Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

У квітні 2024 року до суду надійшла позовна заява Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" до [PERSON] , як законного представника [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості. Зважаючи на те, що позивач забезпечує утримання майна, належне відповідачу, який в свою чергу не сплачує комунальні послуги, позивач просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», 02175, м. Київ, вул. Харківське шосе,148-а, ІВАN [NUMBER] в ТВБВ №10026/045 філії ГУ по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк», код банку 322669, код ЄДРПОУ 39604270 заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що виникла за період з 01.05.2015 по 31.03.2024 за адресою: [ADDRESS] у розмірі 21 065 грн. 83 коп., інфляційне збільшення боргу, що виник за період з 01.05.2015 по 23.02.2022 у розмірі 4833 грн. 22 коп., штрафні санкції, які складаються з 3% річних від суми боргу в розмірі 1248 грн 58 коп. та судові витрати. Ухвалою суду від 24.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 21.05.2024 та 23.05.2024 Представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності та відзивом на позов у якому просив застосувати строк позовної давності щодо нарахування заборгованості за період з 01.05.2015 до 22.04.2021. Вказав, що між сторонами не укладено договір та з відповідачем не узгоджено тариф, відтак заявлений позов є безпідставним. 31.05.2024 представник позивача надав до суду відповідь на відзив, вказав про те, що заборгованість виникла за період з 01.05.2015 по 31.03.2024, а згідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встаноленого Катінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУГО-19), розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного Кодексу України доповнено п.12, який набрав чинності 02.04.2020 та яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, зокрема, визначені ст. 257 Цивільного Кодексу України продовжуються на час дії такого карантину. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заяви по суті сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач посилається на те, що що є виконавцем послуг по утриманню будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , а відповідач не оплачує за надані послуги, відтак наявна заборгованість. Представник Відповідача заперечує обставини, на які посилається позивач, вказує, що відсутні докази затвердження тарифу, сторони не мають договірних відносин. Заперечуючи проти позову, представник Відповідача стверджує, що оскільки Відповідач та її донька не проживають за адресою [ADDRESS] , то обов`язку по утриманню майна вони не несуть. Суд вважає важливими заперечення відповідача, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , її законним представником є матір, [PERSON] . Положеннями ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" створено на виконання рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» в Дарницькому районі. Відповідно до Розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 33 від 30.01.2015 "Про закріплення за комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва за Керуючою компанією на праві господарського відання було закріплено об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, зокрема і передано будинок [ADDRESS] , в якому знаходиться квартира [NUMBER] . Керуюча компанія відповідно до статуту затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2015 № 2, здійснює господарську діяльність із утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності Дарницького району міста Києва, що переданий на баланс підприємства, а також здійснення контролю за додержанням встановленого порядку використання жилих і інших приміщень житлового фонду та виконання громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями. За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна віл 05.07.2023 [PERSON] є співвласником квартири (частка 1/4 ) [ADDRESS] . Відповідно до відповіді № 559043 з Єдиного державного демографічного реєстру від 24.04.2024 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 03.03.2011. Відповідно до відповіді № 559061 з Єдиного державного демографічного реєстру від 24.04.2024 мати відповідача, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за якою в повній мірі оплачує житлово-комунальні послуги. Відносини щодо майна малолітніх осіб визначаються нормами сімейного законодавства. Малолітнім особам може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб. Проте, будучи власниками, малолітні не здатні здійснювати свої права самостійно, оскільки мають часткову цивільну дієздатність, ст. 31 ЦК України. Тому, майном, що належить малолітній дитині, управляють інші особи і, у першу чергу, - батьки, ч. 1 ст. 177 СК України. Право батьків на управління майном дитини виникає на підставі прямої вказівки Закону. При здійсненні повноважень щодо управління майном управитель діє від свого імені в інтересах малолітньої особи, яка є власником майна. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Відповідно до частини першої статті 242 ЦКУ батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Таким чином, [PERSON] , як матір своєї малолітньої доньки, являється її законним представником та зобов`язана дбати про збереження майна своєї дочки в її інтересах. Відповідно до вимог ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України визначено, що тягар утримання майна покладається на власника. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій надаються Керуючою компанією Відповідачу на підставі Договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (далі - утримання), який оприлюднено у газеті «Хрещатик» від- 14.04.2015 №99 (4695) та є договором приєднання відповідно до норм статті 634 Цивільного кодексу України, та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов Договору. Відповідно до п.3-1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про житлово- комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189 договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлений та затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, в редакції до 03.04.2019 (далі - Порядок № 869), який визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги (далі - виконавці), суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями (далі - субпідрядники), органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках). Відповідно до ч. 1, 4, абз. 2 ч. 5, 7 ст. 27 «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем). Відповідач отримує послуги, які надає позивач на підставі договору приєднання, який був опублікований у газеті «Хрещатик» 14.07.2015 № 99 (4695). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Отже, відповідач отримував послуги від позивача у спірний період на підставі договору приєднання. У позовній заяві Позивач посилається на тарифи, на підставі яких здійснювалося нарахування вартості послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за спірний період. Структура, періодичність та строки надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території по кожній складовій структури тарифу визначені Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.03.2011 № 307. Структура та загальна вартість послуг підприємства (вартість послуг при оплаті після двадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим) за період з 01.05.2015 по 30.06.2017 була визначена відповідно до тарифів, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.04.2015 №442. Структура та загальна вартість послуг підприємства (вартість послуг при оплаті після двадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим) визначена відповідно до тарифів, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду по справі № 826/8441/17, 12.06.2019 касаційну скаргу Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.07.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 у справі № 826/8441/17 скасовано, а справу про визначення протиправним і скасування розпорядження № 668 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 25.07.2019 №1317 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» розпорядження № 668 визнано таким, що втратило чинність з дня його оприлюднення. Під час нового судового розгляду Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2019 та від 10.12.2019 зупинено розгляд даного адміністративного провадження з метою визначення умов для примирення сторін строком до 10.02.2020. Сторони не досягли примирення, триває судовий розгляд, останнє судове засідання було призначено 29.09.2022, яке, у зв`язку із воєнним станом в Україні, своєчасно не відбулося. Отже, до прийняття остаточного рішення у справі № 826/8441/17, твердження відповідачів про нарахування платні за послуги позивача по не затвердженим у встановленому законом порядку тарифами, у зв`язку із скасуванням з 20.12.2018 року розпорядження КМДА № 668 є неправомірними. Відповідно до Роз`яснення розмір тарифів на послуги не може бути зміненим виконавцем послуг та встановленим органами місцевого самоврядування протягом дії договору про надання послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який було укладено до введення в дію норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (із змінами), що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Діюча вартість послуг, які надаються Керуючою компанією встановлена на рівні нормативних витрат на їх надання, розрахованих станом на 01.07.2017 відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 з врахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2015 № 515 (далі - Порядок) та залишається незмінною станом на сьогоднішній день. У відповідності до норм чинного законодавства вартість робіт з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначається окремо по кожному будинку. Інформацію щодо розміру та структури тарифу по кожному будинку можна переглянути на спеціалізованому ресурсі департаменту житлово- комунальної інфраструктури «Інформаційно-аналітична система управління житловим фондом м. Києва» за адресою municipai.kiev.ua в розділі «Будинок КМДА», зокрема і по будинку [ADDRESS] . Вартість тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за адресою [ADDRESS] з 01.07.2017 встановлена в розмірі 6,66 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири (та затверджена розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 №668). Розрахунок заборгованості Позивачем здійснено з розрахунку діючої вартості тарифу 6,66 грн., що відображено в колонці «тариф». Судом встановлено, що заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що виникла за період з 01.05.2015 по 31.03.2024 за адресою: [ADDRESS] становить 21 065 грн. 83 коп., інфляційне збільшення боргу, що виник за період з 01.05.2015 по 23.02.2022 у розмірі 4833 грн. 22 коп., штрафні санкції, які складаються з 3% річних від суми боргу в розмірі 1248 грн 58 коп. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відповідно до п. 18 Правил, п. 9 Договору, оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, початком нарахування 3% річних на заборгованість є наступний день, що слідує за останнім днем строку, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто з 21 числа кожного місяця, а початком застосування індексу інфляції до прострочених платежів є наступний місяць, що йде за місяцем, коли зобов`язання мало бути виконано. Інфляційна складова боргу, яка розрахована згідно Листа «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» Верховного суду України від 03.04.1997 № 62-67р та відповідно до розрахунку ціни вимоги становить 4833,22 грн. Розмір 3% річних розраховано за формулою: сума боргу х 3%/365 х кількість днів прострочення та відповідно до розрахунку ціни вимоги становить 6126,95 грн. Відтак, нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати під час подання позову до суду на заборгованість, яка виникла до 23 лютого 2022 року не є стягненням неустойки (штрафів, пені), нарахування яких заборонено в розумінні вимог Закону України від 17.03.2020 № 530-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби», а відповідно нараховані позивачем правомірно та мають бути стягнуті судом з відповідача. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України процесуальний строк, що застосовується і у випадках суперечок з приводу надання житлово-комунальних послуг, стягнення заборгованості за їх несплату, тощо встановлюється тривалістю в три роки. Період, за який кредитор має право стягувати заборгованість визначається строком позовної давності. Позивач звернувся до суду з цим позовом 22.04.2024. У позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість з відповідачів за період з 01.05.2015 по 31.03.2024. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України було встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423, від 25.04.2023 № 383). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тому заява відповідача про застосування строків позовної давності є обґрунтованою та підлягає задоволенню лише до заявлених позовних вимог за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в межах періоду з травня 2015 року по 11.03.2017. При визначенні суми боргу, суд бере за основу долучений позивачем розрахунок заборгованості, який складений у повній відповідності з чинним законодавством та перевірений судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких умов, позов підлягає задоволенню в межах строку позовної давності, відтак підлягає стягненню з 12.03.2017 по 31.03.2024 заборгованість по сплаті за утримання будинків і прибудинкової території в розмірі 18354,46 грн., 3% річних в сумі 942,86 грн. та інфляційні витрати в розмірі 3247,48 грн. за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 Інші доводи відповідача не спростовують відповідність вимог позивача щодо предмета спору та їх обґрунтування, поданих з дотриманням ст. 175 ЦПК України, відтак не потребують детального обґрунтування. Щодо розподілу судових витрат, суд керується таким. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: partial