Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 07.06.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір за №6864964. Вказаний кредитний договір укладено у письмовій формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, Кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» Позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжного картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно з п. п. 1.1 Кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів у сумі визначеній в п. 1.2 договору за реквізитами зазначеними у п. 2.1 Кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з наявними схемами кредитування, отримала проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронній формі в особистому кабінеті), ознайомилась з усіма його умовами, приймаючи умови кредитного договору, а також підтвердила, що умови Договору їй зрозумілі та підтвердила, що договір адаптовано до її потреб та фінансового стану, а інформація надана кредитором з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. 28.09.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28092023, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.09.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] у розмірі 20 450 грн., з яких: 5 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14 500 грн. сума заборгованості за відсотками, 950 грн. заборгованість за комісією, які позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.04.2024 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй судової повістки з викликом на 02.07.2024 року, поважності причин неявки не повідомила. 22.05.2024 року (надійшов до суду 23.05.2024 року) [PERSON] направила суду відзив в якому вказала, що з вимогами у позовній заяві не погоджується частково, оскільки сума заборгованості по відсотках втричі перевищує тіло кредиту. Так, відповідно до договору про споживчий кредит - сума відсотків річних у процентному значенні складає 16\~597\~306%, що є досить великою сумою і не відповідає нормам чинного законодавства та, відповідно задоволенню не підлягає. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим позивачем розрахунку. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався з матеріалами справи та умовами договору позивачем не надано, хоча саме на ньому лежить обов`язок доказування. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, який не доведено належними та допустимими доказами. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого кредитного ліміту, а також виписки за картковими рахунками та сам розрахунок заборгованості з моменту укладення кредитного договору в якому прослідковується виконання умов зобов`язання по кредитному договору. При цьому, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність суми боргу та наявність самої заборгованості, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості та суми відсотків є правильними. Крім того, наданий позивачем розрахунок за кредитом, який виготовлений робітниками ТОВ «ЄАПБ» є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності грошових вимог позивача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Крім того, відповідачка вказує, що їй не було відомо про заміну сторони кредитора. У зв`язку із викладеним вище [PERSON] просить задовольнити вимоги позивача частково, а саме за кредитним договором №6864964 лише в розмірі 5\~000 грн. Представник позивача в судове засідання з`явився, при цьому в прохальній частині позовної заяви, просив розглянути справу без його участі. 27.05.2024 року направив на електронну адресу суду відповідь на відзив в якому вказав, що 07.06.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №6864964, яким сторони узгодили розмір кредиту, строку та умови користування коштами, строки нарахування відсотків та відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, що свідчить про ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору та про наявність волі відповідачки для укладення кредитного договору в електронній формі на погоджених умовах, шляхом його підписання за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Жодних заперечень з приводу умов та правил надання грошових коштів, під час укладення та підписання договору, відповідачкою висловлено не було. Представник позивача звертає увагу на те, що з відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідачка визнає факт укладання та підписання нею договору, а заперечує лише щодо стягнення нарахованих відсотків та комісії. Так, у відповідності до умов укладеного договору, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську карту вказану власноруч. При укладенні договору позичальником власноруч зазначено реквізити платіжної картки [NUMBER] , на яку і було перераховано кошти. На підтвердження вказаних обставин позивачем долучено до відзиву платіжне доручення 102335379 від 07.06.2023 року, як доказ переказу коштів та розрахунок заборгованості до Договору про споживчий кредит №6864964 від 07.06.2023 року. У розрахунку заборгованості відображено порядок нарахування відсотків, який здійснено у відповідності до умов договору. Позивач вказує, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх кредитних зобов`язань, тому дата 15.09.2023 року є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії договору. Крім того, повідомлення боржників про відступлення права вимоги здійснювалось первісним кредитом. У законодавстві України не передбачено обов`язку правонаступника кредитора мати підтвердження направлення боржнику повідомлення про відступлення права вимоги, дані листи ніяким чином не змінюють умов кредитних договорів, а носять лише інформаційний характер. Разом з цим, відповідачка не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунок первісного кредитора, який вказаний в Кредитному договорі і таке виконання було б належним у відповідності до вимог ст. 516 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК«ЄАПБ» є законним та обґрунтованими, а доводи відповідачки безпідставними. Крім того, представник позивача просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~- неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження суд враховує належне повідомлення сторін про день, час та місце розгляду справи, наявність заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності, положення ст. 223 ЦПК України, а також те, що сторони скористались своїми процесуальними правами та направили на адресу суду відзив/відповідь на відзив. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~- у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного: Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 07.06.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит за №6864964 (а.с. 5-10). Так, гідно з п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальникові грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 Договору. Відповідно до п. п. 1.2, 1.3, Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн.; кредит надається загальним строком на 100 днів з 07.06.2023 року (дата укладання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Відповідно по п. .п 1.3.1, 1.3.2 Договору пільговий період складає 10 днів, що настає з дати видачі кредиту та закінчується 17.06.2023 року; поточний період складає 90 днів, що настає з наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 15.09.2023 року. Згідно з п. 1.5. Договору загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1950,00 грн. в грошовому виразі та 16597306,00 відсотків річних у процентному значенні, загальні витрати за кредитом складає 15450 грн. в грошовому виразі та 16992,00 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту за пільговий період складає 6950,00 грн., орієнтовна загальна вартість за весь час кредитування складає 20450 грн. Згідно з п. 1.5.1 Договору комісія за надання кредиту: 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно з п. 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13500,00 грн., які нараховуються за стандартною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3 Договору). Згідно з п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *24. Додатком №1 до договору про споживчий кредит за №6864964 від 07.06.2023 року є графік платежів за договором (а.с. 10 на звороті). Додатком №2 до договору про споживчий кредит за №6864964 від 07.06.2023 року є паспорт споживчого кредиту №6864964, яким визначено: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та порядок повернення кредиту (а.с. 11). Згідно платіжного доручення за №102335379 віл 07.06.2023 року ТОВ «МІЛОАН» перерахувало на рахунок [PERSON] (№516887*24) грошові кошти згідно договору №6864964 у розмірі 5000,00 грн. (а.с. 76). 28.09.2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір факторингу за №28092023, за умовами якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги щодо відповідача (а.с. 12-14). Як вбачається з акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу За №28092023 від 28.09.2023 року, клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників, після чого, з урахуванням пункту 1.2. Договору факторингу №28092023 від 28.09.2023 року, від Клієнта до Фактора переходять Права Вимоги Заборгованості від Боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей (а.с. 15). Відповідно до витягу з реєстру боржників за №1 до даного договору факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором за №6864964 в розмірі 20450 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14500 грн. сума заборгованості за відсотками, 950 грн. сума заборгованості за комісією (а.с. 16). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором за №6864964 від 07.06.2023 року за період з 28.09.2023 року по 29.02.2024 року заборгованість становить 20 450 грн., з яких: 5 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14 500 грн. сума заборгованості за відсотками, 950 грн. сума заборгованості за комісією (а.с. 17). Позивачем, також долучено до відповіді на відзив на позовну заяву відомості ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором №6864964 (а.с. 78-79) Як вбачається з відзиву на позовну заяву відповідачка [PERSON] не заперечує факту отримання грошових коштів та укладення договору з ТОВ «МІЛОАН». Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 року у справі за №524/5556/19 (провадження №61-16243св20), від 10.06.2021 року у справі за №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Так, відповідно до п. 6.1-6.2. Договору, укладеному відповідачкою з ТОВ «МІОЛАН» - цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність - комбінацію цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). На Договір накладається електронний підпис уповноваженого працівника Кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, що визначає дату та час укладення Договору. Після укладення цей Кредитний договір надається (надсилається) Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. За зверненням Позичальника Товариство може повторно надати (надіслати) укладений кредитний договір на електронну скриньку Позичальника та/або виготовити і надіслати на поштову адресу Позичальника засвідчену Кредитодавцем копію цього договору в паперовому вигляді, за письмовим зверненням Позичальника. Крім того, відповідно до п.п.6.4. Кредитного договору, укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Отже, договір за №6864964 від 07.06.2023 між первісним кредитором та відповідачкою підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідачка не заперечувала факт укладення нею договору з ТОВ «МІЛОАН» та, отримання кредитних коштів. Крім цього, у вищевказаному договорі та додатку до нього наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом, порядок повернення кредиту, а також наявний графік платежів. Суд звертає увагу на те, що умови договору є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» - до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року за №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року за №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Постановою Правління Національного банку України від 11.06.2021 року за №48 внесено зміни до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Згідно з п. 5 Правил про споживчий кредит - банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановленої у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Оскільки укладеним між сторонами кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, суд дійшов висновку про правомірність дій позивача щодо нарахування заборгованості за комісією. Такий висновок відповідає правовому висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі за №496/3134/19. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Щодо нарахування процентів за кредитним договором суд зазначає про таке: Згідно з п.п.1.5.2.-1.5.3. Кредитного договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1000 грн 00 коп., які нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 13500 грн 00 коп., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Нарахування відсотків, згідно з вказаними пунктами договору, підтверджується наданими первісним кредитором відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором за №6864864 (а.с. 78-79). При цьому суд відхиляє, як безпідставні твердження відповідачки про те, що заявлена позивачем сума процентів до стягнення не ґрунтується на умовах договору, є досить великою та не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки умовами договору за №6864864, а саме п. 1.5 Договору, чітко передбачено відсоткову ставку за користування кредитними коштами, з яким, підписавши договір, відповідачка погодилась та отримала кредитні кошти. Факт підписання та ознайомлення з умовами договору відповідачкою не заперечується. Відповідачка, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначила, що їй не було відомо про заміну сторони Кредитора по договору факторингу укладеного між ТОВ «ЄАПБ» та ТОВ «МІЛОАН». Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України - підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 22 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові за №6-979цс15 від 23.09.2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Отже, неповідомлення відповідачку про заміну кредитора не звільняє її від обов`язку сплатити заборгованість за договором. Крім того, відповідачка не оскаржувала в судовому порядку договір факторингу за №28092023 від 28.09.2023 року, а відтак, відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Станом на день розгляду справи заборгованість відповідачки за договором за №6864964 від 07.06.2023 року становить 20 450 грн 00 коп., з яких: 5 000 грн 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 500 грн 00 коп. сума заборгованості за відсотками; 950 грн 00 коп. заборгованість за комісією. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідачка не надала суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved