Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 28.02.2024 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Косівського районного суду від 19.11.2018 у справі №347/1718/18 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] по 1200 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання доньки значно зріс. На даний час їх спільна із відповідачем неповнолітня дитина перебуває в основному на утриманні позивача, оскільки коштів, що сплачує відповідач вистачає лише на харчування. Щомісячно на утримання доньки необхідно близько двох тисяч гривень на одяг, взуття та засоби гігієни, не менше трьох тисяч на харчування, а також, близько одної тисячі гривень на канцтовари та кишенькові витрати, що в сукупності становить не менше шести тисяч гривень щомісячно з урахуванням зростання рівня цін на споживчі товари в державі протягом останніх півроку, що є загальновідомою обставиною. Таку суму позивач не в змозі виділяти самостійно на утримання дитини. В свою чергу батько дитини добровільно не сприяє утриманню доньки, зовсім не цікавиться чи вистачає аліментів, які він сплачує на її утримання. За таких обставин утримання дитини для неї є непосильним, що змусило її звернутись із даною позовною заявою до суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 01.01.2024 мінімальний встановлений законом гарантований розмір аліментів для дитини віком від 6 до 18 років становить 1 598 гривень, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». У зв`язку з наведеним, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, та ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву. 03.04.2024 року на електронну пошту суду від відповідача [PERSON] поступив відзив на позовну заяву з додатками, який через відсутність електронного цифрового підпису відповідача ухвалою суду від 03.04.2027 року було повернуто відповідачу без розгляду. Позиція учасників в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та ствердила, що утримання дитини, її навчання, харчування, вимагає значних коштів. Зазначила також, що їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності належить квартира, яку відповідач одноосібно здає у оренду, однак її частку від отриманих коштів не надає. На переконання позивача, відповідач проживаючи в великому місті, має дохід, а відтак може сплачувати аліменти в більшому розмірі. При цьому будь яких підтверджуючих доказів, покращення матеріального стану відповідача, позивач [PERSON] в судовому засіданні не надала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак на адресу суду з місця реєстрації та місця фактичного проживання поверталися поштові відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 22.04.2024 року від відповідача [PERSON] на електронну пошту суду потупила заява про розгляд справи без його участі, рішення суду просив відправити на вказану у заяві електронну чи поштову адресу. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.03.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду на 29.04.2024 року. 29.04.2024 року справу знято з розгляду та відкладено на 19.06.2024 року у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 08.01.2000 року, позивач [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27.10.2006 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до копії рішення Косівського районного суду від 19.11.2019 року за №347/1718/18,судом було ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з недостатнім розміром стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та неможливістю забезпечення належних умов утримання дитини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21. Правове значення при вирішенні даного спору має встановлення наявності або відсутності факту саме зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів (в даному випадку рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2018 року). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Косівського районного суду від 19.11.2019 року було ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час розмір аліментів для дитини віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Водночас, суд звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з позовом, взагалі не надала жодних фактичних даних, на підтвердження обставин для зміни розміру аліментів, зокрема доказів, що підтверджують покращення матеріального становища відповідача. Позивач також не надала жодних доказів, які б свідчили про погіршення її матеріального стану, а також необхідність збільшення розміру аліментів, саме в тому розмірі, який визначений в позовній заяві. З огляду на наведене, та враховуючи той факт, що позивачем не було доведено в судовому засіданні обставин зазначених нею у позовній заяві, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору і в позові відмовлено, то судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. слід віднести за рахунок держави. На підставі наведеного, ст.ст. 180-183, 192 СК України, та

Outcome: dismissed