувала (а. с. 17). Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 06 березня 2023 року у справі справа № 341/2087/13 (провадження № 61-11395св21). Також частинами першою та другою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги, тощо), стягуються згідно з законом. Органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, мають право перевіряти матеріальний стан сімей з дітьми. Відповідно до пункту 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим Постановою Кабінет Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року, якщо малозабезпеченою сім`єю приховано або подано недостовірні дані про доходи та майновий стан або органом соціального захисту населення отримано інформацію про обставини, що вплинули на встановлення права на призначення державної соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого надміру виплачено кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів з місяця призначення державної соціальної допомоги та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану малозабезпеченої сім`ї; повідомляють уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення. Суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги повертаються: отримувачем державної соціальної допомоги самостійно; за згодою отримувача державної соціальної допомоги у повному обсязі за рахунок її наступних виплат; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок суми наступних виплат державної соціальної допомоги у розмірі, що не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги. У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру виплачених сум державної соціальної допомоги такі суми стягуються в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене та те, що вина [PERSON] у завданні майнової шкоди унаслідок незаконного отримання соціальної допомоги встановлена вироком суду, який набрав законної сили і нею не оскаржувався, така шкода відповідачем у добровільному порядку не відшкодована, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, оскільки позивач у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільнений від сплати судового збору, тому з врахуванням ціни позову (54 173,89 грн) суд приходить до висновку, що судовий збір, який би мав понести позивач у сумі 2 684 грн, підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved