Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

08 березня 2023 року до суду звернувся представник позивача адвокат Сандак І.А. в інтересах позивача [PERSON] , з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса), про оспорювання батьківства. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач уклав шлюб з відповідачкою 01 жовтня 2019 року, який зареєстровано Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис № 319, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . За час перебування у шлюбі відповідач народила сина - [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини записано позивача згідно з ч. 1 ст. 122 СК України. Однак позивач має сумніви щодо біологічного батьківства відносно дитини. Позивач познайомився з відповідачем наприкінці лютого початку березня 2019 року. У березні- квітня 2019 року особи мали декілька поодиноких статевих контактів, без подальшого спілкування. Де перебувала відповідачка в переважній більшості увесь час після їх знайомства позивачу не відомо. Згодом відповідач сповістила позивача, що вагітна, запевнила, що саме він є біологічним батьком дитини. В послідуючому вагітність відповідачки стала підставою для реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем. Однак сумніви позивача не полишали позивача увесь час і особливо після народження дитини. Згодом після декількох років сімейного життя стосунки в сім`ї погіршились, подружжя почало проживати окремо з грудня 2022 року, відповідачка подала до суду позови про розірвання шлюбу, про визначення місця проживання дитини та заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів. З метою спростувати свої сумніви та обґрунтованості заявлених вимог, позивач звернувся до відповідача з пропозицією добровільно провести тест на батьківство, однак відповідач проігнорувала будь-які спроби провести тест. У зв`язку з тим, що у нього обґрунтовані сумніви в тому, що він є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , позивач звернувся до суду з позовною заявою про оспорювання батьківства. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 336/1999/23 за позовною заявою [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Сандак Ірина Анатоліївна, до [PERSON] , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про оспорювання батьківства. Залучено до участі у справі Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 31 березня 2023 року представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає. Спільне життя у сторін не склалося через взаємні непорозуміння, різні погляди на шлюб та сім`ю. Шлюбні відносини між ними припинилися у грудні 2022 року, у зв`язку з чим [PERSON] подала позов про розірвання шлюбу. Між сторонами шлюб розірвано. З твердженням позивача про обґрунтований сумнів у його батьківстві їх спільної дитини не погоджується. [PERSON] познайомилася зі [PERSON] у лютому 2019 року. Поступово між ними почали розвиватися стосунки. У квітні 2019 року [PERSON] завагітніла, біологічним батьком дитини є [PERSON] , жодних сумніві у цьому вона не має. [PERSON] відразу повідомила [PERSON] про вагітність, будь-яких заперечень стосовно свого батьківства останній не висловлював. У травні 2019 року [PERSON] переїхала до [PERSON] , вони почали проживати разом. [PERSON] як до так і після народження сина жодних сумнівів у своєму батьківстві не виказував. Позов [PERSON] мотивований його бажанням ухилитися від сплати аліментів на утримання сина. Попри його твердження, що сумніви у своєму батьківстві він мав завжди, будь-яких дій щодо оспорювання цього факту він до видачі судового наказу не вчиняв. Крім того, 23 березня 2023 року [PERSON] звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування із заявою про встановлення графіку побачень з малолітнім [PERSON] , вказавши, що прагне виховувати сина і спілкуватися з ним. Така суперечлива поведінка позивача свідчить про його очевидну недобросовісність. Відповідач не заперечує проти проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, адже сумнівів у батьківстві відповідача вона не має. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2023 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову про оспорювання батьківства. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2023 року клопотання представника позивача - адвоката Сандак Ірина Анатоліївна про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи - задоволено. Призначено у цивільній справі №336/1999/23 (номер провадження 2/336/1265/2023), за позовною заявою [PERSON] , до [PERSON] , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про оспорювання батьківства, судову молекулярно-генетичну експертизу. Провадження у справі було зупинене на час проведення експертизи. 04 грудня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по вказаній справі надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи №СЕ-19/108-23/10028-БД від 29.11.2023 року. Станом на 29 листопада 2023 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не прибули разом до Запорізького НДЕКЦ МВС. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2021 року відновлено провадження по цивільній справі № 336/1999/23 та призначено підготовче судове засідання. Позивачем позовні вимоги, після відкриття провадження у справі, не уточнювались. [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, проте до суду повертались поштові відправлення з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою, що підтверджується довідками ф. 20 щодо причин повернення. Судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України). Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року закрито підготовче провадження на призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Представник Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, проте до суду повертались поштові відправлення з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою, що підтверджується довідками ф. 20 щодо причин повернення. Судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України). В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, заява відповідача про визнання позову, що свідчить що відповідач обізнана про дану цивільну справу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01жовтня 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис № 319, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 01 жовтня 2019 року. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , про що 17 січня 2020 року складено відповідний актовий запис № 54. Батьками дитини вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) серії [NUMBER] від 17 січня 2020 року. У Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на примусовому виконанні перебуває судовий наказ № 323/543/23 від 23 січня 2023 року виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження. 23 березня 2023 року [PERSON] звертався до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування із заявою про встановлення графіку побачень з малолітнім [PERSON] вказавши, що прагне виховувати сина і спілкуватися з ним. 31 березня 2023 року представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає. Відповідач не заперечує проти проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. 09 червня 2023 року [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2023 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову про оспорювання батьківства. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2023 року клопотання представника позивача - адвоката Сандак Ірина Анатоліївна про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи - задоволено. Призначено у цивільній справі №336/1999/23 (номер провадження 2/336/1265/2023), за позовною заявою [PERSON] , до [PERSON] , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про оспорювання батьківства, судову молекулярно-генетичну експертизу. Судом була врахована позиція відповідача наведена у відзиві на позовну заяву, а саме, що відповідач позовні вимоги не визнає та не заперечує проти проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до статті 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Особа, яка записана батьком дитини, відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується (стаття 136 СК України). Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між собою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Згідно ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа «Калачова проти Російської Федерації» N 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення у процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття, а тому відповідно до приписів статті 136 СК України мав право на оспорювання батьківства. Позивач в обґрунтування своєї позиції заявив клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2023 року призначено у цивільній справі №336/1999/23 судову молекулярно-генетичну експертизу. Суд неодноразово листами інформував учасників справи про необхідність прибуття до Запорізького НДЕКЦ МВС для відібрання біологічних зразків для проведення експертизи, про що в матеріалах справи містяться супровідні листи. Одночасно сторонам та їх представникам направлено копію клопотання експерта, в якому зазначено часи роботи експертної установи. Судом були роз`яснені відповідачу та його представнику положення ст. 109 ЦПК України щодо наслідків ухилення від подання експертам необхідних матеріалів. 04 грудня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по вказаній справі надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи №СЕ-19/108-23/10028-БД від 29.11.2023 року. Станом на 29 листопада 2023 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не прибули разом до Запорізького НДЕКЦ МВС. Відповідно до положень ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як роз`яснено у підпунктах 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно із якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Відповідач [PERSON] була обізнана про наявність цивільної справи про оспорювання батьківства, у відзиві на позовну заяву не заперечувала проти проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, була обізнана про призначення експертизи, обізнана про дату, час та місце проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи батьківства, систематично не з`являлась для забору біологічних зразків, що свідчить про її ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі. Системне та неодноразове нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо них. Бездіяльність матері, а саме системне та неодноразове нез`явлення до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи, свідчить про небажання отримати точні висновки щодо походження її дитини від чоловіка, який звернувся до суду з позовом про виключення його як батька з актового запису про народження дитини, що надає суду можливість у порядку статті 109 ЦПК України визнати факт її походження не від особи, яка подала позов до суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі N 149/2562/18 (провадження N 61-12881св19) вказано, що: "відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції і погоджуючись із його висновком про відмову в задоволенні позовних вимог, залишив поза увагою те, що між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації N 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на положення статті 109 ЦПК України, згідно з якою у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні». Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі№ 447/218/13-ц (провадження N 61-6565св21). На переконання суду, бездіяльність відповідача [PERSON] свідчать про те, що вона системно, послідовно та тривалий час, а саме протягом майже шести місяців, ухилялась від явки до експертної установи з метою відібрання біологічних зразків [PERSON] , [INFO] . При цьому [PERSON] та її представник не надали суду жодного пояснення невиконання відповідачем покладеного на неї судом обов?язку явки до експертної установи та не наведено жодної причини неможливості надання біологічних зразків [PERSON] , [INFO] , що свідчить про умисне ухилення відповідача від надання експертам необхідних матеріалів. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Сандак Ірина Анатоліївна, до [PERSON] , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про оспорювання батьківства, слід задовольнити та виключити відомості про батьківство з акту про народження дитини. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частин 1-3 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат, в матеріалах справи не має.

Outcome: approved