Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить визнати за ним право користування квартирою [ADDRESS] на умовах наймача житлового приміщення. Обґрунтовано позов тим, що [INFO] брату позивача - [PERSON] Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради народних депутатів було видано ордер № 96 серії Д на жиле приміщення, а саме, на квартиру [ADDRESS] . Згідно з ордером до складу сім`ї [PERSON] входила його дочка [PERSON] , 1990 року народження. Певний час дочка була зареєстрована за вказаною адресою, однак фактично проживала з матір`ю. В серпні 2008 року вона була виписана з квартири та прописана в гуртожитку в м. Києві у зв`язку зі вступом до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця. Проте, через рік навчання, орієнтовно влітку 2009 року, вона виїхала з матір`ю на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки. У грудні 2013 року [PERSON] звертався із заявою про приватизацію зазначеної квартири, однак листом Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду № 1516 від 25.09.2014 було повідомлено про припинення оформлення документів по приватизації житла, оскільки у квартирі було виявлено самочинне переобладнання. Документи по переобладнанню квартири [PERSON] було оформлено, але завершити приватизацію житла він не зміг. За станом здоров`я [PERSON] отримав І групу інвалідності довічно. У подальшому почав зловживати спиртними напоями. Позивач з 2009 року постійно допомагав брату та опікувався ним, купував їжу та ліки, тощо. Проте, офіційно опікунство не оформлював. З кінця 2018 року [PERSON] ставало дедалі гірше, а тому позивач постійно проживав разом з ним у квартирі [ADDRESS] . Разом вони вели спільне господарство. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] залишився проживати в квартирі та виконувати обов`язки по утриманню квартири. Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до суду із даним позовом та просить визнати за ним право користування квартирою [ADDRESS] на умовах наймача житлового приміщення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова 05 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 22 березня 2024 року представник Чернігівської міської ради засобами поштового зв`язку направила до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Як на підставу своїх заперечень представник відповідача, зокрема, зазначила про те, що у [PERSON] є дочка [PERSON] , за якою, відповідно до норм Житлового кодексу України, зберігається право користування спірною квартирою, а саме відповідно до ст. 71 ЖКУ жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання у зв`язку з навчанням протягом усього часу навчання. Таким чином у даному випадку порушуються її права, як члена сім`ї наймача. Крім того, позивач має інше житло і приватизував свою частину квартири [ADDRESS] , згідно з рішенням органу приватизації від 30.11.1998 № 2787. Також, позивачем не доведено факту спільного проживання з [PERSON] та не надано належних та допустимих доказів про це, зокрема, відповідних квитанцій про плату комунальних послуг за квартиру. 27 березня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача - адвокат Тарабанько Д.М. направив до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що після першого курсу навчання у вищому навчальному закладі дочка [PERSON] - [PERSON] , зупинила своє навчання у Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця та виїхала за кордон до Сполучених Штатів Америки. При цьому, вона знялася з реєстрації із гуртожитку в м. Києві та зареєструвалась за адресою проживання діда та баби у м. Борзна Чернігівської області. Щодо доводів представника відповідача про використання позивачем права на приватизацію іншого об`єкту нерухомості та реєстрації за іншою адресою, то представник позивача зазначив, що вказане не позбавляє позивача законних підстав для визнання права користування спірною квартирою. Позивач постійно проживав у спірній квартирі з кінця 2018 року. Одночасно ним здійснювалась оплата комунальних послуг за вказаною адресою, що підтверджується копіями квитанцій. 01 квітня 2024 року представник Чернігівської міської ради засобами поштового зв`язку направила до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому звертає увагу на те, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12.08.1989 з [PERSON] . Перебуваючи у шлюбі, позивач разом з іншими членами своєї сім`ї здійснив приватизацію квартири [ADDRESS] . Отже, він має на праві власності житло і не потребує іншого житла для проживання. Також позивачем не надано доказів, що за життя [PERSON] надав згоду на постійне вселення позивача та реєстрацію в його квартирі. Матеріали справи не містять доказів, що позивач проживав у спірній квартирі. А також до матеріалів справи долучені вибіркові квитанції про оплату комунальних послуг за 2020 та 2021 роки, проте не надано квитанції, починаючи з 2018 року. Таким чином, позивачем не доведено належними доказами, що він проживав у спірній квартирі з 2018 року, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] , [INFO] , є рідним братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 9, 10). [INFO] у м. Чернігові [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові 13 січня 2022 року (а.с. 87). 04 серпня 1997 року Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради народних депутатів Чернігівської області [PERSON] було видано ордер № 96 серії Д на право зайняття житлового приміщення однокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно з ордером, до складу сім`ї [PERSON] входила його дочка [PERSON] , 1990 року народження. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 30 серпня 1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 13 вересня 1995 року (а.с. 8). Як пояснив у судовому засіданні позивач, дочка [PERSON] - [PERSON] певний час була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , однак фактично проживала з матір`ю. У серпні 2008 року вона знялась з реєстрації місця проживання за вказаною адресою у зв`язку зі вступом на навчання до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця та переїздом до м. Києва. Орієнтовно влітку 2009 року вона виїхала разом зі своєю матір`ю на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки. При цьому, вона знялася з реєстрації із гуртожитку в м. Києві та зареєструвалась за адресою проживання діда та баби у м. Борзна Чернігівської області. Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади від 26.03.2024 [PERSON] , з 20.06.2009 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 116). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до органів приватизації для здійснення приватизації квартири, проте листом Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду від 25.09.2014 йому було повідомлено про тимчасове припинення оформлення документів, так як в квартирі було вчинено самочинне переобладнання (а.с. 11). В 2014 році [PERSON] оформив перепланування квартири, що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (а.с. 12-21). Проте, як пояснив позивач, його брат [PERSON] не зміг оформити документів та завершити процедуру приватизації, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Відповідно до копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого № 016510 від 27.11.2001 встановлено, що [PERSON] втратив 80% професійної працездатності (а.с. 22). З копії довідки Сер. МСЕ-ЧНВ № 348558 від 19.08.2010 вбачається, що [PERSON] встановлено першу групу інвалідності і останній потребує стороннього догляду (а.с. 23). Позивач пояснив, що у зв`язку з відсутністю у [PERSON] інших родичів які могли б ним опікуватися, оскільки їх батьки є особами похилого віку і проживають у м. Борзні Чернігівської області, а тому саме він, як рідний брат, з 2009 року постійно допомагав брату та опікувався ним. Починаючи з кінця 2018 року [PERSON] почало ставати дедалі гірше, і з цього часу позивач почав постійно проживати з братом у квартирі [ADDRESS] . Разом вони вели спільне господарство. Позивач купував продукти харчування та ліки, готував їжу та прав речі [PERSON] , сплачував комунальні платежі, здійснював поточний ремонт квартири. Після смерті [INFO] [PERSON] позивач залишився проживати у вказаній квартирі та вести господарство. Після обстрілів російською федерацією у 2022 році м. Чернігова, квартира зазнала пошкоджень. А тому, позивач здійснював ремонт балконної рами в квартирі. Відповідно до копії довідки Управління адміністративних послуг від 14.03.2024 № 1492, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 104). Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 02.12.1998 № 24-15577 вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Квартира є трикімнатною, має загальну площу 78,5 кв.м. (а.с. 121). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивача за місцем його реєстрації, суду пояснила, що позивач привозив її до квартири брата - [PERSON] , щоб вона йому робила масаж. У квартирі [ADDRESS] було два спальних місця, були особисті речі позивача, адже він доглядав за своїм братом, готував їжу, купував продукти харчування, ліки тощо. Також свідок бачила, що позивач з`являвся у місці своєї реєстрації, оскільки свідок проживає по сусідству де позивач та його сім`я зареєстровані. Свідок почала періодично їздити до брата позивача та робити йому масаж починаючи з 2019 року і по 2021 рік включно, її привозив і відвозив позивач. Свідок [PERSON] , який є сусідом по квартирі [ADDRESS] , суду пояснив, що у 2019 році він часто почав зустрічати позивача на сходовому майданчику біля квартири, у квартирі покійного свідок бував не часто. Бачив що там на столі стояв ноутбук, було два спальних місця, на одному з них спав позивач, а на іншому його брат. Свідку було через стінку чутно, що позивач був у квартирі і вдень і ввечері, чи був він там уночі, йому не відомо. На даний час позивач навідується до квартири по [ADDRESS] , але в ній не проживає. Частиною першою статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно частин першої, другої статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщеннях між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією і наймачем -громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно зі статтею 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною першою статті 106 ЖК Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами) вказано, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року у справі 264/6453/17. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач ніколи не був зареєстрований у спірній квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира належить до державного житлового фонду, який призначений для забезпечення громадян, які не мають житла або потребують поліпшення житлових умов, і знаходиться у віданні Чернігівської міської ради. Натомість, за інформацією Управління адміністративних послуг станом на 12 січня 2022 року [PERSON] разом із членами своєї сім`ї, в тому числі дружиною, з якою перебуває у шлюбі, зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира відповідно до рішення органу приватизації від 30 листопада 1998 року за № 2787 була приватизована на позивача та членів його сім`ї по 1/4 частці кожному. Таким чином [PERSON] має на праві власності інше житло, де і зареєстрований разом зі своєю сім`єю. Квартира є трикімнатною, має загальну площу 78,5 кв.м. Даних про те, що позивач перебуває на обліку та потребує поліпшення житлових умов, матеріали справи не містять. Крім того, позивачем не надано суду достатніх доказів постійного та тривалого проживання із померлим наймачем у спірній квартирі до дня його смерті та ведення із ним спільного господарства, а тимчасове користування спірною квартирою було пов`язано із необхідністю догляду за хворим братом, як про це зазначив у судовому засіданні позивач. При цьому, позивач має у власності житло, а також перебуває у зареєстрованому шлюбі. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 01.09.2021 у справі № 641/7103/19 прийшов до висновку, що оскільки позивач має на праві користування інше житло, в якому зареєстрована, а у зв`язку з тимчасовим користуванням спірною квартирою, наймачем якої був чоловік позивача, в останньої не виникло самостійного права користування спірним житлом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Враховуючи обставини даної справи та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed