Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] звернувся до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач [PERSON] просить розірвати шлюб, який зареєстрований між ним та [PERSON] 19.06.1999 року Новосілківською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис №6, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними не ладнаються, постійно виникають сварки, відповідачка безвідповідально ставиться до сім`ї. З січня 2024 року вони разом не проживають, спільного побуту та господарства не ведуть, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю не мають, їхній шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу суперечить його інтересам. Від спільного шлюбу з відповідачкою є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задоволити, а також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 30.05.2024 року суддя Шевчук В.М. відкрила провадження у цивільній справі та визначила проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали\~цивільної справи,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~підлягає задоволенню\~з таких\~підстав. Сторони уклали шлюб 19.06.1999 року у Новосілківській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис №6, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 19.06.1999 року. Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.05.2024 року). Судом встановлено, що між сторонами почали виникати непорозуміння, що призвели до розладу сімейних стосунків, шлюб між сторонами носить формальний характер. Сторони наполягають на розірванні шлюбу та не бажають миритися. V. Оцінка суду Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (заяви №29381/09 та №32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є живим документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні". Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, що передбачено підпунктом с ч.1 ст.16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації жінок від 06.10.1999 року. Відповідно до ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 частини 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, судом встановлено, що позивач втратив почуття поваги та любові до відповідачки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, які мають істотне значення, а тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом, п.п. 3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу встановлюється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 1211 гривень 20 копійок. Поряд з цим, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю\~І та\~ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З врахуванням того, що в матеріалах справи наявна копія посвідчення серії [NUMBER] від 27.02.2015 року про те, що [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України, приходжу до переконання про можливість звільнення його від сплати судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на відповідачку, оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved