Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 26 квітня 2024 року до суду надійшла позовна заява згідно якої позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] з 2013 року по 2020 рік проживали у шлюбі, який у травні 2021 року розірвано, від шлюбу [INFO] народилась донька [PERSON] . Відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 22 квітня 2021 року судом видано судовий наказ та стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини, який було направлено для примусового виконання, однак вжиті Летичівським відділом державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Летичівський відділ ДВС) заходи не дали результатів і за період з липня 2023 року по 31 березня 2024 року в рахунок погашення заборгованості з аліментів не сплачено будь-яких коштів. Згідно довідки-розрахунку державного виконавця заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на дитину станом на 01 квітня 2024 року становить 38715,40 грн. Позивачем здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з червня 2023 року по 31 березня 2024 року, який становить 35623,95 грн. Однак, враховуючи обмежений граничний розмір стягнення пені, встановлений ч. 1 ст. 196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки в сумі 35623,95 грн. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 2. 26 квітня 2024 року до суду надійшла позовна заява. 3. 01 травня 2024 року до суду надійшли відомості про місце реєстрації відповідача. 4. 02 травня 2024 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 5. Судові засідання призначалися на: 28 травня 2024 року, 13 і 25 червня 2024 року. ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 6. 25 червня 2024 року [PERSON] подала заяву і просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду не заперечує. 7. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлений належним чином згідно з вимогами ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, причин неприбуття не повідомив, не заявляв клопотання про розгляд справи у його відсутність, не подав ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві. 8. Представник третьої особи - Летичівського відділу ДВС не з`явився, про розгляд справи повідомлений, у письмовому вигляді правову позицію у справі не висловив. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 9. Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 10. У ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ч. 1). Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 2). 11. За приписами Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ч. 1 ст. 8). Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11). На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ч. 1 ст. 12). Аналіз наведених норм Закону України «Про охорону дитинства» свідчить, що витрати на потреби дитини також мають бути однаковими для кожного з батьків. 12. В ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2). Одним із основних прав дитини є право на утримання. За змістом ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3). Аналіз абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України дає підстави для висновку, що у будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. В силу ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. 13. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). У абз. 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За змістом абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Отже, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до цієї особи відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. В СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7). Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (ч. 1 ст. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19). Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. 14. Тобто, відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. 15. У постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 і зробила висновок про те, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. V. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 16. [INFO] народилася [PERSON] , її батьками є [PERSON] і [PERSON] . 17. 21 квітня 2021 року Летичівським районним судом Хмельницької області видано судовий наказ (справа №678/346/21, провадження №2-н-678-9/21) за змістом якого наказано: стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх можливих видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 квітня 2021 року і до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . 18. Судове рішення звернуто до примусового виконання і постановою від 06 травня 2021 року відкрито виконавче провадження №65341138 з примусового виконання судового наказу №2-н-678-9/21, виданого 22 квітня 2021 року Летичівським районним судом Хмельницької області про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] на користь [PERSON] 05 квітня 2024 року постановами головного державного виконавця Летичівського відділу ДВС накладено арешт на кошти боржника [PERSON] та встановлено тимчасове обмеження боржнику: у праві керування транспортними засобами; у праві полювання; у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно судового наказу. 19. Державним виконавцем Летичівського відділу ДВС видано довідку-розрахунок сплати та заборгованості з виплати аліментів за виконавчим документом №2-н-678-9/21, який виданий Летичівським районним судом Хмельницької області 22 квітня 2021 року, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання однієї дитини, згідно якої: нараховано за період з 15 квітня 2021 року по 01 квітня 2024 року - 78381,50 грн., сплачено за період з 15 квітня 2021 року по 01 квітня 2024 року - 39666,10 грн., заборгованість станом на 01 квітня 2024 року - 38715,40 грн. 20. 24 квітня 2024 року [PERSON] сформувала розрахунок пені за прострочення сплати аліментів згідно якого загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 01 липня 2023 року по 17 квітня 2024 року становить 35623,95 грн. 21. 25 червня 2024 року позивачем [PERSON] надано суду нову довідку державного виконавця згідно якої: нараховано за період з 15 квітня 2021 року по 19 червня 2024 року - 79745,75 грн., сплачено за період з 15 квітня 2021 року по 19 червня 2024 року - 53138,29 грн., заборгованість станом на 19 червня 2024 року - 26607,46 грн. 22. В матеріалах справи відсутні відомості, що сторони оскаржили до суду розмір заборгованості із сплати аліментів, який встановлено як станом на 01 квітня 2024 року, так і станом на 19 червня 2024 року довідками-розрахунками державного виконавця Летичівського відділу ДВС. VІ. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 23. Так, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . 21 квітня 2021 року видано судовий наказ і з відповідача на користь позивача на утримання дитини стягнуто аліменти. Позивач пред`явила виконавчий документ до примусового виконання, однак відповідач не постійно сплачував аліменти, згідно довідки-розрахунку сплати та заборгованості з виплати аліментів, яка видана державним виконавцем, заборгованість відповідача станом на 19 червня 2024 року становить 26607,46 грн. Позивач надала суду власний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, який сформований на підставі довідки-розрахунку сплати та заборгованості з виплати аліментів, яка видана державним виконавцем станом на 01 квітня 2024 року. Відповідач розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, який наданий позивачем, не спростував та не надав суду свій розрахунок, не навів об`єктивних підстав, які перешкоджали йому своєчасно сплачувати аліменти на дитину, не надав доказів про сплату аліментів і погашення заборгованості в повному обсязі. 24. Сукупність встановлених обставин дає суду підстави для висновку, що саме з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей за судовим рішенням, виникла заборгованість зі сплати аліментів, це свідчить про наявність підстав для стягнення з нього неустойки (пені) згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України. 25. Суд приймає за основу заборгованість по аліментах згідно довідки-розрахунку державного виконавця станом на 19 червня 2024 року, адже у ньому відображено дані про заборгованість, актуальні станом на момент вирішення справи судом, тому, зважаючи на обмеження, визначені у абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) в розмірі 26607,46 грн. 26. Позивач самостійно надала суду новий розрахунок заборгованості державного виконавця, однак не надала новий розрахунок пені за прострочення сплати аліментів та не зменшувала розмір позовних вимог. За цих обставин наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з положень абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України. 27. Відповідач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження його перебування у такому матеріальному та сімейному стані, який би об`єктивно свідчив про необхідність зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, визначеного згідно абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, тому суд не знаходить підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 196 СК України. VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 28. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довела правомірність своїх вимог, водночас відповідач не надав доказів, які спростовують твердження позивача, що є його процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, однак частково з визначених у мотивувальній частині рішення суду підстав. VІІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 29. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у даній справі, тому враховуючи вимоги ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір, який підлягав сплаті позивачем при поданні позовної заяви до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial