Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутого майна. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що відповідач звернулася за призначенням пенсії, яку було призначено за принципом єдиної черги звернень Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Перевірено пенсійну справу та передано для обробки виплати спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві. Головним управлінням здійснено перевірку пенсійних справ громадян, яким призначено пенсію на підставі формулярів, які підтверджують стаж, набутий на території іноземних держав, у відповідності до діючих міжнародних договорів (угод), укладених Україною з іншими країнами у сфері пенсійного забезпечення, для призначення пенсії та перевірки електронних пенсійних справ одержувачів пенсій з ознакою «міжнародна», на відповідність вимогам постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами). Провівши оцінку завантажених документів в електронній пенсійній справі, встановлено, що у пенсійній справі наявна копія формуляру СZ/UA 205 від 12.09.2021 без супровідного листа, достовірність якої викликає сумніви, оскільки у формулярі СZ/UA 205 відсутній штам вхідної кореспонденції ПФУ. У журналі обліку формулярів для закордонних установ інформація щодо [PERSON] відсутня. Таким чином, [PERSON] при поданні заяви на призначення пенсії через вебпортал додано скановану копію формуляра СZ/UA 205, однак такий формуляр Чеською Республікою не видавався. Також, для призначення пенсії відповідачем була надана довідка про те, що вона дійсно навчалася у Тернопільському СПТУ №1 м. Тернополя з 01.09.1972 по 22.08.1975, однак на запит Головного управління надійшов лист Державного професійно-технічного навчального закладу «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» про те, що [PERSON] у них не навчалася та дана довідка ними не видавалася. Крім того, викликає сумніви і довідка, видана ПрАТ «Птахофабрика Тернопільська» про те, що [PERSON] працювала з 01.10.1975 по 10.08.1977, оскільки станом на день подання позову відповідь від ПрАТ «Птахофабрика Тернопільська» про те, чи дійсно видавалась дана довідка, не надходила. 14.12.2023 [PERSON] листом Головного управління запрошено у відділ обслуговування громадян з оригіналами усіх документів, які долучалися до заяви на призначення пенсії, однак відповідач не з`явилася. За матеріалами пенсійної справи [PERSON] переглянуто тривалість страхового стажу та встановлено, що без врахування стажу, набутого за кордоном, право на призначення пенсії із 24.10.2021 відсутнє, оскільки страховий стаж без врахування стажу, зазначеного у формулярі становить 25 років 06 місяців 21 днів, що недостатньо для призначення пенсії при досягненні 60-ти річного віку. Відповідно, виплату пенсії припинено та нараховано переплату за період з 24.10.2021 по 30.11.2023 в сумі 61\~807,74 грн. Листом Головного управління відповідача повідомлено про переплату та необхідність її повернення на рахунок Головного управління, однак станом на день подання позовної заяви переплата не повернута. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на корить позивача безпідставно отримані кошти в розмірі 61\~807,74 грнта судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явилася, однак подала заяву про уточнення позовних вимог та просить стягнути суму переплати пенсії з відповідача в розмірі 31\~807,74 грн, оскільки остання частково сплатила заборгованість в розмірі 30\~000,00 грн. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, будучи повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Правом на подання відзиву відповідач не скористалася та не подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду постановлено заочний розгляд справи. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що 03 листопада 2021 року відповідач [PERSON] звернулася до Тернопільського об`єднаного управління ПФУ Тернопільської області за призначенням пенсії, котрій з 24 жовтня 2021 року було призначено пенсію за віком, про що свідчить заява [PERSON] за призначенням/перерахунком пенсії від 03.11.2021. Стаж для розрахунку права на пенсію за віком, згідно даних електронної пенсійної справи становить 33 роки, 01 місяць, 21 день, до якого зараховано: період навчання з 01.09.1977 по 25.06.1981, на підставі диплому від 30.06.1981 № 088312 (03 роки, 09 місяців, 25 днів); догляд за дитиною до 3-х років з 26.09.1981 по 08.03.1986 (04 роки, 05 місяців, 13 днів); періоди роботи згідно записів у трудовій книжці і уточнюючих довідок (17 років, 03 місяці, 13 днів); періоди роботи з 01.06.2009 по 31.12.2016, на підставі формуляра СZ/UA 205 (07 років, 07 місяців, 0 днів). Судом з`ясовано, що Головним управлінням здійснено перевірку пенсійних справ громадян, яким призначено пенсію на підставі формулярів, які підтверджують стаж, набутий на території іноземних держав, у відповідності до діючих міжнародних договорів (угод), укладених Україною з іншими країнами у сфері пенсійного забезпечення, для призначення пенсії та перевірки електронних пенсійних справ одержувачів пенсій з ознакою «міжнародна», на відповідність вимогам постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами). Провівши оцінку завантажених документів в електронній пенсійній справі, встановлено, що у пенсійній справі наявна копія формуляру СZ/UA 205 від 12.09.2021 без супровідного листа, та в якому відсутній штам вхідної кореспонденції ПФУ. У журналі обліку формулярів для закордонних установ, який ведеться у Відділі методології та організації роботи з обслуговування громадян управління обслуговування громадян, інформація щодо направлення та отримання формуляру на [PERSON] відсутня. 14.12.2023 [PERSON] листом Головного управління № 1900-0214-8/53374 запрошено у відділ обслуговування громадян з оригіналами усіх документів, які долучалися до заяви на призначення пенсії. За матеріалами пенсійної справи [PERSON] переглянуто тривалість страхового стажу та встановлено, що без врахування стажу, набутого за кордоном, право на призначення пенсії із 24.10.2021 відсутнє, оскільки страховий стаж без врахування стажу, зазначеного у формулярі СZ/UA 205 від 12.09.2021 становить 25 років 06 місяців 21 днів, що недостатньо для призначення пенсії при досягненні 60-ти річного віку. Також, для призначення пенсії відповідачем була надана довідка № 34 від 05.04.2021, видана Державним професійно-технічним навчальним закладом «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» про те, що [PERSON] дійсно навчалася у Тернопільському СПТУ № 1 м. Тернополя з 01.09.1972 по 22.08.1975. На запит Головного управління надійшов лист Державного професійно-технічного навчального закладу «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» № 22 від 19.01.2024 про те, що [PERSON] у них не навчалася, довідка № 34 від 05.04.2021 ними не видавалася. Крім того, згідно довідки, виданої ПрАТ «Птахофабрика Тернопільська» від 26.08.2021 № 130 вбачається, що [PERSON] працювала з 01.10.1975 по 10.08.1977. Судом з`ясовано, що відповідь від ПрАТ «Птахофабрика Тернопільська» про те, чи дійсно видавалась дана довідка, до позивача не надходила. Відповідно до довідки про переплату пенсії від 29.01.2024 Відділу перерахунків пенсій № 1 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за № 608/03-16 від 31.01.2024 вбачається, що на підставі надісланої доповідної записки № 1/01-16 від 17.01.2024 по пенсійній справі № 191950013164 одержувача пенсії [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] встановлено, що у зв`язку із наданням пенсіонером недостовірних документів право на призначення пенсії із 24.10.2021 відсутнє. Сума переплати пенсії із 24.10.2021 по 30.11.2023 становить 61 807,74 грн. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за № 1900-0503-8/5822 від 02.02.2024, відповідачу [PERSON] повідомлено про переплату та необхідність її повернення на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Однак, відповідачем переплата пенсії не повернута. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 31\~807,74 грн, оскільки переплата пенсії виникла внаслідок подання пенсіонером недостовірних даних, тобто безпідставне набуття та збереження майна було результатом поведінки набувача майна, відтак вважає, що пенсійний орган має право на стягнення з відповідача вказаної суми переплати. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст.\~50\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Абзацом 3 пункту 2 розділу ІІІ Порядку передбачено те, що надміру виплачені суми пенсії відшкодовуються відповідно до Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постаново правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003\~року №6-4,\~зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 р.\~за №374/7695. Пунктом 3 Порядку повернення сум пенсій встановлено те, що\~суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або\~подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 ЗУ «Про\~загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до частин першої, другої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту\~статті 1212 ЦК України\~можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Конструкція\~статті 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Оскільки, відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення, заборгованість перед Пенсійним фондом України є заборгованістю перед державою. Таким чином, безпідставно набута відповідачем пенсія понад розмір, визначений законодавством, фактично, є завданням майнової шкоди державному бюджету та призводить до порушення інтересів держави в особі Пенсійного фонду України. Під час розгляду справи представник позивача подала до суду заяву про уточнення суми позовних вимог та просить стягнути суму переплати пенсії з відповідача в розмірі 31\~807,74 грн, оскільки остання частково сплатила заборгованість в розмірі 30\~000,00 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів на спростування вимог сторони позивача та правомірності отримання коштів стороною відповідача суду надано не було, а тому, суд дійшов висновку, що переплата була здійснена внаслідок зловживань відповідача. Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України). За вказаних обставин, оскільки переплата пенсії виникла внаслідок подання відповідачем недостовірних даних, тобто безпідставне набуття та збереження майна було результатом поведінки набувача майна, відтак, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача суму переплати\~пенсії,\~виплачену\~надміру внаслідок\~зловживань з\~боку пенсіонера,\~за період\~з 24\~жовтня 2021\~року по\~30\~листопада 2023\~рокув розмірі 31\~807,74 грн, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у\~разі\~задоволення позову\~-\~на\~відповідача; 2)\~у\~разі\~відмови в\~позові\~-\~на\~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позов задоволено, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3\~028,00 грн сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved