Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

У 2023 році [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі у справах дітей, у якому просив визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 04 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. В зареєстрованому шлюбі [PERSON] народила двох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У 2022 році [PERSON] перестала проживати з позивачем. Син, [PERSON] залишився проживати з позивачем в його будинку. Позивач також зазначив, що в Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу. Відповідачка надає матеріальну допомогу на утримання їх спільного з позивачем сина на свій розсуд, але цього не достатньо для гармонійного розвитку та належного утримання. Син мешкає разом з позивачем і у нього наявні всі необхідні умови. До теперішнього часу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання їх спільного сина. Позивач зазначає, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування із сином [PERSON] , і готовий, зі свого боку, усіма силами сприяти тому, щоб син через розлучення батьків не був позбавлений піклування матері. Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. ). Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. ). Ухвалою суду від 20 червня 2024 року було закінчено підготовче провадження по справі (а.с. ). Позивач у судовому засіданні не з`явився, подав до суду заяву в якій просив справ розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій зазначила, що в судове засідання з`явитися не може, проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, подала до суду висновок органу опіки та піклування, неявка представника не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.06.2005 року Новомосковським міськрайонним управлінням юстиції Дніпропетровської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 142. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище - [PERSON] . Від шлюбу позивач та відповідачка мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серії [NUMBER] . До матеріалів справи представником органу опіки і піклування було долучено відповідний висновок, який суд дослідив детально та в повному обсязі, встановив наступні обставини. Актом обстеження від 23.05.2024 року, складеним спеціалістом служби у справах дітей, підтверджено, що [PERSON] із сином [PERSON] проживають у трикімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю позивача [PERSON] та її онуком [PERSON] . Житло знаходиться у спільній сумісній власності позивача та [PERSON] . Відповідно до характеристики від 01.04.2024 року, яка надана адміністрацією гімназії № 4 управління освіти виконавчого комітету Новомосковської міської ради, [PERSON] навчається в закладі у 6-А класі, з 19.03.2024 року навчається на змішаній формі навчання, за час навчання зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний та уважний учень. Батьки цікавляться навчанням дитини, підтримують зв`язок з класним керівником у телефонному режимі і регулярно відвідують школу. При особистому спілкуванні зі спеціальними службами у справах дітей 11.06.2024 року, відповідач [PERSON] пояснила, що пішла від позивача за власною ініціативою, має нормальні стосунки з колишнім чоловіком, спілкуються з питань виховання сина, [PERSON] буває у матері в гостях, часто спілкується з нею по телефону, одна проживати він бажає з батьком. Позивач [PERSON] має постійне місце роботи, достатні доходи, позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання, не має медичних протипоказань, приділяє увагу вихованню дитини, піклується про стан її здоров`я, матеріальне забезпечення, харчування тощо. Крім того, орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено. Статтею 161СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що неповнолітній [PERSON] на даний час дійсно проживає разом зі своїм батьком, матір дитини має можливість періодичних побачень з дитиною, перешкод у спілкуванні з дочкою судом не виявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до п. п. 73,74 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 року за № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» такий висновок щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, надає орган опіки та піклування за місцем проживання дитини. Отже, згідно висновку виконавчого комітету Новомосковської міської ради орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991рокувстановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Суду подано достатньо даних про те, що позивач має можливість забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, визначення місця проживання дитини з батьком не буде перешкодою для матері дитини у спілкуванні з нею. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог в повному обсязі. Визначення місця проживання дитини з батьком відповідає інтересам дитини, отже саме таке рішення найкраще збереже її зв`язки із сім`єю. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved