Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

У квітні 2024 року Чернігівська міська рада звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути грошові кошти в сумі 29991 грн. 60 коп. Обґрунтовано позов тим, що [PERSON] , на підставі договору дарування № 1315 від 22.12.2017, була власником нерухомого майна, а саме: складу, майстерні «Н-2», «Н-1», площею 321,1 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Вказані об`єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності з кадастровим номером: 7410100000:01:012:0320, площею 0,0435 га. Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-0001121162023 від 14.06.2023 земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:01:012:0320 зареєстрована 14.06.2018 та відноситься до земель промисловості, транспортних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид цільового призначення земельної ділянки 12.08 «Для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій». Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України до [PERSON] , яка набула права власності на нерухомість, перейшло і право власності/користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване, без зміни її цільового призначення. Згідно рішення Чернігівської міської ради № 34/VІІ-21 (п. 4.9) від 27.09.2018 відповідачу передано вказану земельну ділянку в оренду строком до 27.09.2023. Проте, з часу набуття права власності на зазначені об`єкти нерухомості [PERSON] до Чернігівської міської ради щодо оформлення земельної ділянки не зверталась, земельна ділянка використовувалась без правовстановлюючих документів. Крім того, договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та Чернігівською міською радою укладено не було. Враховуючи, що у період з 27.09.2018 по 25.01.2021 відповідач використовувала земельну ділянку територіальної громади міста Чернігова без достатніх на те правових підстав, а тому вона зберегла за рахунок Чернігівської міської ради, як власника земельної ділянки, кошти за користування нею. Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради неодноразово зверталося до [PERSON] з письмовими вимогами сплатити до бюджету Чернігівської міської ради кошти за користування земельною ділянкою, проте вказані вимоги відповідачем задоволені так і не були, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 23 травня 2024 року [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. У відзиві зазначено, що позивачем безпідставно застосовано до розрахунку плати за земельну ділянку за період з 01.01.2019 по 25.01.2021 включно в розмірі 6% нормативної грошової оцінки землі, оскільки п. 4.9. рішення Чернігівської міської ради від 27.09.2018 № 34/VІІ-21 встановлено розмір орендної плати на рівні 4% нормативної грошової оцінки. Крім того, Положенням про плату за землю, затвердженим рішенням Чернігівської міської ради від 30.01.2015, також визначено плату в розмірі 4% нормативної грошової оцінки землі. Таким чином, загальний розмір не отриманих Чернігівською міською радою коштів становить 20770 грн. 85 коп. Також відповідач вказує, що позивачем необґрунтовано було визначено межі земельної ділянки в розмірі 0,0435 га, оскільки об`єкт нерухомості, власником якого вона є, знаходиться на земельній ділянці площею 0,0240 га. Крім того, відповідач зазначає, що підприємницькою діяльністю не займається, як ФОП зареєстрована не була та не отримувала доходу від використання земельної ділянки. У період з 24.02.2018 по 24.02.2021 вона знаходилась у відпустці по догляду за дитиною і на даний час заявлена до стягнення сума коштів для неї є дуже значною. Також, відповідач просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності у відповідності до статті 257 Цивільного кодексу України. 27 травня 2024 року представник Чернігівської міської ради подала до суду відповідь на відзив, в якій заперечувала доводи відповідача, посилаючись на те, що цільове призначення спірної земельної ділянки «12.08 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій», а рішенням Чернігівської міської ради від 29.11.2018 № 36/VІІ-30, яке набрало чинності з 01.01.2019 (із змінами і доповненнями), було встановлено розмір плати за землі з кодом КВЦПЗ 12.8 на рівні 6%. Крім того, наданими до позовної заяви документами підтверджується, що площа спірної земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:012:0320 складає саме 0,0435 га., а не в тому розмірі, як зазначає відповідач у своєму відзиві. Також, у своєму зверненні до ЧМР сама ж відповідач просила надати їй в оренду земельну ділянку в розмірі 0,0435 га по [ADDRESS] для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (для експлуатації об`єктів нерухомості). Крім того, до матеріалів справи додано заяву попереднього власника земельної ділянки [PERSON] , який подарував вказані вище об`єкти нерухомості відповідачу, в якій заявник просив вилучити на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0435 га, кадастровий номер 7410100000:01:012:0320, відповідно до договору дарування № 1315 від 22 грудня 2017 року. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, подала до суду відзив на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.04.2024 за № 373196361, [PERSON] , на підставі договору дарування від 22.12.2017 № 1315, належали об`єкти нерухомості, а саме: склад, майстерня «Н-2», «Н1-1», площею 321,1 кв.м, розташовані за адресою: [ADDRESS] , а 26.01.2021 її право власності на даний об`єкт нерухомості було припинено (а.с. 11). Вказані об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності з кадастровим номером: 7410100000:01:012:0320, площею 0,0435 га. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0001121162023 від 14.06.2023, земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:01:012:0320, площею 0,0435 га, зареєстрована 14.06.2018 та відноситься до земель промисловості, транспортних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид цільового призначення земельної ділянки 12.08 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (а.с. 9-10). 25.07.2018 [PERSON] звернулась до Чернігівської міської ради із заявою щодо надання їй в оренду земельної ділянки, площею 0,0435 га, кадастровий номер 7410100000:01:012:0320 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Вказана земельна ділянка була утворена за результатами поділу земельної, площею 0,3848 га, з кадастровим номером 7410100000:01:012:0169 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-17, 18, 19, 20, 21). П. 4.9. рішення Чернігівської міської ради від 27 вересня 2018 № 34/VІІ-21 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам» вирішено передати [PERSON] земельну ділянку (кадастровий номер 7410100000:01:012:0320) в оренду, строком до 27 вересня 2023 року, площею 0,0435 га по [ADDRESS] для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (для експлуатації об`єктів нерухомості). Встановлено розмір орендної плати на рівні 4 відсотків нормативної грошової оцінки (а.с. 24-25). Чернігівською міською радою рішення щодо зміни цільового використання земельної ділянки не приймались. Відповідно до рішення Чернігівської міської ради від 29 листопада 2018 року № 36/VІІ-30 «Про внесення змін і доповнень до рішення міської ради від 30 січня 2015 року «Про місцеві податки» зі змінами і доповненнями, яке набрало чинності з 01.01.2019, встановлено розмір орендної плати за землі з кодом КВЦПЗ 12.8 встановлюється на рівні 6% (а.с. 49-53). Як зазначено у позовній заяві, з часу набуття права власності на вказані вище об`єкти нерухомості, [PERSON] до Чернігівської міської ради щодо оформлення земельної ділянки не зверталась, земельна ділянка використовувалась без правовстановлюючих документів, договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та Чернігівською міською радою укладено не було. Також, оскільки [PERSON] не була власником чи постійним землекористувачем земельної ділянки, то з урахуванням положень Податкового кодексу України, не могла бути суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. При цьому, згідно відомостей Головного управління ДПС у Чернігівській області, за інформаційними базами даних ДПС України та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня інформація щодо оренди земельної ділянки або наявності у власності [PERSON] . Податкова декларація з плати за землю з фізичних осіб протягом 2018-2020 та 2021 років останньою не подавалася та податкові зобов`язання з орендної плати не нараховувалися (а.с. 26, 27). Листами від 11.10.2018 № 01-21/1334, від 01.02.2019 № 325/19/вих, від 19.01.2021 № 20/ІН/2-08, від 15.09.2023 № 672/ІН/2-08 Управління земельних ресурсів ЧМР зверталося до відповідача з пропозицією щодо вжиття заходів для укладення договори оренди земельної ділянки по [ADDRESS] та сплати за її користування (а.с. 29, 30, 31, 32, 33, 34-35). Також, листами Управління земельних ресурсів ЧМР від 19.01.2021 № 20/ІН/2-08, від 21.02.2022 № 100/ІН/2-08, від15.09.2023 № 672/ІН/2-08, від 02.01.2024 № 1/ІН/2-08, від 23.01.2024 № 91/ІН/2-08 та від 05.02.2024 № 131/ІН/2-08, відповідача повідомляли про необхідність сплати земельних платежів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, а також про періоди їх нарахування і розміри (а.с. 31, 32, 33, 34-35, 36, 37, 38, 39, 40, 41). Проте, як зазначила у судовому засіданні представник позивача, вказані вимоги відповідачем виконані не були. Частиною першою статті 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно із статтею 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування й органи державної влади (частина друга статті 2 ЗК України). Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Згідно з частиною першою статті 83 Земельного кодексу України, чинної на час виникнення спірних відносин, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності (частина перша статті 84 Земельного кодексу України). Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду, зокрема, громадянам та юридичним особам України (стаття 93 ЗК України). За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється органами місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини 1 статті 21\~Закону України\~«Про оренду\~землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Статтю 206\~Земельного кодексу\~України передбачено,\~що використання\~землі в\~Україні є\~платним.\~Об`єктом плати\~за землю\~є земельна\~ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому, згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, завдані внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом указаних приписів Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Відповідно до частин 1, 2 статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83\~Цивільного кодексу\~України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Сплата орендних платежів за користування землями територіальної громади є джерелом поповнення місцевого бюджету. У зв`язку з неукладенням договору оренди землі, місцевий бюджет не отримує суму орендних платежів за користування земельною ділянкою. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою КабінетуМіністрів\~Українивід 19квітня\~1993року\~№ 284 (далі - Порядок № 284). Пункт 3 Порядку № 284 встановлює, що відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. А під неодержаним доходом розуміється, зокрема, дохід, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , як фактичний користувач земельної ділянки, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, а тому зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Такі висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі № 629/4628/16-ц від 23.05.2018, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15, № 922/5468/14. За розрахунком позивача розмір збережених коштів за користування земельною ділянкою становить: за 2018 рік 2329 грн. 37 коп.; за 2019 рік 13381 грн. 47 коп.; за 2020 рік 13381 грн. 47 коп. та за 2021 рік 899 грн. 29 коп., а всього 29991 грн. 60 коп. Вказаний розрахунок здійснено виходячи із нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 223024 грн. 50 коп., розмір якої підтверджується витягом № 689 від 13.05.2019 (а.с. 28). При цьому, за 2018 в розмірі 4% нормативної грошової оцінки землі, а за 2019, 2020 та 2021 роки в розмірі 6% нормативної грошової оцінки землі. Відповідачем вказаного розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки не оспорюється, натомість відповідач заперечує щодо нарахування їй заборгованості саме в розмірі 6%, а не 4%, як це було встановлено п. 4.9. рішення Чернігівської міської ради від 27.09.2018 № 34/VІІ-21. На обґрунтування доводів здійснення розрахунку за 2019, 2020 та 2021 роки саме в розмірі 6% нормативної грошової оцінки землі, представник позивача зазначила, що цільове призначення спірної земельної ділянки «12.08 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій», а рішенням Чернігівської міської ради від 29.11.2018 № 36/VІІ-30, яке набрало чинності з 01.01.2019 (із змінами і доповненнями), було встановлено розмір орендної плати за землі з кодом КВЦПЗ 12.8 на рівні 6%. За таких обставин, вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо застосування строків позовної давності, про які заявила у відзиві на позовну заяву відповідач, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Проте, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України. Відповідно до приписів п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки позовної давності продовжуються на строк дії зазначеного стану. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами) в Україні воєнний стан, який діє і до цього часу. Таким чином, встановлені ч. 1 ст. 257 ЦК України строки на даний час продовжені. Враховуючи що позов до суду подано у квітні 2024 року, позивач просить стягнути з відповідача кошти за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за період з 27.09.2018 по 25.01.2021, строки позовної давності продовжені законом до моменту їх спливу, а тому відсутні підстави для застосування судом строків позовної давності до спірних правовідносин. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved