Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Представник позивача, [PERSON] [PERSON] , звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить суд встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме: встановити той факт, що померла [INFO] [PERSON] є матір`ю [PERSON] ; встановити факт, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] є останнє місце її проживання за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла, [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження позивача, що було виконано російською мовою встановлено, що матір`ю позивача « [PERSON] » є « [PERSON] », в той час як в паспорті громадянина України позивача зазначено його прізвище як [PERSON] . Дані невідповідності у документах, позивач виявив, коли вирішив оформлювати документи про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] та такі невідповідності можуть стати підставою для відмови нотаріусом у видачі відповідного свідоцтва у зв`язку з не підтвердженням факту родинних відносин зі спадкодавцем. Різниця у написані прізвища позивача і його матері в одну літеру є наслідком довільного перекладу прізвища на українську мову, якою було складено документи. Позивач звернувся з даною вимогою до суду, з метою надання можливості йому отримати свідоцтво на право на спадщину за заповітом після смерті матері. Як зазначено в позовній заяві, відповідно до свідоцтва про право власності, [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] . Позивач на момент смерті матері був зареєстрований з 1978 року за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] проживала разом з сином [PERSON] по зазначеній вище адресі. За час спільного проживання останні вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет, обробляли город, несли спільні витрати, ремонтували оселю. Потім мати захворіла та позивач продовжував здійснювати догляд за останньою, купував ліки, продукти харчування, обробляв огород. Коли мати померла, здійснив поховання матері. Після смерті матері, позивач вступив в управління зазначеним вище будинком, сплачує комунальні послуги, проводить ремонтні роботи, розпоряджається її майном та особистими речами на власний розсуд. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] . Позивач звернувся до Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою для видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області від 27.09.2023 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] , оскільки неможливо встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину після померлої [PERSON] , так як позивач не надав документ, що підтверджує місце відкриття спадщини. Як вказує представник позивача у позовній заяві, за час спільного проживання, [PERSON] з [PERSON] вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет, обробляли огород, несли спільні витрати, сплачували комунальні послуги, ремонтували оселю. Потім мати захворіла, [PERSON] займався лікуванням матері, купував їй ліки, здійснював належний догляд, відвідував останню в лікарні. В 1999 році мати померла. На день її смерті, [PERSON] продовжував проживати у зазначеному вище будинку, управляти ним, сплачувати комунальні послуги, проводити ремонтні роботи, розпоряджатися майном матері, особистими речами на власний розсуд. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері. Задоволення позовної заяви для позивача має юридичне значення, оскільки має намір реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті матері. Представник позивача просила задовольнити позовну заяву з підстав зазначених у позові. Представником Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області Шенькарук С.М. надано суду заяву, про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч.1, ч.5, ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 14.10.1996 складено відповідний актовий запис №86 Русько-Лозівською Радою Дергачівського району Харківської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Відповідно до свідоцтва про народження позивача, що складено російською матір`ю « [PERSON] » зазначена « [PERSON] », в той час як в паспорті громадянина України позивача зазначено його прізвище як [PERSON] . Дані невідповідності у документах, позивачем було виявлено в процесі оформлення документі про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . Так, різниця у написані прізвища [PERSON] та померлої [PERSON] виникла під час перекладу прізвища на українську мову. Встановлення даного факту необхідно позивачу, з метою надання можливості отримати свідоцтво на право на спадщину за заповітом після смерті матері, в зв`язку з чим необхідно встановити факт родинних відносин [PERSON] та її сина [PERSON] . Відповідно до положень ст.293 ЦПК України суд встановлює юридичні факти, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (зі змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.005.1998 року) «відповідно по п. 1 ст. 273 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану .» Так, на підставі наданих до суду письмових доказів, судом встановлено, що померла [PERSON] є матір?ю позивача [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності, [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] . Позивач звернувся до Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою для видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області від 27.09.2023 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] , оскільки неможливо встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину після померлої [PERSON] , так як позивач не надав документ, що підтверджує місце відкриття спадщини. Згідно довідки Русько-Лозівського старостинського округу від 18.09.2023, не має інформації за якою адресою, з ким та в який період була зареєстрована померла, оскільки після пожежі в приміщенні старостату внаслідок ракетного удару через військову агресію рф, була знищена вся документація з оргтехнікою. Позивачем надано суду акт обстеження за фактом проживання особи на території Русько-Лозівського старостинського округу по вул. Лозівській 129 від 06.10.2023, відповідно до якого разом з [PERSON] по зазначеній вище адресі проживала його мати [PERSON] , яка померла у 1996 році. За час спільного проживання, останні вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет, обробляли огород, несли спільні витрати, сплачували комунальні послуги, ремонтували оселю. Потім мати захворіла, [PERSON] займався лікуванням матері, купував їй ліки, здійснював належний догляд, відвідував останню в лікарні. В 1996 році мати померла. На день її смерті, [PERSON] продовжував проживати у зазначеному вище будинку, управляти ним, сплачувати комунальні послуги, проводити ремонтні роботи, розпоряджатися майном матері, особистими речами на власний розсуд. Акт складено в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , підписаний депутатом округу [PERSON] та сусідами. Відповідно до виписки з рішення ВК Русько-Лозівської сільської ради за №22 від 23.02.1996 встановлено, що [PERSON] передано безоплатно в приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,19 га , де станом на 1996 рік зазначено, що [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] , таким чином до смерті матері останній мешкав по зазначеній вище адресі. Вказані обставини також підтверджені показаннями свідка [PERSON] . За приписами\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦК України\~встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, застосовуються положення\~ЦК України. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~ЦК України, положення цього\~кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.1\~статті 524 ЦК Української РСР\~(далі -ЦК Української РСР), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно із\~ст.525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим\~день, зазначений в\~статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК Української РСР\~визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме,\~місцезнаходження майна або його основної частини. Як вбачається із\~статті 527 ЦК Української РСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч.1\~ст.548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 305/235/17. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення свідка, суд вважає що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є останнє її місце проживання, тобто фактичне прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] є доведеним. Відповідно до\~ст.86 ЦК Української РСР, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються\~Законом України "Про власність"\~( 697-12 ), цим Кодексом, іншими законодавчими актами. ( Із змінами, внесеними Законом №3718-12 від 16.12.93) Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 67\~Закону України "Про нотаріат"\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. З урахуванням відмови нотаріуса виник цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 227/3750/19. Враховуючи відсутність всіх необхідних документів у позивача для подальшого вирішення питання прийняття спадщини у позасудовому порядку, суд вважає за можливе вирішити питання права власності на спадщину. Згідно відповіді завідувача Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області А. Маслій від 20.12.2023 №1918/01-16, після померлої [INFO] [PERSON] нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №274/2023, із заявою про видачу свідоцтва про право власності звернувся син спадкодавця, [PERSON] . Більше із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, заповітів від [PERSON] посвідчених Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області не було, свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Приписами\~ст. 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Приписами\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справі «Серявін та інші проти України», №4909/04, §58, рішення від 10.02.2010, Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Враховуючи вище викладене, зважаючи на всі докази в їх сукупності, а також на відмову нотаріуса, беручи до уваги відсутність інших спадкоємців за законом, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного,

Outcome: approved