Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

До суду Рівненської області звернулась заявник із заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем. Просить встановити факт постійного проживання разом з дядьком [PERSON] станом на його дату смерті [INFO] у спільному будинку [ADDRESS] . У заяві зазначає, що [INFO] помер дядько [PERSON] , про що 06.04.2021 складено актовий запит №33 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті дядька відкрилася спадщина на належне йому на праві власності майно. За життя покійний дядько мав у своїй приватній власності житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього покійний дядько мав у свої власності дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,11 га., що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №244704 виданим 01.10.2008. Вищевказану частку житлового будинку та вищевказані земельні ділянки покійний дядько прийняв в порядку спадкування, після смерті своєї матері (баби Заявника) [PERSON] , але документально не оформив своє право на них за життя. Для оформлення права власності на вищевказане майно в порядку спадкування по закону після смерті дядька [PERSON] , 19.02.2024 заявник звернулася до приватного нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину. Однак 19.02.2024 нотаріус повідомив, що факт проживання зі спадкодавцем на день його смерті - не підтверджено належними документами, а відтак видати свідоцтво про право на спадщину за законом він не може. У зв`язку з викладеним змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі своїм дядьком. Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року заяву прийнято до розгляду. Позивач в судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у ній. Зазначила, що проживала разом із дядьком, доглядала за ним та вела з ним спільне господарство (садили огород, тримали свійських тварин, доглядали за подвір`ям та будинком, ремонтували його та ін.), мала спільні права та обов`язки, які ніколи і ніким не ставився під сумнів, постійно супроводжувала покійного в медичні заклади, до органів пенсійного фонду, купувала йому ліки та займалася похованням померлого. Дядько помер у віці 50 років, випивав, не був одруженим та не мав дітей, перебував на її утриманні. Крім дядька, заявниця з 2001 року мала власну сім`ю: чоловіка та дітей, які постійно проживали разом з нею. З 2015 року постійно проживала з дядьком, він був членом її сім`ї. При, цьому її чоловік та четверо дітей також проживали з нею за однією адресою, за якою проживав дядько. А до 2015 року сім`я проживала у своєму будинку по [ADDRESS] . Що стосується рідні покійного, то мати заявниці [PERSON] доводилася останньому сестрою, претензій щодо спадкового майна після смерті брата не має. Інший їх брат [PERSON] раніше проживав у Полтавській області, помер. Підтверджуючі документи надати не може, у зв`язку з тим, що не спілкувалися між собою. Представник заінтересованої особи Березівської сільської ради у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши позивача та свідків, вивчивши матеріали справи встановив наступне. Заявник звернулася з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті. Із роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається із постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, 19.02.2024 приватний нотаріус Сарненського РНО Рівненської області Тарасюк О.Г., вивчивши документи, подані [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дядька - [PERSON] , який помер [INFO] ,- відмовив заявниці у видачі свідоцтва з тієї підстави, що [PERSON] не проживала разом із спадкодавцем на час відкритя спадщини та не подала заяви до нотконтори у шестимісячний строк для прийняття спадщини, тобто вважається такою, що пропустила строк для прийняття спадщини. Водночас, відповідно до п.3 ст. 1272 ЦК України останній роз`яснено право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Стаття 1216\~ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ( ст.. 1268 ЦК України). Статтею 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається із часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець, протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно із ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що заявниця - [PERSON] дійсно здійснювала догляд за [PERSON] , який їй доводився дядьком, після того, як він помер поховала. Свідок [PERSON] дала покази, що заявниця жила з дядьком сама, без сім`ї. Приходила, йому допомагала, там і ночувала. Проте, в цій частині вказані показання суперечать поясненням заявниці, яка стверджувала суду, що постійно проживала з своєю сім`єю (чоловік, четверо дітей) за місцем проживання дядька. Окрім того, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] власної сім`ї не мав, в останні три чотири місяці свого життя був лежачим у зв`язку з хворобою. Догляд за ним здійснювала заявниця [PERSON] та її мати [PERSON] , але здебільшого заявниця. Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що свідок чітко зазначила, що заявниця, вийшовши заміж, звела будинок неподалік, де і проживала разом з чоловіком та дітьми. Вона фізично не мала змоги постійно проживати з дядьком по [ADDRESS] , оскільки не могла залишити власну сім`ю: дітей та чоловіка і перейти жити до дядька, але допомагала дядьку до останніх його днів: готувала їсти, допомагала по дому. Також свідок повідомила, що на початку війни брат покійного - [PERSON] повернувся у село Березове, та час від часу їздив на Полтавщину і знову повертався. Вона його часто бачила, однак, не спілкувалась, тому, що той німий, не розмовляє. Проаналізувавши покази свідків, суд загалом оцінює їх критично, оскільки свідками не підтверджено факт та обставини спільного постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на момент його смерті в розумінні положень частини 3\~статті 1268 ЦК України, а саме показами свідків не підтверджено наявності у сторін сумісного побуту, спільного господарства. Від допиту свідка [PERSON] заявник відмовилась. В судовому\~засіданні підтверджено,\~що заявниця\~являється племінницею\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] \~у с.\~Березове,\~актовий запис\~33\~(а.с.8)\~.\~Окрім того,\~заявниця є\~власником \~частини житлового будинку ( [ADDRESS] .(а.с.15-16 18). Згідно довідки Березівської сільської ради №526 від 15.08.2024, [PERSON] на момент смерті [INFO] постійно проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.10). Також в довідці зазначено, що разом з ним постійно проживала без реєстрації племінниця [PERSON] .. Проте, вказана обставина спростовується показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що заявниця постійно проживала разом з чоловіком та дітьми, про що стверджувала і сама заявниця, проте, за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] , а не по [ADDRESS] . Разом з тим, дійсно, здійснювала догляд за покійним, взяла на себе витрати на його поховання. Згідно довідки Березівської сільської ради №828 від 19.03.2024, [PERSON] отримала грошову допомогу на поховання (а.с.11). Здійснення витрат з поховання спадкодавця суд не приймає у якості доказу спільного проживання, оскільки здійснення обов`язку з поховання померлого суд вважає цілком природнім проявом близьких родинних стосунків, який, однак, не може слугувати доказом на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю. Суд зазначає, що здійснення догляду та проживання зі спадкодавцем на момент смерті останнього не є тотожними фактами і різняться між собою. Оскільки здійснення догляду за життя особи: допомога у веденні господарства, придбання продуктів харчування одягу, взуття, за необхідності ліків, гарне дбайливе ставлення, опіка, моральна підтримка, понесення витрат на поховання самі по собі не доводять про постійне спільне проживання і не свідчить про факт постійного проживання зі спадкодавцем на час смерті останнього. Так, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Одночасно факт спільного проживання зі спадкодавцем, передбачає сумісний побут та ведення спільного господарства. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Дослідивши матеріали по справі, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що в задоволенні заяви про встановлення факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час його смерті слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Outcome: dismissed