Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.09.2023 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначав, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 в справі № 552/2601/18 стягнуто з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на користь відповідача. Вказував, що з 01.06.2023 малолітній [PERSON] постійно проживає разом з ним, він опікується інтересами і потребами дитини, а відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. В поданій до суду позовній заяві просив звільнити його з 01.06.2023 від сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , 2016 року народження, та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів заробітку до досягнення повноліття. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25.09.2023 відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] 21.11.2023 подала до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що між сторонами по справі виникали сварки щодо визначення порядку спілкування з дитиною, а в травні 2023 року [PERSON] почав утримувати сина в себе без згоди матері. Зазначала, що [PERSON] забрав дитину, агресивно поводиться, вона не має можливості спілкуватися з сином, цікавитися його справами та станом здоров`я. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити. 21.11.2023 відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що дійсно сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, та мають сина [PERSON] , 2016 року народження. Вказувала, що за судовим рішенням з [PERSON] на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина, син постійно проживав з нею та знаходився на її утриманні, вона в повній мірі виконувала батьківські обов`язки та виховувала сина, опікувалася ним. Позивач зазначала, що між нею та [PERSON] часто виникали сварки, пов`язані із різними поглядами щодо порядку спілкування з дитиною, в травні 2023 року [PERSON] взяв сина і почав утримувати в себе без згоди матері. В поданій до суду зустрічній позовній заяві просила визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.11.2023 зустрічний позов [PERSON] об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] . 21.12.2023 [PERSON] подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , де зазначив, що твердження відповідача про утримання дитини без згоди матері не відповідає дійсності, натомість [PERSON] з 01.06.2023 по жовтень 2023 року не заперечувала щодо проживання дитини з батьком. Він належним чином виконує батьківські обов`язки, має самостійний дохід, належні умови для проживання дитини, піклується про її фізичне та духовне виховання, син висловлює своє бажання проживати з батьком. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25.01.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач [PERSON] та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, в задоволенні вимог за зустрічним позовом просили відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні вимог за зустрічною позовною заявою та просили визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити. Суд, заслухавши позивача та представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, показання свідків, заслухавши думку малолітньої дитини, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (попередні прізвища [PERSON] з 24.10.2015 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 в справі № 552/2601/18. Сторони по справі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 в справі № 552/2601/18 за позовними вимогами [PERSON] стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. По справі № 552/2601/18 судом виконано виконавчий лист, який було пред`явлено на примусове виконання до органів державної виконавчої служби. Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з нормами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання визначення місця проживання [PERSON] , 2016 року народження, було предметом розгляду органу опіки та піклування. Згідно з висновком виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради, що затверджений рішенням від 23.01.2024 № 15, орган опіки та піклування при визначенні місця проживання малолітньої дитини покладається на розсуд суду. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі N 6-1945цс17). Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В даній справі судом встановлено, що між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] склалися недоброзичливі, напружені стосунки, виникають конфлікти. Поведінка сторін по відношенню один до одного є некоректною, кожен із сторін не критичний до своєї поведінки, у сторін відсутні бажання налагодити конструктивну комунікацію між собою. Встановлено, що станом на час вирішення справи судом малолітній [PERSON] , 2016 року народження, фактично проживає з батьком, яким створено належні та гармонійні умови для проживання дитини. [PERSON] , 2016 року народження, за місце проживання з батьком згідно з даними акту обстеження має належні житлово-побутові умови. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] жодним чином не ухиляється від виховання та утримання дитини, постійно виявляє наміри на зустрічі з сином, на спілкування з ним, надання допомоги як матеріальної, так і у вихованні та піклуванні про здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідач [PERSON] має щире бажання налагодити контакт з малолітнім сином, але малолітній [PERSON] , 2016 року народження, висловлює безальтернативне бажання проживати виключно з батьком та категорично не погоджується проживати з матір`ю. Зазначені обставини дають суду підстави вважати про недоцільність на даний час встановлювати місце проживання малолітнього [PERSON] , 2016 року народження, з матір`ю [PERSON] . В даній справі відсутні підстави постановляти рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю всупереч думки самої дитини, оскільки це буде суперечити інтересам самого малолітнього [PERSON] , 2016 року народження. Суд, ухвалюючи рішення у найвищих інтересах дитини та для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з нею є безпідставними та не підлягають задоволенню. Посилання [PERSON] в судовому засіданні на ту обставину, що позивач [PERSON] чинить їй перешкоди в спілкуванні та вихованні дитини не може бути оцінено судом як підстава для визначення місця проживання дитини з матір`ю. Згідно ст. 150 СК України батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Судом встановлено, що станом на час вирішення справи судом, малолітній [PERSON] , [INFO] , фактично проживає з батьком [PERSON] . Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача, оскільки змінилися обставини, які слугували підставою для стягнення аліментів, а саме, син проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про припинення стягнення аліментів є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Необхідно звільнити з 01.06.2023 [PERSON] від сплати аліментів на корить [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягнуті рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 в справі № 552/2601/18. При вирішенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів суд приходить до таких висновків. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені в ст. 181 СК України, згідно з якою способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не ухиляється від матеріального утримання малолітнього сина, жодним чином не порушує прав [PERSON] , як батька, на утримання дитини, так і прав самого малолітнього [PERSON] , 2016 року народження. Натомість, позивач [PERSON] вчиняє свідомі дії, не бажаючи отримувати допомогу від позивача як в грошовій, так і в натуральній формі, в тому числі і шляхом передачі такої допомоги безпосередньо дитині. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] виконує свої батьківські обов`язки з утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є безпідставними та не підлягають задоволенню. Частиною 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог [PERSON] про звільнення від сплати аліментів йому підлягають відшкодуванню відповідачем понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1073,60 грн. Понесені відповідачем судові витрати у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог не підлягають відшкодуванню.

Outcome: partial