Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Білецька І.М., звернулася до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка вказує, що вона є племінницею [PERSON] , яка померла [INFO] та є рідною сестрою батька позивачки - [PERSON] , 1928 року народження. Батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , 1903 року народження, та [PERSON] , 1902 року народження. [INFO] [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації смертей було складено відповідний актовий запис про смерть за №4. Місцем відкриття спадщини [PERSON] є [ADDRESS] . Часом відкриття спадщини [PERSON] є 21.05.2007. Після смерті відкрилась спадщина на усе її майно, а так як за життя спадкодавиця заповіту не склала, спадщина відкрилась за законом. До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки померлої, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Наявність спадкового майна померлої підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серії ВЛ №439 щодо земельної ділянки площею 1,31 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Завидівської сільської ради Іваничівського району, Волинської області. Позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею цієї спадщини за законом V черги. У встановлений законодавством строк, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, позивачка заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подала, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину. Разом з тим, не знала про порядок та строки спадкування. Станом на сьогодні у позивачки відсутні належні підтверджуючі документи на підтвердження того факту, що [PERSON] , 1931 року народження, яка померла [INFO] , є рідною сестрою батька позивачки - [PERSON] , 1928 року народження, котрий помер [INFO] . Через відсутність свідоцтва про народження [PERSON] , позивачка не може реалізувати своє право на спадщину, що залишилась після смерті рідної тітки. Встановлення факту родинних відносин для позивачки породжує юридичні наслідки щодо оформлення спадкового майна. Ухвалою судді від 02.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 11:00 год. 04.06.2024 . 04.06.2024 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11:00 26.06.2024. В судовому засіданні представниця [PERSON] подану заяву підтримала, просила її задоволити із підстав, викладених у ній. Від представника відповідача - сільського голови [PERSON] надійшла заява про здійснення розгляду без участі представника, щодо задоволення позовних вимог сторона відповідача не заперечує. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Разом із тим, відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як зазначено в абзаці 1 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, в цивільному провадженні можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8) Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 12.05.1979 був укладений шлюб, який зареєстрований Завидівською сільською радою Іваничівського району, Волинської області. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 9) Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , про що вчинено актовий запис про смерть №4 Завидівською сільською радою Іваничівського району Волинської області (а.с.10) Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , про що вчинено актовий запис про смерть №6 Завидівською сільською радою Іваничівського району Волинської області (а.с.11) Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, наданої Володимирським відділом державної ресєтрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області, батьками [PERSON] є [PERSON] , 1903 р.н. та [PERSON] , 1902 р.н. (а.с.15) За повідомленням Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області згідно з господарською книгою за 2007 рік в [ADDRESS] проживала та була зареєстрована на день смерті лише [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . (а.с.17) 14.03.2024 позивачка звернулася до Іваничівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] . Постановою завідувача Іваничівською державною нотаріальною конторою Волинської області [PERSON] від 14.03.2024 позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,31 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Завидівської сільської ради Володимирського (колишнього Іваничівського) району Волинської області, у зв`язку із пропуском позивачкою встановленого ст. 1270 ЦПК України строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.20). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що [PERSON] знають із дитинства. [PERSON] була рідною сестрою батька позивачки, тобто доводилась позивачці тіткою. [PERSON] доглядала до самої смерті [PERSON] , наглядала за будинком. Після смерті тітки позивачка займалась її похованням та встановлювала надгробний пам`ятник. Встановлення факту, зазначеного [PERSON] у заяві, породжує для заявниці правові наслідки, зокрема, дозволяє здійснити належне оформлення спадкових прав на майно після померлої [PERSON] . Тому суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог у цій частині. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рима, 1950) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 681/203/17-ц провадження № 61-26164св18). Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачкою строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивачка втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавиці, і втрата спадкового майна буде для позивачки надмірним тягарем, при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Суд враховує також роз`яснення, які містяться в п. 24 ППВСУ від 30.05.2008 № 7, згідно з якими поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, отримані у справі докази, їхня належна оцінка заслуговують на увагу та вказують на наявність підстав для задоволення позову про встановлення родинних зв`язків між позивачкою та [PERSON] та визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Суд вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю два місяці, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved