Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

Керівник Новгород-Сіверської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, за змістом якого просить: 1) конфіскувати у громадянина Російської Федерації [PERSON] у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області земельну ділянку з кадастровим номером 7424787000:10:039:0004, площею 5,7075 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Семенівської міської територіальної громади Новгород-Сіверського району, право власності на яку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.07.2018, номер запису про право власності 26890698 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 41897117 від 04.07.2018); 2) конфіскувати у громадянина Російської Федерації [PERSON] у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області земельну ділянку з кадастровим номером 7424787000:10:027:0021, площею 0,8043 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Семенівської міської територіальної громади Новгород-Сіверського району, право власності на яку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.07.2018, номер запису про право власності 26892365 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 41898878 від 04.07.2018). В обґрунтування наведених вимог у позові зазначено про те, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом №№ 904905 від 04.07.2018, [PERSON] , паспорт громадянин Російської Федерації [NUMBER] , виданий 26.01.2005 ОВС району Мар`їнський Парк міста Москви, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , набув права власності на земельні ділянки площею 5,7075 га (кадастровий номер 7424787000:10:039:0004) та площею 0,8043 га (кадастровий номер 7424787000:10:027:0021), з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території колишньої Хотіївської сільської ради (на цей час Семенівської міської територіальної громади Новгород-Сіверського району). На підставі вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом [PERSON] зареєстрував за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення: з кадастровим номером 7424787000:10:039:0004 (номер запису про право власності 26890698 від 04.07.2018, індексний номер рішення про державну реєстрацію 41897117 від 04.07.2018); з кадастровим номером 7424787000:10:027:0021 (номер запису про право власності 26892365 від 04.07.2018, індексний номер рішення про державну реєстрацію 41898878 від 04.07.2018). Отже, громадянин Російської Федерації [PERSON] у липні 2018 року набув право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Семенівської міської територіальної громади Новгород-Сіверського району Чернігівської області та протягом року не виконав покладений на нього у зв`язку із цим обов`язок, а саме не відчужив земельні ділянки, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що отримані [PERSON] у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 7424787000:10:039:0004 та 7424787000:10:027:0021 ним добровільно не відчужені упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплинув 04.07.2019), такі земельні ділянки, на думку керівника органу прокуратури, підлягають конфіскації за рішенням суду. У судовому засіданні прокурор Новгород-Сіверської окружної прокуратури Червонюк Вячеслав Михайлович позов керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури підтримав повністю та пояснив, що він переконаний у правомірності заявлених позовних вимог. Представник позивача, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, в. о. начальника [PERSON] у судове засідання не прибула, але надіслала до суду електронною поштою заяву про розгляд справи за відсутності представника із зазначенням відомостей щодо повного підтримання позову (а. с. 34). Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання через оголошення на веб-сайті Семенівського районного суду Чернігівської області (а. с. 58), відзиву не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не сповістив. Суд, вислухавши учасників справи, які прибули у судове засідання, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за потрібне вирішити позов за наявних у справі даних та доказів за наступних установлених судом обставин. Судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] є громадянином Російської Федерації й набув у вказані вище терміни права власності на згадані сільськогосподарські земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Всі наведені земельні ділянки на цей час [PERSON] як іноземцем не відчужені. Вказані обставини підтверджуються відомостями позовної заяви (а. с. 2 11) та даними інформацій з державних реєстрів щодо нерухомого майна (а. с. 12 15). За таких обставин суд убачає за необхідне позов задовольнити повністю з таких підстав. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст. 319, 321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Відповідно до ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Згідно із ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Отже, у справі немає аніяких перешкод для задоволення позову повністю на основі зазначених вимог законодавства України. Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд переконаний у необхідності стягнення з відповідача на користь особи, яка оплатила судовий збір, сплачену суму такого збору в повному обсязі.

Outcome: approved