Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за розписками, покликаючись на те, що передала позичальнику [PERSON] у власність 10 травня 2014 року - 30 800 Євро (тридцять тисяч вісімсот Євро), що еквівалентно за курсом НБУ на час надання коштів 496 524,00 (чотириста дев`яносто шести тисячам п`ятистам двадцяти чотирьом) гривням 00 копійкам. При фактичному одержанні вказаної суми відповідачем була надана розписка від 10 травня 2014 року. Згідно розписки зазначена вище сума коштів отримувалася відповідачем з метою придбання квартири та її ремонту та мала бути повернута до 20 грудня 2022 року, тобто до зазначеної дати відповідач зобов`язаний повернути позивачу усю позичену суму. Але, до теперішнього часу відповідач борг не повернув. Також зазначено, що 20 червня 2018 року позивач передала позичальнику [PERSON] у власність 18 000 Євро (вісімнадцять тисяч Євро), що еквівалентно за курсом НБУ на час надання коштів 551 770,00 (п`ятсот п`ятдесяти одній тисячі сімсот сімдесяти) гривням 00 копійкам. При фактичному одержанні вказаної суми відповідачем була надана розписка від 20 червня 2018 року. Згідно розписки зазначена вище сума коштів отримувалася відповідачем з метою ремонту квартири та мала бути повернута до 20 грудня 2022 року, тобто до зазначеної дати відповідач зобов`язаний повернути позивачу усю позичену суму. Але, до теперішнього часу відповідач борг не повернув. З огляду на те, що в розписці від 10 травня 2014 року та в розписці від 20 червня 2018 року строк повернення позики визначено сторонами до 20 грудня 2022 року, то саме з 20 грудня 2022 року розпочав свій відлік строк позовної давності, який ще не закінчився. З урахуванням курсу Євро за НБУ (40,7928 грн. за 1 Євро) на момент подання позову, стягненню за двома розписками підлягає сума в розмірі 1 990 688,00 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 00 копійок, що розраховано наступним чином: 30 800 Євро + 18 000 Євро = 48 800 Євро х 40,7928 = 1 990 688,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні вимоги позову визнав, вказавши, що справді отримав зазначені у позовній заяві грошові кошти у [PERSON] , з метою придбання квартири та її ремонту. Такі кошти були наявні у позивачки, оскільки остання тривалий період часу працювала за кордоном. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 10 травня 2014 року [PERSON] позичив у борг у [PERSON] 30 800 Євро (тридцять тисяч вісімсот Євро), з метою придбання квартири та її ремонту. Вищевказану суму коштів відповідач зобов`язався повернути позивачці до 20 грудня 2022 року (а.с. 6). Відповідно до розписки від 20 червня 2018 року [PERSON] позичив у борг у [PERSON] 18 000 Євро (тридцять тисяч вісімсот Євро), з метою ремонту квартири. Вищевказану суму коштів відповідач зобов`язався повернути позивачці до 20 грудня 2022 року (а.с. 7). Як зазначає позивачка, одержані грошові кошти відповідач станом на день подання позову не повернув. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року. В судовому засіданні оглянуто надані представником позивача розписки відповідача, з яких вбачається, що у них чітко підтверджується отримання відповідачем вищевказаних коштів. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Досліджені в судовому засіданні обставини стверджують про те, що вимоги позивача є обґрунтованими доказами. З урахуванням курсу Євро за НБУ (40,7928 грн. за 1 Євро) на момент подання позову, стягненню за двома розписками підлягає сума в розмірі 1 990 688,00 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 00 копійок, що розраховано наступним чином: 30 800 Євро + 18 000 Євро = 48 800 Євро х 40,7928 = 1 990 688,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 1 990 688 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 140,00 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 202, 207, 549, 526, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved