Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Горішньошеровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання права власності на нерухоме майно. В позові посилається на те, що відповідно до договору оренди земельної ділянки від 18.12.2001 він є користувачем земельної ділянки площею 11,70 га з відповідним кадастровим номером. В 1993 році на вказаній земельній ділянці ним збудовано нежитлову будівлю ресторану площею 555,10 кв.м. та цілу низку господарських та допоміжних приміщень. 25.04.2024 він звернувся до Державної інспекції архітектури та містобудування України і подав Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації. Однак, йому відмовлено в проведенні державної реєстрації. В адміністративному порядку він позбавлений можливості зареєструвати цей об`єкт нерухомого майна. Крім того, йому роз`яснено, що така процедура можлива лише після визнання за ним права власності в судовому порядку. Саме тому, просить визнати за ним право власності на самочинно збудоване майно. В судове засідання позивач подав суду клопотання про проведення судового розгляду без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про визнання позовних вимог, просили провести судовий розгляд без участі представника відповідача. Суд, врахувавши клопотання сторін (їх представників), дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлені наступні факти. Позивач [PERSON] відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 18.12.2001 року є користувачем земельної ділянки площею 11,70 га з кадастровим номером 7321584700:01:004:0001 (а. с. 5-9). Зазначений договір зареєстрований у районному відділі земельних ресурсів про, що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 26.02.2002 року № 1. Відповідно до Договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 13.10.2010 (а. с. 10) строк дії вищевказаного договору продовжено до 49 років. Відповідно до змісту технічного паспорту (а. с. 17-32) в 1993 році на зазначеній земельній ділянці позивачем збудовано нежитлова будівля ресторану літ. «А» площею 555,10 м.кв., навіси літ. «Б, В, Й», альтанки літ. «Г, Д, Е, Є, Ж, З, М, Н, О, П, Р, С, Т, У. Ф, X, Ц, Ч», мангальна літ. «И» площею 19,50 м.кв., кухня літ. «К» площею 19,40 м.кв., вбиральня літ. «Л» площею 6,50 м.кв. 25.04.2024 позивач звернувся до Державної інспекції архітектури та містобудування України та подав відповідну декларацію про готовність до експлуатації об`єкту (а. с. 63-69). Згідно змісту Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про звернення до ІДНАП Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 27.04.2024 (а. с. 70) позивачу відмовлено у внесенні відомостей в систему в зв`язку з відсутністю даних щодо реєстрації дозвільних документів на будівництво зазначених будівель, а відтак прийняття в експлуатацію зазначеної будівлі можливе тільки після визнання права власності на них за рішенням суду так як вони побудовані самочинно, без документів які надають право на виконання будівельних робіт. Згідно Висновку з технічного обстеження будівельних конструкцій (а. с. 33-47) встановлено задовільний технічний стан несучих та огороджувальних конструкцій і визнано придатність до подальшої безпечної експлуатації нежитлової будівлі ресторану літ. «А» площею 555,10 м.кв., мангальної літ, «И» площею 19,50 м.кв., кухня літ. «К» площею 19,40 м.кв., вбиральня літ. «Л» площею 6,50 м.кв., які розташована по [ADDRESS] . За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 р. у справі № 910/2939/19З висловив таку правову позицію: "зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного". Аналогічна по змісту правова позиція також викладена і в Постанові ВП ВС від 23.06.20, справа №680/214/16-ц (провадження №14-445цс19). Де констатовано, що Держреєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного. Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011р, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація) У випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин та фактичних даних, позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки, об`єкт нерухомого майна, який є предметом спору, збудований позивачем самочинно, шляхом проведення будівництва, а реєстрація права власності на таке майно може відбутися тільки шляхом визнання права власності на таке майно в судовому порядку, то права та інтереси позивача підлягають захисту саме шляхом визнання за ним такого права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved