Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

у листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення їх батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі вихованням дитини не займаються, не цікавляться його життям, здоров`ям та матеріально його не утримують. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалась в установленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, позов підтримує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.05.2017 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2017 року та до повноліття дитини (а.с. 17-18). Як зазначено в позовній заяві [PERSON] проживає у рідного діда - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 18.10.2023 року в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач по справі та його дружина - [PERSON] (а.с. 15). Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради своїм висновком від 12 березня 2024 року, вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновок обґрунтований тим, що фактів, які б достовірно свідчили про те, що мати зовсім не турбується про сина, не приділяє йому жодної уваги, наведено не було, а тому позбавлення її батьківських прав не відповідає інтересам дитини (а.с. 80-81). Також, як зазначено у висновку, дитина проживає без реєстрації разом з матір`ю за адресою її реєстрації: [ADDRESS] . Для дитини створені всі належні умови для життя та всебічного розвитку. Під час бесіди дитина повідомила, що його вихованням займаються баба, дід та мати. Про батька він взагалі не згадує. На час відвідування родини за місцем проживання мати дитини - [PERSON] перебувала вдома та готувала їжу. Під час бесіди пояснила, що має проблеми у пошуку роботи, але піклується про дитину, займається її вихованням та розвитком, до адміністративної відповідальності не притягувалась. Вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до [PERSON] . Крім того у висновку зазначено, що відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради, про стан здоров`я [PERSON] піклуються баба та дід дитини. На профілактичні огляди до офтальмолога, у якого дитини перебуває під динамічним наглядом, [PERSON] приводить дід. [PERSON] виконує всі рекомендації лікаря. Батьки дитини здоров`ям сина не цікавляться. Відповідно до довідки Чернігівської загальноосвітньої школи № 3 Чернігівської міської ради, малолітній [PERSON] навчається у 4-А класі. Навчальними досягненнями та розвитком дитини цікавляться дід та баба, які підтримують тісний контакт з класним керівником навчального закладу. Мати дитини [PERSON] , кілька разів забирала його зі школи під час тривалої тривоги та коли [PERSON] скаржився на погане самопочуття. Батько - [PERSON] , розвитком та навчанням дитини не цікавиться, з класним керівником жодного разу не спілкувався. Згідно з довідкою, наданою Новозаводським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини, [PERSON] , станом на 01 грудня 2023 року, становить 206945,52 гривень. Також, судом встановлено, що мати дитини - [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП за ухилення від виконання покладених на неї батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (постанова Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/4106/24). При розгляді даної справи було встановлено, що [PERSON] у період з 01.07.2023 08 год. 00 хв. по 14.02.2024 за місцем мешкання: [ADDRESS] , не займалася вихованням та розвитком свого малолітнього сина, систематично залишала його без батьківського догляду та піклування, не забезпечувала матеріально, не готувала їжу, не прибирала в помешканні. Таким чином, вказаною постановою підтверджується доводи позивача, що відповідач [PERSON] залишала свого сина на тривалий період та не займалася його вихованням і утриманням. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України). Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Отже, суд має виходити з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично ставиться до висновку Органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] [INFO] , оскільки встановлені при розгляді даної справи факти про притягнення матері дитини до адміністративної відповідальності за систематичне та тривале ухилення нею від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, взагалі не досліджувалися при складанні вказаного висновку. Згідно з частинами першою - третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких підстав, враховуючи, що відповідачі належним чином не виконують своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина, тобто самоусунулися від їх виконання та [PERSON] не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно нього, а також надаючи перевагу правам дітей та враховуючи якнайкраще забезпечення їх інтересів, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved