Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

У червні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово-окупованій території України, в якій остання просить суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер (загинув) [INFO] в місті Маріуполь, Донецька область, на тимчасово-окупованій території під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що штаб-сержант [PERSON] з 2009 року перебував на військовій службі в Державній прикордонній службі. Інспектор прикордонної служби вищої категорії - начальник другої групи технічних засобів охорони державного кордону відділення технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби « [INFO] » [PERSON] з честю та гідністю виконував бойові завдання щодо захисту територіальної цілісності України та відсічі збройної агресії рф у м. Маріуполь Донецької області. 3 12.05.2022 року дружина [PERSON] , заявниця втратила із ним будь-який зв`язок та з того моменту не отримала жодних достовірних відомостей про те, що її чоловік може бути живим, зокрема, перебувати в полоні. Загибель [PERSON] , військовослужбовця 1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, настала в місті Маріуполь на території ПАТ МК «Азовсталь» 13.05.2022 року під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Встановлення факту смерті чоловіка має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне для отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть чоловіка згідно з чинним законодавством України. На території України у Донецькій області на сьогоднішній день відбуваються активні бойові дії, при цьому доступу до належного оформлення факту смерті до тіла загиблого штаб-сержанта [PERSON] у заявниці немає, що унеможливлює державну реєстрацію смерті. Оскільки тіло [PERSON] не було евакуйовано з території Маріупольського району Донецької області, видача лікарського свідоцтва чи фельдшерської довідки про його смерть неможлива, що у свою чергу унеможливлює державну реєстрацію його смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану та видачу свідоцтва про його смерть. На підставі викладеного просила заяву задовольнити у повному обсязі. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. 13 червня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження. Заявник у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, жодних клопотань на адресу суду не направляла. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зважаючи на положення ч. 2 ст. 317 ЦПК України, відповідно до яких справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази, зробив наступні висновки. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заявниця [PERSON] є дружиною [PERSON] , що встановлено із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 17). Отже, із заявою про встановлення факту смерті особи звернулась особа, яка у відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, має на це право. Як вбачається із листа начальника 1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 08.05.2024 року, штаб-сержант (майстер-сержант (посмертно)) [PERSON] (П [NUMBER] ), [INFO] , з 19.02.2009 року по теперішній час рахується в списках особового складу військової частини [NUMBER] . З наявної інформації встановлено, що о 21 год. 30 хв. 13.05.2022 року бойова група, до складу якої входив інспектор прикордонної служби вищої категорії-начальник другої групи технічних засобів охорони державного кордону відділення технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби « [INFO] » (тип В) штаб-сержант [PERSON] , висунулася з тимчасового пункту управління 1 прикордонного загону на території ПАТ МК «Азовсталь» для виконання бойового завдання до командно-спостережного пункту штабу оборони м. Маріуполь. Переміщення до місць несення служби здійснювалось по тунельному шляхопроводу. В ніч з 13 на 14.05.2022 року по ПАТ МК «Азовсталь» противником нанесено ракетно-бомбовий удар. Зв`язок з групою військовослужбовців було втрачено, до місця призначення група не прибула. Станом на 15.05.2022 року групою пошуку зі складу управління прикордонного загону в місці завалів від потрапляння авіабомби, з високою долею ймовірності, ідентифіковано за зовнішніми ознаками, особистими речами, наявними службовими документами тіла військовослужбовців зі складу групи, серед яких і штаб-сержант [PERSON] . У зв`язку із відсутністю вищевказаних документів, [PERSON] рахується в списках особового складу 1 прикордонного загону, як безвісно відсутній (а.с. 20-21). Із витягу з журналу службово-бойових дій 1 прикордонного загону (Інв. №113дск від 23.12.2022 року) встановлено, зокрема, що 15.05.2022 року військовослужбовці … висунулись для виконання бойового завдання з метою пошуку в/сл. 1 прикордонного загону (вирушили л 21.30 13.05.2022 року у супроводі …) по ймовірному маршруту слідування (тунельний шляхопровід) та проведення заходів із розчищення завалів, під якими залишись тіла трьох загиблих в/сл. За результатами проведених заходів встановлено, що тунельний шляхопровід зруйновано під час інтенсивних авіаударів ворожою авіацією по території ПАТ МК «Азовсталь», внаслідок чого: Загинули (ідентифіковано за зовнішніми ознаками, особистими речами, наявними службовими документами, тощо): … інспектор прикордонної служби вищої категорії - начальник другої групи технічних засобів охорони державного кордону відділення технічних засобів охорони державного кордону впс « [INFO] » (тип В) штаб-сержант [PERSON] (а.с. 22-23). У відповідності до витягу з наказу Начальника [INFO] №195-АГ від 18 травня 2022 року про безповоротні втрати (зі змінами внесеними наказами від 04.06.2022 №212, від 14.07.2022 №256, від 18.08.2022 №301, від 05.09.2022 №321, від 20.10.2022 №359) до бойових безповоротних втрат особового складу 1 прикордонного загону зараховано персонал і зрізі наступних видів втрат: безвісно відсутні військовослужбовці: штаб-сержант [PERSON] (а.с. 24). Встановлено також, що відповідно до листа начальника [INFO] від 01.05.2024 року згідно з донесенням 1 прикордонного загону встановлено, що 13.05.2022 року, відповідно до розпорядження керівника штабу оборони м. Маріуполь, інспектор прикордонної служби вищої категорії - начальник другої групи технічних засобів охорони державного кордону відділення технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби « [INFO] » (тип В) штаб-сержант [PERSON] у складі зведеного загону направлений в оперативне підпорядкування командира 1 батальйону СпП «Азов» з метою спільного зайняття позицій в Лівобережному районі та на території ПАТ МК «Азовсталь» із завданням вогневого впливу на противника наявними вогневими засобами. 14.05.2022 року отримано інформацію про виявлення трьох тіл загиблих військовослужбовців, які перебували під завалами у тунельному шляхопроводі ПАТ МК «Азовсталь». 15.05.2022 року за результатами пошукових заходів встановлено, що тунельний шляхопровід зруйновано під час інтенсивних авіаударів ворожою авіацією по території ПАТ МК «Азовсталь», внаслідок чого загинув штаб-сержант [PERSON] . Тіло загиблого штаб-сержанта [PERSON] ідентифіковано за зовнішніми ознаками, особистими речами, наявним службовим документом та залишилось на полі бою. Через важкі бойові дії та відмову керівництва російських окупаційних військ припинити вогонь, тіла загиблих не евакуйовані. Внаслідок тимчасової окупації м. Маріуполь російськими військами, здійснити обстеження вказаного району не представляється можливим. У зв`язку з відсутністю тіла військовослужбовця та неможливістю складення закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою документа встановленої форми про смерть, відсутністю рішення суду про встановлення факту смерті (про оголошення його померлим), наказом Східного регіонального управління від 18.05.2022 №195-АГ «Про безповоротні втрати» штаб-сержант [PERSON] обліковується як «безвісно відсутній військовослужбовець» (а.с. 25-26). 04 червня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань унесено відомості за № 12022100100001341 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 1 частиною 2 статті 115 КК України, за тим фактом, що військовослужбовці збройних сил російської федерації та учасники контрольованих рф незаконних збройних формувань 24.02.2022 року, внаслідок умисних дій, вчинених групою осіб за попередньо змовою, з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що призвели до загибелі людей і інших тяжких наслідків. Військовослужбовці збройних сил російської федерації та учасники контрольованих рф незаконних збройних формувань здійснили напад на Військовослужбовців Збройних Сил України та цивільних на території Донецької області, а саме на Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ», ти самим спричинили загибель значної кількості людей (а.с. 41). 20 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань унесено відомості за № 12022141360001472 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, за тим фактом, що 19.09.2022 року в ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області поступила заява [PERSON] щодо розшуку її рідного брата [PERSON] , [INFO] , який 12.05.2022 року востаннє виходив на зв`язок, після того зник безвісти та місце перебування його невідомо (а.с. 42). У відповідності до листа керівника Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України від 03.05.024 року №33/7-Б-3297в, в Об`єднаному центрі наявна інформація про факт зникнення [PERSON] . В рамках взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, відомості про місцезнаходження [PERSON] , стан його здоров`я, можливе перебування у полоні держави-агресора тощо Об`єднаним центром не отримувались (а.с. 43). Із виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, у відповідь на заяву (запит) від 29 квітня 2024 року №29/04/2024-03, відповідно до критеріїв, [PERSON] , [INFO] , станом на дату оформлення виписки, в реєстрі Національного інформаційного бюро, наявна така інформація, підтвердження про перебування у полоні від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста - відсутнє; інформація про стан здоров`я від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста - відсутня; підтвердження про перебування у полоні держави-агресора з інших відкритих джерел - відсутнє (а.с. 45-46). У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частинами третьою - четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України). Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, суд доходить висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України). Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22 (провадження № 61-7094св23) та від 13 березня 2024 року у справі № 204/724/23 (провадження № 61-16728св23). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У даній справі, суд, на підставі внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність та допустимість усіх наявних доказів у їх сукупності, доходить висновку про відмову в задоволенні заяви [PERSON] , оскільки нею не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може достовірно встановити смерть [PERSON] , [INFO] . До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 337/2489/23 (провадження № 61-13752св23). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд роз`яснює, що заявниця не позбавлена права звернути до суду із заявою про оголошення [PERSON] померлим. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed