Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони проживали спільно однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу до серпня 2022 року. Від цих стосунків у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, відповідач не проявляла себе як матір, оскільки не піклувалась про дитину, не проявляла заінтересованості у вихованні сина, не забезпечувала належного догляду, а лише займалася собою. У серпні 2022 року відповідач зібрала свої речі та повідомила позивача, що ані дитина, ані чоловік їй не потрібні, та що вона переїжджає на територію так званої «днр». За допомогою соціальних мереж позивачу стало відомо, що відповідач вийшла заміж на військового держави-агресора. З того часу відповідач не відповідає на дзвінки позивача, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його долі та не цікавиться його станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечую необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі, що свідчить про ухилення відповідачем від своїх батьківських обов`язків. На підставі цього позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про позбавлення останньої батьківських прав. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2024 року було прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2024 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання не з`явився позивач, відповідач та треті особи, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, зокрема надсиланням судових повісток за місцем реєстрації відповідача, розміщенням оголошення на веб-сайт "Судова влада" на сторінці Добропільського міськрайонного суду Донецької області. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина. Також зазначила, що відповідач виїхала до так званої «днр» або рф, та після цього одружилася із невідомим чоловіком, на підтвердження чого було надано фотознімки, на яких зображена відповідачка під час укладання шлюбу у відділі РАЦС, та на яких на задньому фоні зображена символіка так званої «днр». Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за місцем реєстрації відповідача копію рішення суду для відома. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.06.2023 року у справі 227/365/23, було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та визнано його батьком [PERSON] , [INFO] . Також рішенням суду було внесено зміні до актового запису про народження дитини, та змінено прізвище на « [PERSON] » а по батькові на « [PERSON] » (а.с.15-20) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.2023 року, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . (а.с.21) Розпорядженням начальника Слов`янської міської військової адміністрації № 1963 від 27.10.2023 року, [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів і зазнала психологічне насильство. (а.с.24-25) Актом про фактичне проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що останній мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із бабусею [PERSON] та батьком [PERSON] , що підтверджується підписами сусідів. (а.с.26) Згідно довідок № 1429-5002904397 від 11.08.2023 року та № 1429-5002905331 від 11.08.2023 року, які видані Управлінням соціального захисту населення Словянської міської військово-цивільної адміністрації, [PERSON] та [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами та проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с.27, 28) Також судом було досліджено фотознімки відповідача, із її соціальних мереж, під час укладання шлюбу у відділі РАЦС, на яких на задньому фоні зображена символіка так званої «днр». (а.с.29) Будь-яких заперечень з цього приводу відповідач не навела та взагалі протягом судового розгляду даної справи не зробила будь-яких спроб виправити своє ставлення до дитини. 01.03.2024 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації про позбавлення батьківських прав, в якому орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . (а.с.73-74) Висновок є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не проявляє відносно своєї дитини турботи та піклування, не проявляє зацікавленості в її долі, що свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ч. 1 ст. 164 СК України, суд може позбавити матір, батька батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Зі змісту положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8ст.7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. З наведених норм вбачається, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що судом було встановлено, що відповідач належним чином свої батьківські обов`язки не виконує, постійно нехтує сімейними цінностями, дитина знаходиться на повному забезпечені батька та фактично позбавлена батьківського піклування зі сторони матері, суд доходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що повною мірою відповідатиме інтересам дитини. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved