Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 12 травня 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] Договір про надання споживчого кредиту №10003740221. За договором відповідач отримав у користування грошові кошти в розмірі 10 000 грн строком на 30 днів. 05.09.2022 згідно умов Договору факторингу №556/ФК-22 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС»\~ відступило право вимоги за кредитним договором №10003740221 від 12.05.2021 на користь ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» набуло право вимоги до Відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу відповідача перед ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» становить 34200,00 грн, з яких : заборгованість за тілом кредиту становить 10 000,00 грн., заборгованість за відсотками становить 24\~200,00 грн. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 34200,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2648,00 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року відкрито провадження по справі, розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Інші особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками отримав ще 25 січня 2024 року, зо підтверджено зворотнім повідомленням. На час вирішення справи відзив на позовну заяву ані відповідачем, ані третьою особою до суду не подано. Відповідно до положень частини першої\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України(далі -\~ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивачка проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі частини першої статті 280 та відповідно до частини першої\~статті 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2\~передбачено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що12 травня 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] Договір про надання споживчого кредиту №10003740221, згідно якого Товариство зобов`язувалось надати [PERSON] кредит в сумі 10 00,00 грн. строком на 30 календарних днів . Даний кредитний договір, як зазначено в його тексті, підписаний [PERSON] електронним підписом (у відповідності до\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»), що підтверджує те, що він погодився на умови надання кредиту та ознайомлений з ними. Позивач не надав суду доказів, що у відповідності до положень п.2.1 Договору кошти кредиту були надані Позичальнику, не надано інформації про реквізити платіжної картки, які були надані Позичальником з метою отримання кредиту. А у с самій оферті, розділ ІІІ, міститься вказівка, що кредитні кошти будуть зараховані на вашу банківську картку найближчим часом. Третя особа будь-яких пояснень та доказів суду не надала. Позивач також не заявив клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні. Поданий позивачем розрахунок заборгованості не може підвтерджувати факт видачі/перерахування кредитних коштів саме кредитором (ТОВ «ФК «Інвест Фінанс»), оскільки з нього не можливо встановити ким і коли він складений/сформований та підписаний. Так на ньому вказано два товариства та міститься один підпис. 05.09.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу №556/ФК-22. Як зазначив позивач, відповідно до зазначеного договору ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором №10003740221 від 12.05.2021 року. В той же час позивач не надав суду Додатку №1 до Договору факторингу, який підписаний сторонами, так як лише з дати підписання додатку сторонами він набуває чинності, як зазначено в п.8.7 Договору. А тому суд позбавлений можливості встановити, що дійсно Додаток №1 до Договору містить інформацію про перехід права вимоги за Договором, укладеним з відповідачем. Крім того, позивач вказував на укладений договір факторингу від 05 вересня 2022 року, а електронний підпис 06 вересня 2024 року. Тому визначити, що саме було підписано сторонами 06 вересня не видається можливим за наявними матеріалами. По наданим копіям додатків №1 та №2 до договору вбачається, що сторони договору факторингу погоджена форма, сама табличка - пуста. Доказів того, що дійсно передано за договором право вимоги до відповідача суду не надано. У додатку №2 вказано, що передаються документи електронна виписка по рахунку боржника. Але позивач такого доказу не надав на підтвердження виконання кредитором свого обовязку. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Стаття 1054 ЦК України\~визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1048 ЦК України\~передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При зверненні до суду з позовом, позивач зазначає що заборгованість\~\~ [PERSON] за кредитним договором становить: 34200,00 грн, з яких : заборгованість за тілом кредиту становить 10 000,00 грн., заборгованість за відсотками становить 24\~200,00 грн. Таким чином, під час розгляду справи судом, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання кредиту відповідачу; суд позбавлений можливості встановити чи дійсно перейшло до позивача право вимоги за кредитним договором №10003740221 від 12.05.2021 року, укладеним із [PERSON] , оскільки до Договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс», позивач надав витяг з Реєстру боржників до Договору, який підписаний лише представником позивача, а не сторонами, що суперечить положенням п.8.7 Договору факторингу. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що відповідачу було надано кредит та до позивача перейшло право вимоги за Договором, укладеним з відповідачем. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed