Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Зміст позовних вимог та заперечень викладених у відзиві. Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом в інтересах [PERSON] та просить: визнати судовий наказ Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 у справі №373/233/22 2-н/373/33/22 таким що не підлягає виконанню; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 14.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття, що стягуються на підставі судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 за виконавчим провадженням №69165166 яке перебуває на виконанні у Переяславському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), за період з 14.02.2022 по 20.02.2024; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно стягнуті та сплачені аліменти в сумі 49839,38 гривень, на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу від 23.05.2022. Ця вимога стороною позивача була збільшена до суми 116414 гривень 02 копійок, з урахуванням стягнення на момент розгляду справи; Стягнути з відповідача понесені позивачем витрати пов`язані із наданням правничої допомоги в сумі 30000 гривень. Обґрунтування позовних вимог зводиться до наступного. З 21 березня 2013 року по 28 березня 2022 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] [INFO] . Шлюб розірвано рішенням Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28.03.2022 (справа №373/235/22). Дитина проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] з 29.04.2022 року. Переїзд дитини відбувся після початку повномасштабної агресії РФ проти України. Після того, як [PERSON] переїхав до села Новий Корець разом із батьком, [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, про стягнення з позивача аліментів на утримання сина. На підставі доказів, які надала суду [PERSON] , Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ № 373/233/22 2-н/373/33/22 від 23.05.2022. На виконання зазначеного судового наказу, в межах виконавчого провадження відкритого 06.06.2022, з позивача на користь відповідача з 14.02.2022 стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі від всіх видів його заробітку щомісячно. На момент подачі заяви про видачу наказу і на даний час [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , а наслідком видачі судового наказу № 373/233/22 2-н/373/33/22 від 23.05.2022 стало введення [PERSON] суд в оману, щодо тих обставин, що син проживає з нею та перебуває на її утриманні, що встановлено судовим рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.01.2024 у справі №373/915/23. Цим же рішенням визначено місце проживання [PERSON] разом із батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та припинено стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , які стягуються на підставі судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 у справі № 373/233/22. Таким чином, сторона позивача доводить свої вимоги, посилаючись серед іншого і на судове рішення у справі №373/915/26, де суд дійшов висновку, що «відповідачка ввела суд в оману при зверненні із заявою про видачу судового наказу, що її син проживає разом з нею, а не з позивачем, а також вона набула можливості отримувати аліменти від позивача на утримання сина [PERSON] , хоча підстави для цього на той час були відсутні. При цьому вона не тільки матеріально не допомагала в утриманні сина, але й не проявляла належної ініціативи щодо спілкування з ним». В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. При цьому, після уточнення представником відповідача, щодо вимоги про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах, про суму заборгованості та факт наявності такої заборгованості, [PERSON] вказала, що заборгованості по аліментах [PERSON] не має. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень [PERSON] вказав, що судовий наказ Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 у справі №373/233/22 2-н/373/33/22 на даний час виконаний. Виконавче провадження завершене у зв`язку із його виконанням і даний спосіб захисту прав не є ефективним. Крім того, представник відповідача вказав, що спосіб захисту обраний не вірно, оскільки вирішення цього питання повинно відбуватись в межах ст. 432 ЦПК України, яка є спеціальною нормою, яка регулює саме питання визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Крім того, рішення суду в цивільній справі №373/915/23 від 04.01.2024, на яке посилається сторона позивача і яким, серед іншого, вирішено «припинити стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , які стягуються на підставі судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 у справі № 373/233/22» визначило обмеження стягнення аліментів за певний період, а саме з 14.02.2022 (з дати звернення [PERSON] до суду із заявою про видачу судового наказу) по 04.01.2024. Законність стягнення аліментів за вказаний період не була поставлена під сумнів в судовому засіданні у справі №373/233/22 і в даному в судовому засіданні. А оскільки стягнення фактично завершене (виконане) то визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, на думку [PERSON] не є логічним. Щодо звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах, то представника позивача звернув увагу на її некоректність, в сукупності з іншим. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно стягнутих та сплачені аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , в сумі 116414 гривень 02 копійок, то на переконання представника відповідача, стороною позивача також невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Оскільки судовий наказ фактично виконаний і виконавче провадження за ним завершено, то коректним була б заява про поворот виконання судового рішення. [PERSON] наголосив, що рішення яким стягнуто аліменти, не визнавалось незаконним і не скасовувалось. Просив в задоволенні вимог відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні вказала, що всі стягнення по аліментних платежах проводились в межах ЗУ «Про виконавче провадження» і виключно на підставі судового наказу. Щодо задоволення позовних вимог, покладається на розсуд суду. Рух справи в суді. Ухвалою від 10 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В ході підготовчого провадження була подана заява про збільшення позовних вимог. Зміни відбулись в сумі аліментів, що були сплачені позивачем, які він просить стягнути з відповідача. Сума безпідставно сплачених аліментів була уточнена в бік збільшення, з 49839,38 гривень до 116414 гривень 02 копійок. Відзив на позов суду не подавався. Представник відповідача зазначив, що заперечення проти позовних вимог будуть висловлені ним в ході судового засідання. В ході підготовчого судового засідання було відхилене клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, до вирішення Київським апеляційним судом апеляційної скарги поданої на ухвалу про роз`яснення рішення суду у справі №373/915/23 від 04.01.2024 з підстав передбачених п.6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Ухвалою суду від 25.04.2023 закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті. Обставини встановлені судом. З копії свідоцтва про народження 21.06.2013 [PERSON] , виданого 03.07.2013 Виконавчим комітетом Хоцьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, актовий запис №6, вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 13). Взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] підтверджується копією відповідної довідки від 29.04.2022 №5608-7001098197 (а.с.14). З довідки Новокорецького старостинського округу рівненської області від 11.05.2023 №20-01-15/191 вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Довідка про склад сім`ї №151 від 29.06.2023, видана виконавчим комітетом Циблівської сільської ради Бориспільського району Київської області свідчить про те, що станом на дату її видачі, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , однак [PERSON] там фактично не проживає (а.с.15). 06.06.2022 [PERSON] звернулась до переяславського відділу ДВС у Бориспільському районі Київської області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа виданого на підставі судового наказу № 373/233/22\~2-н/373/33/22 (а.с.16). Постановою старшого державного виконавця Переяславського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Павлюченко М.А. було відкрито виконавче провадження №69165166 від 06.06.2022 та звернуте стягнення на заробітну плату [PERSON] , а відрахування за аліментами проводилось за його місцем роботи (ТОВ «ЛКЗ Штарк») з січня 2022 по травень 2023 року в сумі 116414\~гривень 02\~копійок (а.с.19-28). З відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 12.05.2023 вбачається, що [PERSON] з січня 2022 по травень 2023 року отримувалися доходи. Виконавче провадження із виконання судового наказу № 373/233/22 2-н/373/33/22 закінчене 10.04.2024 у зв`язку із стягненням заборгованості в повному обсязі, про що винесена відповідна постанова (а.с.58). Рішенням суду у цивільній справі №373/915/23 від 04.01.2024, на яке спирається представник позивача, визначено місце проживання [PERSON] , народженого [INFO] , разом із батьком [PERSON] , та припинено стягнення з нього аліментів які стягуються на підставі судового наказу № 373/233/22 2-н/373/33/22 (а.с. 29-35). Цим же рішенням встановлено і те, що що [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліментів на утримання сина [PERSON] після того, як він переїхав до села Новий Корець разом із батьком. Крім того, встановлено, що [PERSON] ввела суд в оману при зверненні із заявою про видачу судового наказу, що її син проживає разом з нею, а не з позивачем, а також вона набула можливості отримувати аліменти від позивача на утримання сина [PERSON] , хоча підстави для цього на той час були відсутні. При цьому вона не тільки матеріально не допомагала в утриманні сина, але й не проявляла належної ініціативи щодо спілкування з ним. Норми права що підлягають застосуванню. Статтею\~51\~Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті\~11\~Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом частини\~1\~статті\~180\~СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти сплачуються тому з батьків з ким проживають діти. Згідно зі змісту частин\~1\~,\~2\~та\~3\~статті\~181\~СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Установивши, що дитина проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, суд відповідно до положень статті\~180\~СК України, статті\~273\~ЦПК України, обґрунтовано вирішив стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх неповнолітнього сина, що здійснюється на виконання судового наказу, необхідно припинити. В цій частині рішення суду набрало законної сили. Щодо вирішення позовних вимог про повернення безпідставно одержаних коштів. Частиною\~1\~статті\~1212\~ЦК України\~передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом\~1\~частини\~1\~статті\~1215\~ЦК України\~не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Рішенням ВС у справі № 382/1728/18від 04.11.2020, на яке посилається представник відповідача встановлено, що в разі наявності судового наказу на стягнення аліментів, не може йти про безпідставність набуття цих виплат. Одночасно із\~цим,\~встановлена рішенням Переяслав Хмельницького міськрайонного суду від 04.01.2024 в справі №373/915/23 обставина «введення суд в оману», щодо підстав для набуття права на аліменти [PERSON] , в контексті проживання з нею дитини [PERSON] , дає суду підстави стверджувати про існування недобросовісності при отриманні права на аліменти з боку набувача. В силу ч. 4 ст. 89 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирішення спору. Позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом. Суд може визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України. В даній ситуації, стороною позивача вимога заявлена без посилання на норму ст. 432 ЦПК України, яка передбачає перелік підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, зазначений судовий наказ фактично виконаний, незаконність його ухвалення не встановлена, а виконавче провадження закрите з цих підстав. Наведені адвокатом Підгайною Н.Й. обставини не підпадають під перелічені в процесуальному законі підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Отже, позовна вимога про визнати судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 у справі №373/233/22 2-н/373/33/22 таким що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , за виконавчим провадженням №69165166 яке перебуває на виконанні у Переяславському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), за період з 14.02.2022 по 20.02.2024, то заборгованість із сплати аліментів у позивача відсутня, що сторонами в справі не оспорюється і крім того, підтверджено постановою про закриття виконавчого провадження. За таких обставин, ця вимога також не підлягає до задоволення. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно стягнутих та сплачені аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , в сумі 116414 гривень 02 копійок, суд зазначає наступне. Аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини, а на момент звернення [PERSON] до суду із заявою про видачу судового наказу, дитина проживала разом із батьком (позивачем у справі). Неправдиві дані подані до суду, стали підставою для видачі судового наказу і як наслідок обтяження позивача, з яким проживав неповнолітній син, аліментними платежами. Відповідно до усталеної судової практики, викладеної Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 759/1206/17 (провадження № 61-40св19), загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання, на що вказував і представник відповідача. Разом з тим, суд зазначає, що предметом цього позову, серед іншого, є повернення безпідставно набутих аліментів, що врегульовано положеннями ст. 1215 ЦК України. Як зазначалось вище, згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Недобросовісність при отриманні права на аліменти з боку [PERSON] , була встановлена рішенням суду у справі №373/233/22 2-н/373/33/22. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Недобросовісність [PERSON] , при отриманні аліментів, не була спростована стороною відповідача при розгляді даної справи. Стягнення із [PERSON] аліментів на підставі судового наказу в примусовому порядку на утримання дитини, яка і так ним утримується, на переконання суду не відповідає принципам законності та справедливості. Ці кошти (аліменти) були сплачені вочевидь за обставин, які створені недобросовісною поведінкою відповідача (набувача аліментів) і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Суд також зауважує, що стороною відповідача, всупереч ст. 81 ЦПК України, не було підтверджено того, що набуті [PERSON] аліментні платежі витрачались на потреби дитини. Судові витрати. При зверненні до суду з позовом, стороною позивача судовий збір не сплачувався, із посиланням на звільнення пільги встановлені у п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». В той же час, стороною позивача заявлено про витрати [PERSON] на правничу допомогу в сумі 30000 гривень. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови, часткової відмови в позові судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Позовні вимоги задоволені частково. З трьох\~вимог,\~заявлених позивачем,\~задоволенню підлягає\~одна і судовий збір суд розраховує із співвідношення 30% розміру позовних вимог, що в даному випадку буде становити 10000 гривень. В той же час, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). В даному випадку, належних та допустимих доказів оплати послуг за правничу допомогу, адвокатом Підгайною Н.Й. не надано, що не дає суду законних підстав для задоволення її заяви.

Outcome: partial