Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з останньої на його користь 2022,19 євро за договором позики від 30.12.2022. Також просить стягнути судові витрати по справі у розмірі 6211,20 грн. В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що 30.12.2022 він позичив відповідачеві [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 євро, що підтверджується розпискою, згідно якої відповідач зобов`язується повернути борг до 31.12.2023. Однак, у зазначений термін [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконала. На неодноразові звернення до відповідача, кошти [PERSON] до теперішнього часу не повернула, а тому для захисту своїх прав позивач вимушений був звернутись в суд з вимогою про стягнення з відповідача коштів в розмірі 2000 євро, отриманих за договором позики та пені у сумі 22,19 євро. Ухвалою суду від 15.05.2024 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 12.06.2024, розгляд справи було відкладено на 01.07.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов не подала, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомила. Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Згідно розписки, складеної 30.12.2022 та долученої до матеріалів справи, [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти у сумі 2000 (дві тисячі) євро позики безвідсотково, а [PERSON] зобов`язалася повернути цю суму коштів до 31.12.2023 (а.с.27). На підтвердження наявності договірних відносин між сторонами, а також обов`язку з повернення отриманих у позику відповідачем коштів, позивачем додано до позовної заяви роздруківку їхнього листування за допомогою месенджеру Вайбер. Із вказаного листування слідує, що відповідач не заперечує факту отримання коштів від позивача та факту невчасного їх повернення нею, також відповідач неодноразово вказує на необхідність та бажання повернення нею позивачу отриманих грошових коштів (а.с.8-10). Відповідачем [PERSON] грошових коштів згідно розписки від 30.12.2022 [PERSON] не було повернуто, оригінал розписки знаходився у позивача та був доличений ним до матеріалів судової справи. Отже, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] склалися договірні правовідносини зі взаємними правами та обов`язками на підставі договору позики грошових коштів. Згідно статей 1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07.11.2018 у справі №658/689/17, від 15.11.2018 у справі №361/5718/16-ц. Окрім того суд зазначає, що статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 761/12665/14-ц та постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №127/26830/16-ц. Як передбачено статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Боргова розписка про отримання коштів підписана власноручно відповідачем, є документом, який виданий боржником кредитору, тобто позивачу, за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми. Зазначена правова позиція висловлена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31.10.2018 в справі № 707/2606/16-ц. Судом встановлено, що оригінал боргової розписки від 30.12.2022 на час розгляду справи в суді знаходився у позивача та доданий до матеріалів справи, що підтверджує те, що відповідач [PERSON] не повернула позивачу [PERSON] як станом на 31.12.2023, як зазначено у розписці, так і на час прийняття рішення по справі кошти у сумі 2000 (дві тисячі) євро. Вищенаведене свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики. За загальним правилом (частиною першою статті 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У прохальній частині позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача крім основної суми заборгованості за договором позики у розмірі 2000 євро ще 22,19 євро пені. Разом з тим, у змісті позовної заяви обгрунтовано про необхідність стягнення з відповідача 3% річних згідно статті 625 ЦК України у розмірі 22,19 євро та проведено відповідний розрахунок. Крім того, у відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі наведеного в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 22,19 євро слід відмовити. Позивачем також заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі у розмірі 6211,20 грн. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається статтею 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу надано суду копії: договору про надання правничої (правової) допомоги №10/05/24 від 10.05.2024, Додаткової угоди №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги №10/05/24 від 10.05.2024 від 13.05.2024, акту приймання-передачі наданих послуг №1 до Додаткової угоди №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги №10/05/24 від 13.05.2024, квитанції до прибуткового касового ордера №5 від 13.05.2024. З наданих документів слідує, що позивач поніс витрати на послуги Адвокатоського бюро "Віктора Собчука", яке надало правову допомогу у справі, а саме: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції у розмірі 1000 грн, складання позовної заяви про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 4000 грн, загалом 5000 грн. У постанові Верховного Суду від 24.01.2022 в справі № 757/36628/16ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі, заявленому останнім. Крім того, з урахуванням вимог частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1211 грн 20 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: partial