Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

[PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] (далі - позивачі) звернулися до суду із позовом до [PERSON] (відповідач-1), Макарівської селищної ради Київської області (далі відповідач-2) про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивачі вказали, що [INFO] помер [PERSON] , який проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з належному йому житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за вищезазначеною адресою. Будучи дітьми померлого, [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року належать до спадкоємців за законом першої черги. Окрім них, до числа спадкоємців за законом першої черги також належала [PERSON] . Заповіту на випадок смерті померлий не складав. Оскільки на час відкриття спадщини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми, тому проживали разом із батьками за зазначеною вище адресою. Їхня мати [PERSON] проживала з їхнім батьком ( [PERSON] ) без реєстрації шлюбу, яка померла [INFO] . На час її смерті, заяви про прийняття спадщини нею не подавалося. Крім того, оскільки відповідно до норм Кодексу про шлюб та сім`ю України від 1969 року їхня мати ( [PERSON] ) не значилася дружиною [PERSON] ), тому не належала до числа спадкоємців за законом першої черги, а відповідно не мала права на спадкування належному йому спадкового майна. Отже, оскільки спадкоємці першої черги, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми та постійно проживали разом з батьком (спадкодавцем) на час відкриття спадщини, тому вважається що вони спадщину прийняли. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з прийнятої та неоформленої частини спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] . Будучи донькою померлої, [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України належить до числа спадкоємців за законом першої черги. Крім неї, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину не має. Заповіту на випадок смерті мати не складала. Оскільки на час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживала разом з матір`ю (спадкодавцем), тому вважається, що вона спадщину прийняла. Проте, оформити своє право спадкування на вищезазначений житловий будинок шляхом отримання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом позивачі не мають можливості, у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS] видано на [PERSON] після його смерті, а саме 16.07.2004 року на підставі рішення Виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 26.05.2004 року №86. За таких обставин, у видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину було відмовлено. Крім того, позивачі без встановлення факту прийняття спадщини не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємці першої черги, а іншого способу вирішення даного спору, окрім звернення до суду немає, тому ми вимушені звернутися з даним позовом до суду. Враховуючи викладене, позивачі просили суд: встановити факт прийняття, [PERSON] , [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 96.1 кв.м, житловою площею 41.1 кв.м (літ. А), прибудову (літ. а), погріб (під а), мансардний поверх (над А), ґанок, балкон, літню кухню (літ. Б), сарай (літ. В.), вбиральню (літ. Г), сарай (літ. Д), літній душ (літ. Є), альтанку (літ. Ж), ворота (літ. №1), огорожу (літ. №2), огорожу (літ. №3), що розташований по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.01.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.03.2024 року, яке відкладено на 09.04.2024 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 09.04.2024 року залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача - Макарівську селищну раду та встановлено їй п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Крім того витребувано у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Ольшевського В.С. належним чином засвідчену копію спадкової справи щодо померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] . Підготовче засідання відкладено до 06.06.2024 року. Ухвалою суду від 06.06.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 13.06.2024 року. У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися. Від позивачів надійшла заява про розгляд справи без їх участі та про підтримання позовних вимог. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог. Від відповідача Макарівської селищної\~ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , який проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20 серпня 1980 року Макарівським відділом реєстрації актів громадянського стану Київської області (а.с. 26, 30). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з належному йому житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за вищезазначеною адресою. Будучи дітьми померлого, [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст. 529 ЦК УРСР належать до спадкоємців за законом першої черги. Окрім них, до числа спадкоємців за законом першої черги також належала [PERSON] . Факт родинних відносин між спадкоємцями та спадкодавцем підтверджується їхніми свідоцтвами про народження, про укладення шлюбу (а.с. 22-25). Заповіту на випадок смерті померлий не складав. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. А згідно ст. 549 цього ж Кодексу визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 17 ЦК УРСР місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Оскільки на час відкриття спадщини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми, тому проживали разом із батьками за зазначеною вище адресою. [PERSON] , будучи матір`ю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проживала з їхнім батьком [PERSON] без реєстрації шлюбу. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Макарівського районного управління юстиції Київської області (а.с. 27). На час її смерті, заяви про прийняття спадщини нею не подавалося. Крім того, оскільки відповідно до норм Кодексу про шлюб та сім`ю України від 1969 року [PERSON] не значилася дружиною [PERSON] , тому не належала до числа спадкоємців за законом першої черги, а відповідно не мала права на спадкування належному йому спадкового майна. Отже, оскільки спадкоємці першої черги, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми та постійно проживали разом з батьком (спадкодавцем) на час відкриття спадщини, тому вважається що вони спадщину прийняли. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Макарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 28). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з прийнятої та неоформленої частини спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] . Будучи донькою померлої [PERSON] , [PERSON] (а.с. 21, 72) відповідно до ст. 1261 ЦК України належить до числа спадкоємців за законом першої черги. Крім неї, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину не має. Заповіту на випадок смерті мати не складала. Згідно довідки №2144 від 03.11.2022 року Макарівської селищної ради, [PERSON] , [INFO] дійсно фактично проживала з 1982 року до дня смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою разом з нею були зареєстровані та проживали: брат [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 29). Оскільки на час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживала разом з матір`ю (спадкодавцем), тому вважається, що вона спадщину прийняла. Проте, оформити своє право спадкування на вищезазначений житловий будинок шляхом отримання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом позивачі не мають можливості, у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS] видано на [PERSON] після його смерті, а саме 16.07.2004 року на підставі рішення Виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 26.05.2004 року №86. Окрім того нотаріусом не встановлено факт прийняття спадщини спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON] . За таких обставин, у видачі їм свідоцтв про право на спадщину було відмовлено, що підтверджується відповіддю нотаріуса (а.с. 31-33). Згідно відповіді приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Ольшевського В.С. спадкова справа щодо померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] не заводилася (а.с. 88). Належність спадкового житлового будинку померлому [PERSON] підтверджується наступними документами: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.07.2004 року серії [NUMBER] (а.с. 34); витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 4172556 від 16.07.2004 року, реєстраційний номер 6651936, номер запису 1605 в книзі 15 (а.с. 35); витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, номер витягу 4172557 від 16.07.2004 року (а.с. 36); рішення Виконавчого комітету Макарівської селищної ради №86 від 26.05.2004 року, відповідно до якого житловий будинок [ADDRESS] було передано у його власність (а.с. 37); актом про закінчення будівництва від 05.05.2004 року (а.с. 38-39); технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, (інвентаризаційна справа №904/22) (а.с. 40-46); договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності по [ADDRESS] (а.с. 49-50); рішенням Виконавчого комітету Макарівської селищної ради № 21 від 24.11.1965 року про виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку (а.с. 51-53) Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 14.02.2022 року, до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , входить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 96.1 кв.м, житловою площею 41.1 кв.м (літ. А), прибудова (літ. а), погріб (під а), мансардний поверх (над А), ґанок, балкон, літня кухня (літ. Б), сарай (літ. В.), вбиральня (літ. Г), сарай (літ. Д), літній душ (літ. Є), альтанка (літ. Ж), ворота (літ. №1), огорожа (літ. №2), огорожа (літ. №3) (а.с. 40-46). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, ще належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1269 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, має право подати до нотаріальної контори заяву про прийнятгя спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1279 ЦК України). Відповідно до с. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05 2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року № 2709-ІV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК УРСР у редакції 1963 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно з правилами статті 1220 ЦК України та статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29 ЦК України, частини другої статті 1221 ЦК України, ст. 526 ЦК УРСР. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ст. 524 ЦК УРСР). Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ст. 548 Кодексу). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Кодексу). Згідно ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України (чинного на час розгляду справи), спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено факт прийняття, [PERSON] , [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також встановлено, що позивачі є спадкоємцями за законом майна померлого [PERSON] , спадщину прийняли, інших спадкоємців судом не встановлено, до складу спадщини увійшов житловий будинок, щодо якого нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судові витрати по оплаті судового збору з відповідачів не стягуються, оскільки відповідачі не вчиняли протиправних дій, що стали підставою даного позову.

Outcome: approved