Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

01.02.2024р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом про стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона з відповідачем з 02.12.2016р. перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . У жовтні 2022р. шлюб між сторонами було розірвано. Дитина проживає разом з позивачкою. Вказувала, що у зв`язку з недосягненням між сторонами згоди про добровільне відрахування аліментів на утримання дитини, на даний час існують підстави для їх стягнення з відповідача в судовому порядку, у заявленому розмірі. Також просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. 19.06.2024р. представник позивачки [PERSON] подав до суду додаткові пояснення у справі, в яких він зазначив, що заявлені позовні вимоги до відповідача стосуються стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) батька дитини, відповідно ч. 1 ст. 183 СК України. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області надано відомості про офіційне працевлаштування [PERSON] з 18.08.2023р. та розмір його заробітної плати, а отже розмір аліментів сплачених відповідачем добровільно не відповідає частці від його заробітку, що не забезпечує принцип найкращих інтересів дитини. Також послався на те, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію розумності, так як був неминучим та необхідним для встановлення дійсних обставин справи, які склалися між сторонами та відповідних їх правовідносинам. Позивачка в судові засідання призначені на 19.04.2024р., 23.05.2024р. та 24.06.2024р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні 19.04.2024р. позов підтримав, наполягав на його задоволенні. У судові засідання 23.05.2024р. та 24.06.2024р. представник позивачки [PERSON] не з`явився, водночас у заяві від 19.06.2024р. просив провести судове засідання вказаної дати у його відсутність, позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 19.04.2024р. позов визнав частково, пославшись на добровільну сплату ним аліментів на утримання доньки, щомісячно, у розмірі 2000грн./міс., про що ним були надані квитанції про сплату на користь позивачки коштів у сумі 2 000 грн. з зазначенням призначення платежу: сплата аліментів. У судові засідання 23.05.2024р. та 24.06.2024р. відповідач не з`явився, водночас у заяві від 24.06.2024р. просив закінчити розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав частково, та просив зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу до 1000-1500 грн., у зв`язку з нескладністю справи, та в ній же долучив до матеріалів справи квитанції про добровільну сплату аліментів за лютий-травень 2024р. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. Дослідив матеріали справи, судом встановлено таке. Так, як вбачається з матеріалів справи, рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/551/22 від 17.10.2022р., шлюб зареєстрований 02.12.2016р. Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 60, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано. [PERSON] народилася [INFO] та у свідоцтві про її народження серії [NUMBER] , виданого 16.02.2017р. Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, батьком вказано [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , актовий запис про народження № 78. Позивачка та малолітня донька сторін взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, та їх фактичним місцем поживання є [ADDRESS] , про що позивачкою надано довідки від 04.04.2022р. № 4815 - 5000733981 та № 4815 - 5000734044. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.11.2019р. по теперішній час. Відповідач станом на 30.05.2024р. є офіційно працевлаштованою особою, перебуває у трудових відносинах з акціонерним товариством з 18.08.2023р., в якому працює фрезерувальником. Загальна сума нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення відповідача за період з серпня 2023р. по березень 2024р. склала: у серпні 2023р. - 17 063 грн. 83 коп.; у вересні 2023р. - 22 692 грн. 97 коп.; у жовтні 2023р. - 23 108 грн. 18 коп.; у листопаді 2023р. - 22 260 грн. 27 коп.; у грудні 2023р. - 50 332грн. 90 коп.; у січні 2024р. - 23 294 грн. 12 коп.; у лютому 2024р. - 27 549 грн. 57 коп.; у березні 2024р. - 51 992 грн. 97 коп. Та загальна сума нарахованого ЄСВ за вказаний звітний період - 52 424 грн. 84 коп. (довідка ГУ Пенсійного фонду України у Київській області № 1000-0905-7/92197 від 30.05.2024р.; форма ОК-5 (реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Індивідуальні відомості про застраховану особу); відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб). Відповідачем надані квитанції з наступними номерами та датами: № 197198684 від 21.03.2023р.; № 202736873 від 21.04.2023р.; № 208242270 від 22.05.2023р.; № 213394926 від 20.06.2023р.; № 218992542 від 21.07.2023р.; № 229919920 від 22.09.2023р.; № 235138447 від 20.10.2023р.; № 243552704 від 06.12.2023р.; № 247915431 від 28.12.2023р.; № 254587111 від 06.02.2024р.; № 271474459 від 07.05.2024р.; № 276867954 від 06.06.2024р.; № 277458962 від 09.06.2024р.; № 279409359 від 20.06.2024р. Згідно кожної з наведених квитанцій [PERSON] вчинено платежі на користь одержувача [PERSON] у розмірі 2 000 грн. 00 коп., з призначенням платежу: сплата аліментів на утримання дитини [PERSON] 31.01.2024р. між адвокатом Курченко В.М. та позивачкою (клієнт) укладено договір № 31/01/24 про надання професійної правничої допомоги, в якому адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати клієнту юридичні послуги з надання правової інформації, консультації з правових питань щодо складання, оформлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини, розгляду справи в суді. ТА цим же договором сторони визначили гонорар адвоката за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн. 00 коп., а також, що остаточний перелік наданих послуг, їх вартість оформлюються Актом приймання-передачі наданих послуг, який буде додатком до договору та підтвердженням оплати гонорару. У акті приймання-передачі наданих послуг № 23/05/24 від 23.05.2024р. зазначено, що [PERSON] (виконавець) надав [PERSON] (замовнику) послуги щодо супроводу та підготовлення до Врадіївського районного суду Миколаївської області позову про стягнення аліментів на утримання дитини, в які входять: консультація - 200 грн.; складання позову для подач до суду - 1 500 грн.; оформлення позову для подачі до суду - 300 грн.; направлення позову до суду - 300 грн.; інформування клієнта про хід розгляду справи - 200 грн.; складання процесуальних заяв та заяв по суті справи - 1 000 грн.; участь у судових засіданнях - 1 500 грн. В ньому ж зазначено про сплату замовником виконавцю гонорару у розмірі 5 000 грн. у день складання акту. Представник позивачки [PERSON] брав участь у судовому засіданні 19.04.2024р. яке тривало у часі 28 хвилин. Ним же в межах вказаної справи було подано клопотання про витребування доказів, додаткові пояснення, клопотання про долучення доказів (акту приймання-передачі наданих послуг) та дві заяви про розгляд справи у відсутність сторони. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). За вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину ч.5 ст. 183 СК України). Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто в мінімальних розмірах, встановлених ст.ст. 182,183 СК України. З цих же підстав суд не бере до уваги заперечення відповідача про присудження йому до стягнення аліментів у заявленому розмірі, з огляду на сплату ним на утримання дитини коштів у розмірі 2 000 грн. щомісячно. А також огляду на те, що сплачені ним суми мають бути враховані під час сплати аліментів за вказані місяці згідно рішення суду. Судом не встановлено наявності у відповідача інвалідності чи перебування на його утриманні непрацездатних членів сім`ї, інших неповнолітніх дітей. Вказані обставини вказують, що відповідач має можливість сплачувати аліменти мінімальної межі встановленої законодавством. Тож оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягає задоволенню, та з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 01.02.2024р. і до досягнення дитиною повноліття. За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, про що зазначено в ч.4 ст. 62 ЦПК України. За положеннями п. 4 ст. 1, ч.ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закон № 5076-VI). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України). У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У позовній заяві позивач ставив питання про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну (правничу) допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн. 00 коп. До позовної заяви позивач надав договір про надання правової допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг, в якому крім іншого, зазначено про сплату замовником виконавцю гонорару у розмірі 5 000 грн. у день складання акту. Тож, з врахуванням виконаної адвокатом роботи та витраченого ним часу на надання позивачу правничої допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критеріїв доведеності їх розміру, та реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи (участь адвоката у судовому засіданні 19.04.2024р. яке тривало у часі 28 хвилин, та подання ним же в межах вказаної справи клопотання про витребування доказів, додаткових пояснень, клопотання про долучення доказів (акту приймання-передачі наданих послуг) та двох заяви про розгляд справи у відсутність сторони), значення справи для сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: approved