Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 27 квітня 2012 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу у подружжя народився син, [PERSON] , [INFO] Позивач посилається на те, що подружнє життя у них не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені з березня 2022 року, сторони не проживають разом вже тривалий час, спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки, будь-які почуття або спільні інтереси між сторонами відсутні, подальше примирення між ними та спільне проживання є неможливим. З цих підстав, позивач просив розірвати шлюб у судовому порядку. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 13.06.2024 року судом отримано заяву відповідача про розгляд справи за її відсутності. В заяв відповідач повідомила, що у зв`язку з життєвими обставинами не може взяти участь в судовому засіданні, просила здійснити розгляд справи без ї участі. Зазначила, що погоджується з розірванням шлюбу, проти позову не заперечує, просила розірвати шлюб. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Сплата позивачем судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн підтверджується квитанцією № 8213-4220-4877-7033 від 28.05.2024 року. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідач визнала позов у повному обсязі, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved