Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

Виклад позиції позивача. Адвокат Петренко О.М., що діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Немирівської міської ради про визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом на права на земельну частку (пай), мотивуючи її тим, що [INFO] померла бабуся Позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку за заповітом прийняв її син, батько Позивача - [PERSON] проте не оформив її у Немирівській державній нотаріальній конторі, оскільки помер у квітні 1998 року. У зв`язку із цим, право на спадкування після смерті [PERSON] перейшло до дружини померлого [PERSON] та його сина [PERSON] , які фактично прийняли спадщину в межах спадкової справи № 512/1998. В подальшому частка матері [PERSON] перейшла до [PERSON] , який є єдиним спадкоємцем у спадковій справі № 561/2006. Таким чином Позивач, [PERSON] , прийняв та оформив спадкового майна після смерті своєї бабусі [PERSON] . У серпні 2022 року Позивачу стало відомо, що його бабуся мала право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП « ім. Шевченка» с. Мухівці, згідно сертифікату серії ВН №0376266, площею 2,50 умовних кадастрових гектарах, який був виданий 12.08.1997 року. Отже, згідно спадкових справ, що були заведені після смерті бабусі та батька Позивача, він має право на права на земельну частку (пай). Маючи намір дооформити частину спадщини після [PERSON] , Позивач звернувся до Немирівської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. Після збору усіх необхідних документів та подачі їх Державному нотаріусу, Позивач 24.03.2023 року отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови стала невідповідність номеру, за яким був зареєстрований заповіт [PERSON] а також різні дати посвідчення заповіту. Так, у заповіті від 28.11.1987 року, що міститься у спадковій справі №512/1998, номер його реєстрації вказаний 32, а у дублікаті заповіту номер реєстрації - 37. Окрім цього, при перевірці заповіту у Спадковому реєстрі встановлено, що 21 листопада 1987 року був посвідчений заповіт [PERSON] за реєстраційним номером 34. Проте, згідно довідки №40 від 14.02.2023 року виданої Муховецьким старостинським округом, згідно Книги запису нотаріальних дій у реєстрі під номером 34 від 21.11.1987 року та під номером 32 від 28 листопада 1987 року заповіти від імені [PERSON] не реєструвались, під вказаними номерами зареєстровані інші нотаріальні дії. Таким, чином ряд помилок, що були допущені як при посвідченні заповіту ще у 1987 році, так і при внесенні цього заповіту до реєстру, стали причиною відмови державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину Позивачеві. Також через невідповідність у заповітах, позивач не може бути визначений як спадкоємець [PERSON] та отримати оригінал сертифікату у відділі Держгеокадастру. Внести зміни до заповіту чи до реєстру наразі неможливо, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом свої майнових прав. Виклад позиції відповідача. Представник відповідача Немирівської міської ради відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 20.03.2024 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача Від представника відповідача Немирівської міської ради, 06.05.2024 року надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Інших заяв і клопотань від позивача та відповідача по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 20.03.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання по справі. Витребувано докази. В підготовче судове засідання сторони по справі не з`явилися, від представника позивача 12.06.2024 року надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовчому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутність сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Як встановлено судом, [PERSON] народився [INFO] в с. Мухівці, Немирівського району Вінницької області. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12). [PERSON] померла [INFO] в с. Мухівці, Немирівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.13) [PERSON] помер [INFO] в м. Немирів, Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). [PERSON] померла [INFO] в м. Немирів, Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). Як вбачається із відповіді ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 03.08.2022 року № 996/14-22, згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ВН 0012 від 04.07.1995р. виданого колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка с. Мухівці Немирівського району Вінницької області гр. [PERSON] включена до додатку до вищезгаданого державного акту, а саме, в список громадян - співвласників колективної власності на землю по КСП ім. Шевченка с. Мухівці Немирівського району станом на 01.04.1996 року. Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Немирівською районною державною адміністрацією Віницької області по колективному сільськогосподарському підприємству Муховецької сільської Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] був виготовлений сертифікат серії ВН № 0376266 площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах, який зареєстрований 14.08.1997 року за порядковим № 490 (а.с.16) Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0376266, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності КСП ім. Шевченка, розміром 2.50 в мовних кадастрових гектарах (а.с.17) Відповідно до довідки, виданої виконкомом Немирівської міської ради від 14 лютого 2023 року № 40, згідно Книги запису нотаріальних дій з 23 січня 1984 року по 30 листопада 1989 року, у реєстрі під номером 34 від 21.11.1987 року та під номером 32 від 28.11.1987 року, заповіти [PERSON] не реєструвалися. Під вказаними номерами зареєстровані інші нотаріальні дії (а.с.18) Як вбачається із постанови державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. нотаріуса від 24.03.2023 року № 283/02-31, [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 28 листопада 1987 року [PERSON] , секретарем Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області за р. № 32 на ім`я свого сина [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку із чим відповідно до статті 551 Цивільного кодексу УРСР, право на спадкування після смерті [PERSON] перейшло до дружини померлого та його сина, [PERSON] , які спадщину фактично прийняли. Так, у заповіті від 28.11.1987 року, що міститься у спадковій справі №512/1998, номер його реєстрації вказаний 32, а у дублікаті заповіту номер реєстрації - 37. Окрім цього, при перевірці заповіту у Спадковому реєстрі встановлено, що 21 листопада 1987 року був посвідчений заповіт [PERSON] за реєстраційним номером 34. Проте, згідно довідки №40 від 14.02.2023 року виданої Муховецьким старостинським округом, згідно Книги запису нотаріальних дій у реєстрі під номером 34 від 21.11.1987 року та під номером 32 від 28 листопада 1987 року заповіти від імені [PERSON] не реєструвались, під вказаними номерами зареєстровані інші нотаріальні дії. Враховуючи вище наведені розбіжності, відмовлено гр. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на спадкове майно, належне [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємицею якої за законом на частку була [PERSON] . (а.с.20-21) Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801, якою затверджено форму сертифіката на право на середню земельну частку (пай), у сертифікаті повинна бути зазначена назва колективного сільськогосподарського підприємства, член якого мав право на середню земельну частку (пай) та вартість землі. Згідно п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 05.08.1995 року, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводяться відповідно районною державною адміністрацією. Сертифікат спадкодавцю видано, а це свідчить що він мав право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Європейський суд з прав людини в своїх рішення «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Висновки суду З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право на спадщину в порядку спадкування за законом на права на земельну частку (пай) згідно Сертифікату серії ВН №0376266, площею 2,50 умовних кадастрових гектарах, який був виданий 12.08.1997 року, яка розташована на території Муховецької сільської ради, Немирівсько району, Вінницької області, (на даний час - Немиріської ОТГ, Вінницького району), що залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Оскільки сторонами не заявлені вимоги щодо розподілу між ними судових витрат, то їх розподіл відповідно до ст. 141 ЦПК України судом не здійснюється. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved