Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

24.05.2023 року Виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області (як орган опіки та піклування) в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області 23.10.2012 року, є батьками малолітнього [PERSON] . [INFO] . Запис про батька дитини внесений у книгу реєстрації народжень відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Малолітній [PERSON] з 2019 року перебуває на обліку служби у справах дітей Южпоукраїнської міської ради, як дитина, яка проживає в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Фактично, відповідач разом із сином [PERSON] та співмешканцем матері [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . На початку війни в Україні в 2022 році сім`я малолітнього [PERSON] виїхала з міста. 24.02.2023 року до Служби надійшов лист, від Южноукраїнського міського центру соціальних служб від 17.02.2023 року №98/01-19, що родичі сім`ї [PERSON] повідомили про повернення даної сім`ї в місто, так як на початку війни вони виїжджали з міста. Фахівцями Центру здійснено відвідування за місцем проживання сім`ї та встановлено, що мати [PERSON] та її співмешканець [PERSON] ніде не працюють, не мають постійного заробітку, не займаються вихованням та розвитком дитини, не забезпечують його потреби в повному обсязі, дитина не виходить на вулицю, не ходить до школи, постійно сидить вдома. Мати агресивно реагувала на зауваження та рекомендації фахівців щодо покращення ситуації в сім`ї. З метою з`ясування обставин в сім`ї 07.03.2023 року представниками Служби, Центру та відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУ НП в Миколаївській області здійснено комісійне відвідування вищевказаної сім`ї та з`ясовано, що [PERSON] проживає разом з матір`ю та її співмешканцем. Сім`я займає одну кімнату, крім них в квартирі проживають ще дві сім`ї, але [PERSON] категорично відмовилась впустити комісію в кімнату, тому не вдалося обстежити умови проживання дитини. Щодо причин не навчання сина онлайн за попереднім місцем проживання сім`ї, чи його не влаштування до навчального закладу міста мати пояснити не могла, часто плуталась в своїх поясненнях, що; може свідчити про надання неправдивої інформації. Поспілкуватись з хлопчиком не вдалося, зі слів матері він гуляв на вулиці. 10.03.2023 року під час повторного комісійного відвідування за місцем проживання сім`я дитини була відсутня. Відповідно до інформації від 07.03.2023 року наданої управлінням освіти ім. Б.Грінченка Южноукраїнської міської ради, [PERSON] навчався в Южноукраїнському ліцеї №1 імені Захисників Вітчизни з 1 по 3 клас, вибув з закладу 07.10.2022 року до Довгопристанського ліцею Первомайського району Миколаївської області. Згідно з листом адміністрації Довгопристанського ліцею Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 16.03.2023 року №15, [PERSON] був зарахований до 3 класу ліцею 24.10.2022 року, навчання в закладі проводиться дистанційно. Хлопчик не має можливості виходити на онлайн навчання через відсутність гаджетів та інтернету, тому навчання проводилось в телефонному режимі та під час індивідуальних консультацій з учителем. З 26.01.2023 року сім`я учня виїхала з села і дитина до теперішнього часу не виходила та не виходить на навчання, Мати на телефонні дзвінки не відповідає. При відвідування місця проживання сім`ї - батьки були відсутні, дитина знаходилась сама. З метою захисту прав та інтересів дитини служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради неодноразово ініціювала до поліції притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності відповідно ст. 184 КУпАП за неналежне виконання нею своїх батьківських обов`язків. Неодноразово представниками Служби проводились профілактичні бесіди з матір`ю [PERSON] щодо належного виконання нею своїх батьківських обов`язків, але вона не проявляла зацікавленості у покращенні ситуації яка склалась. Тільки в жовтні 2022 року до закладу надійшла довідка про навчання хлопчика в вищевказаному населеному пункті, на підставі якої його було відраховано з ліцею. Мати дитини, [PERSON] , з`явилась до закладу 07.03.2023 року щодо влаштування сина на навчання, з метою визначення рівня навчальних здібностей дитини їм було рекомендовано звернутись до інклюзивно-ресурсного центру. Але станом на 22.03.2023 року жодних документів та заяв від матері про зарахування учня на навчання до ліцею не надійшло. Згідно з інформацією від 03.04.2023 року наданої некомерційним комунальним підприємством «Южноукраїнський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» з лікарем-педіатром малолітнього [PERSON] розірвано декларацію 22.11.2022 року, зі слів матері [PERSON] , у зв`язку з вибуттям за адресою: [ADDRESS]. На телефоні дзвінки представників медичного закладу мати не відповідає. Неодноразово до Служби надходили повідомлення стосовно того, що в сім`ї [PERSON] та [PERSON] не здійснюють належний догляд за дитиною, не забезпечують навчання та розвиток хлопчика, не створюють належних умов проживання та виховання дитини, не мають постійного місця роботи та стабільного доходу. Малолітній [PERSON] з 06.12.2019 року по 28.08.2020 року перебував в комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» (далі- КЗ ЦСПРД) як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Дитина вибула з закладу у зв`язку із закінченням терміну перебування в закладі. Але після повернення дитини в сім`ю ситуація не змінилась на краще, мати не приділяла належної уваги вихованню дитини. [PERSON] повторно перебував в КЗ ЦСПРД з 06.12.2021 року по 01.04.2022 року, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах, із закладу вибув у зв`язку з воєнними діями та виїздом сім`ї за кордон: Поведінка відповідачки є тривалою та безвідповідальною, відповідачка свідомо порушує права та інтереси дитини, не піклується про сина, не виконує свого обов`язку зокрема і в частині здобуття сином освіти. На підставі викладеного позивач просить суд відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав. Також стягнути з відповідача на утримання малолітнього [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дати звернення з позовом до повноліття дитини, шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні банківської установи України. Ухвалою судді від 20.06.2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 41). 03.10.2023 року позивач подав до суду заяву про зміну предмета позову, у якій зазначає, що станом на 01.10.2023 року ситуація в родині не змінилась, а відповідач по справі продовжує порушувати права дитини. Представниками Служби, Центру, лікарні та поліції неодноразово здійснено комісійне відвідування вищевказаної сім`ї, але [PERSON] категорично відмовляється впустити комісію в кімнату. Мати агресивно реагує на зауваження та рекомендації фахівців щодо покращення ситуації в сім`ї. В більшості випадків [PERSON] взагалі не відчиняє двері, не йде па контакт та уникає спілкування з соціальними службами, не реагує на залишені повідомлення, переховує дитину. Сусіди по квартирі пояснили, що вони постійно сидять вдома, але уникають будь-якого спілкування та контакту, не користуються кухнею та санвузлом, по квартирі ходять вночі, не видно щоб хлопчик ходив на прогулянку. У зв`язку з чим не можливо обстежити умови проживання дитини, дізнатись стан здоров`я, розвитку, психологічний стан хлопця, поспілкуватись з ним. Відповідно до листа адміністрації Довгопристанського ліцею Сипюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області малолітній [PERSON] , який не відвідує навчальний заклад з 26.01.2023 року, так і не приступив до навчання в новому 2023-2024 навчальному році, батьки па зв`язок не виходять. Згідно з інформацією від 07.09.2023 року наданою управлінням освіти ім.Б.Грінченка ІОжноукраїнської міської ради, [PERSON] не зарахований на навчання з 01.09.2023 року в жоден заклад загальної середньої освіти на території ІОжноукраїнської міської територіальної громади. Відповідно до листа від 11.09.2023 року наданого Центром сім`я [PERSON] неодноразово перебувала під соціальним супроводом у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини. Під час супроводу фахівцем надавалися рекомендації щодо працевлаштування та покращення матеріального становища, наголошувалось на необхідність здобуття дитиною освіти та спілкування з однолітками. Проводились консультації щодо створення належних умов для проживання та розвитку дитини, але мати не мала бажання виправляти ситуацію та співпрацювати з фахівцями. Згідно з листом від 13.09.2023 року наданого адміністрацією лікарні, малолітній [PERSON] під наглядом лікаря-педіатра на території громади не перебуває, декларацію з лікарем не заключено, за медичною допомогою протягом року не звертались. У зв`язку з цим позивач просить суд з урахуванням позовної заяви із зміною предмету позову позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , передати малолітнього Олександра виконавчому комітету Южноукраїнської міської ради (як органу опіки та піклування) для подальшого влаштування, стягнути з відповідача на утримання малолітнього сина та про стягнення аліментів допустити до негайного виконання (а.с. 55-57). Представник позивача Органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Явтушенко Н.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, які наведені у позові та й заяві про зміну предмета позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнає, просить відмовити у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просить відмовити у позові. Представник третьої особи Служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Сербенко А.В. у судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Психолог [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що малолітній [PERSON] перебуває з жовтня 2023 року в комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради», як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Дитина вибула з закладу у зв`язку із закінченням терміну перебування в закладі, але після повернення дитини в сім`ю ситуація не змінилась на краще, мати не приділяла належної уваги вихованню дитини. За час перебування дитиною в даному закладі матір відвідала тільки три рази, остання не цікавиться життям та здоров`ям дитини. Дитина [PERSON] у присутності матері та психолога зазначила, що не хоче перебувати в комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради», оскільки його ображають старші діти. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У відповідності до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області 23.10.2012 року, є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Згідно довідки від 06.04.2023 року №018-503 ЖС-499 Центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнськ, відповідач [PERSON] разом із сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8), однак, за вказаною адресою не проживають. Запис про батька дитини внесений у книгу реєстрації народжень відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, згідно з інформацією від 04.04.2023 року №259/23.10-33, наданої Южноукраїнським відділом ДРАЦС у Вознесенському районі Миколаївської області (а.с. 7). Відповідно до листа Южноукраїнського міського центру соціальних служб від 17.02.2023 року №98/01-19 (далі - Центр) вбачається, що родичі сім`ї [PERSON] повідомили про повернення даної сім`ї в місто, так як на початку війни вони виїжджали з міста. Фахівцями Центру здійснено відвідування за місцем проживання сім`ї та встановлено, що мати [PERSON] та її співмешканець [PERSON] ніде не працюють, не мають постійного заробітку, не займаються вихованням та розвитком дитини, не забезпечують його потреби в повному обсязі, дитина не виходить на вулицю, не ходить до школи, постійно сидить вдома. Мати агресивно реагувала на зауваження та рекомендації фахівців щодо покращення ситуації в сім`ї (а.с.9). 07.03.2023 року представниками Служби, Центру та відділення поліції № 3 Вознесенського РУП ГУ НП в Миколаївській області здійснено комісійне відвідування вищевказаної сім`ї та з`ясовано, що [PERSON] проживає разом з матір`ю та її співмешканцем. Сім`я займає одну кімнату, крім них в квартирі проживають ще дві сім`ї. Але [PERSON] категорично відмовилась впустити комісію в кімнату, тому не вдалося обстежити умови проживання дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с. 10). Відповідно до інформації від 07.03.2023 року №394/01-16, наданої управлінням освіти ім.Б.Грінченка Южноукраїнської міської ради, [PERSON] навчався в Южноукраїнському ліцеї №1 імені Захисників Вітчизни з 1 по 3 клас, вибув з закладу 07.10.2022 року до Довгопристанського ліцею Первомайського району Миколаївської області (а.с. 11). Згідно з листом адміністрації Довгопристанського ліцею Синюхиио-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 16.03.2023 року №15, [PERSON] був зарахований до 3 класу ліцею 24.10.2022 року. Навчання в закладі проводиться дистанційно. Хлопчик не мав можливості виходити на онлайн навчання через відсутність гаджетів та інтернету, тому навчання проводилось в телефонному режимі та під час індивідуальних консультацій з учителем. З 26.01.2023 року сім`я учня виїхала з села і дитина до теперішнього часу не виходила та не виходить на навчання, Мати на телефонні дзвінки не відповідає. За період навчання дитини в закладі, мати [PERSON] не належним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо навчання чина, ігнорувала дзвінки та рекомендації вчителя, не забезпечувала необхідним навчальним приладдям. При відвідування місця проживання сім`ї - батьки були відсутні, дитина знаходилась сама (а.с. 12, 13). З метою захисту прав та інтересів дитини служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради неодноразово ініціювала до поліції притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності відповідно ст. 184 КУпАП за неналежне виконання нею своїх батьківських обов`язків (а.с. 14, 15). Згідно з інформацією від 03.04.2023 року №01-18/808, наданої некомерційним комунальним підприємством «Южноукраїнський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» з лікарем-педіатром малолітнього [PERSON] розірвано декларацію 22.11.2022 року, зі слів матері [PERSON] , у зв`язку з вибуттям за адресою: [ADDRESS]. На телефоні дзвінки представників медичного закладу мати не відповідає (а.с. 16). Малолітній [PERSON] з 06.12.2019 року по 28.08.2020 року перебував в комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» (далі- КЗ ЦСПРД) як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Дитина вибула з закладу у зв`язку із закінченням терміну перебування в закладі. Але після повернення дитини в сім`ю ситуація не змінилась на краще, мати не приділяла належної уваги вихованню дитини (а.с. 17, 18, 19, 20). [PERSON] повторно перебував в КЗ ЦСПРД з 06.12.2021 року по 01.04.2022 року як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах. З закладу вибув у зв`язку з воєнними діями та виїздом сім`ї за кордон (а.с. 21, 22, 23). Рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №127 від 12.04.2023 року було затверджено висновок органу опіки і піклування Южноукраїнської міської ради про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав(а.с. 34-36). Відповідно до листа адміністрації Довгопристанського ліцею Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області малолітній [PERSON] , який не відвідує навчальний заклад з 26.01.2023 року, так і не приступив до навчання в новому 2023-2024 навчальному році. Батьки па зв`язок не виходять. Місце знаходження їх невідоме (а.с. 58). Згідно з інформацією від 07.09.2023 року №1342/01-16, наданою управлінням освіти ім.Б.Грінченка ІОжноукраїнської міської ради. [PERSON] не зарахований па навчання з 01.09.2023 року в жоден заклад запільної середньої освіти на території ІОжноукраїнської міської територіальної громади (а.с. 59). Відповідно до листа від 11.09.2023 року №599/01-19 наданого Центром сім`я [PERSON] неодноразово перебувала під соціальним супроводом у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини. Під час супроводу фахівцем надавалися рекомендації щодо працевлаштування та покращення матеріального становища, наголошувалось на необхідність здобуття дитиною освіти та спілкування з однолітками. Проводились консультації щодо створення належних умов для проживания та розвитку дитини. Але мати не мала бажання виправляти ситуацію та співпрацювати з фахівцями. Станом на 08.09.2023 встановити фактичне місце знаходження сім`ї [PERSON] не вдається. Надання соціальних послуг наразі неможливе, оскільки вбачається стійке небажання членів родини [PERSON] співпрацювати з соціальною службою (а.с. 60). Згідно з листом від 13.09.2023 року №01-18/1978, наданого адміністрацією лікарні, малолітній [PERSON] під наглядом лікаря-педіатра на території громади не перебуває, декларацію з лікарем не заключено, за медичною допомогою протягом року не звертались (а.с. 61). Рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №280 від 18.09.2023 року було затверджено висновок органу опіки і піклування Южноукраїнської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 62-64). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованою Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 12.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Згідно ч.1, ч.2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Після з`ясування всіх обставин справи, суд вважає, що поведінка матері [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та порушує право дитини на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 155 СК України, закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зі змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , яка з дитиною не спілкуються, не забезпечують її матеріально, ухиляються від виконання обов`язків по її вихованню, що є актом свідомої поведінки, оскільки маючи реальну можливість виконувати їх, матір не вчиняє відповідних дій, не проявляючи про дитину батьківської турботи, без існування поважних причин та перешкод, а саме: не створюють належних умов проживання та виховання; не піклуються про стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток дитини; не приділяють належної уваги навчанню; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального розвитку та самоусвідомлення, що встановлено висновком органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради. На думку суду позбавлення [PERSON] батьківських прав, буде насамперед захистом прав та інтересів дитини. Таким чином, позовна заява Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в інтересах малолітнього [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав, щодо малолітньої дитини, підлягає задоволенню. Одночасно позивач просить про стягнення з відповідача на утримання малолітнього [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дати звернення з позовом до повноліття дитини, шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні банківської установи України. Згідно ч.2, ч.3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved