Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сторони не проживають разом, а син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Також вказує, що відповідач не займається вихованням сина та не надає матеріальної допомоги на його утримання. На підставі наведеного, просить суд стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , в розмірі 3000 грн. щомісяця до його повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3000 гривень. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява відповідно до якої позовні вимоги визнав, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на сина в розмірі 3000 грн. щомісяця та розгляду справи у його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 3). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, №3\~зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За ст. 180 СК України, відповідач [PERSON] як батько зобов`язаний утримувати малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментні витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як визначено в ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до суду. На підставі викладених обставин, беручи до уваги, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати сина до настання ним повноліття, а також те, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо стягнення з нього аліментів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме з [PERSON] , слід стягувати на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 3000 грн. щомісяця, починаючи з 23 листопада 2021 року до настання його повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі\~у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 180-184, 191 СК України та

Outcome: approved