Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

22 березня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNQ0AN02000092 від 28 січня 2008 року, яка утворена станом на 23 лютого 2023 року, у загальному розмірі 17\~620 доларів США 44 центи, у тому числі: -заборгованість за тілом кредиту 12\~246 доларів США 15 центів, -заборгованість за відсотками 4233 доларів США 53 центи, -заборгованість по комісії за користування кредитом 780 доларів США 68 центів, -пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 29 травня 2009 року по 24 листопада 2009 року 360 доларів США 08 центів. Позивач посилається на те, що за умовами кредитного договору № DNQ0AN02000092 від 28 січня 2008 року АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 17\~014 грн 04 коп терміном до 27 січня 2015 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит на сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань утворилась заборгованість в зазначеному розмірі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи видно, що 28 січня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладений кредитно-заставний договір № DNQ0AN02000092, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 12\~757 доларів США 66 центів з терміном повернення до 27 січня 2015 року. (а.с.8-13) Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів згідно графіка. (а.с.14) Згідно пункту 15.1 кредитно-заставного договору, цей договір діє в обсязі виданих позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Згідно пункту 17 кредитно-заставного договору «Особливі умови», загальний розмір кредиту 12\~757 доларів США 66 центів , дата видачі кредиту не пізніше 28 січня 2008 року, дата погашення 27 січня 2015 року, процентна ставка 10,56 річних, період сплати щомісячних платежів з 24 по 28 число кожного місяця. На забезпечення виконання умов кредитнозаставного договору, відповідачем в заставу було передано автомобіль марки DAEWOO модель Nexia, 2007 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за зазначеним договором, яка утворена станом на 23 лютого 2023 року, у загальному розмірі 17\~620 доларів США 44 центи яка складається із заборгованості за тілом кредиту 12\~246 доларів США 15 центів, заборгованості за відсотками 4233 доларів США 53 центи, заборгованості по комісії за користування кредитом 780 доларів США 68 центів, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 29 травня 2009 року по 24 листопада 2009 року 360 доларів США 08 центів. На підтвердження позовних вимог позивачем наданий розрахунок заборгованості. (а.с.5-6) Пунктами 12-13 кредитно-заставного договору передбачено, що у разі порушення позичальником умов цього договору банк має право задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави. За вибором банку звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися у судовому порядку. У Єдиному державному реєстрі судових рішень під реєстраційним номером 15280187 міститься заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2011 року у справі 2-3862/2011 за позовом \~ПАТ КБ\~ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Зазначеним рішенням передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» \~шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно легковий автомобіль марки DAEWOO модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, номер кузова: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № DNQ0AN02000092 від 28 січня 2008 року в розмірі 100243 грн 43 коп. (що є еквівалентом 13001,74 дол. США)\~звернуто стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль марки DAEWOO модель Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, номер кузова: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом надання ПАТ КБ «Приватбанк» права укладати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Отже банк скористався своїм правом звернути стягнення на предмет застави у судовому порядку для погашення заборгованості відповідача за кредитно-заставним договором, яка існувала станом на 10 серпня 2009 року у загальному розмірі 13001,74 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 100243,43 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 11195,17 доларів США, заборгованість за відсотками - 840 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 135,86 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 180,70 доларів США, штрафні санкції в загальному розмірі 650,02 доларів США. Таким чином рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2011 року у справі 2-3862/2011 вже було достроково стягнуто заборгованість за кредитно-заставним договором № DNQ0AN02000092 від 28 січня 2008 року шляхом звернення стягнення на предмет застави. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. (постанова ВП ВС від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц) Кредитно-заставним договором № DNQ0AN02000092 від 28 січня 2008 року передбачено кінцеву дату погашення кредиту 27 січня 2015 року Рішенням суду від 26 січня 2011 року про дострокове стягнення заборгованості змінено умови кредитно-заставного договору стосовно строку його дії, оскільки кредитодавець заявив вимогу про дострокове стягнення всієї суми заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань. Незважаючи на наявність судового рішення про дострокове погашення заборгованості шляхом звернення стягнення не предмет застави, позивачем повторно заявлено вимогу про стягнення тіла кредиту та здійснено нарахування процентів, передбачених кредитно-заставним договором, поза межами строку його дії. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Верховним Судом зроблено наступні висновки. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Також Велика Палата Верховного Суду нагадала, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування позикою, передбачені договором, однак після спливу визначеного договором строку, на який надається позика, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється, натомість виникає право вимоги кредитора щодо стягнення з боржника штрафних санкцій, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, зробленому у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитно-заставним договором № DNQ0AN02000092 від 28 січня 2008 року, яка утворена станом на 23 лютого 2023 року, у загальному розмірі 17\~620 доларів США 44 центи. Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати на сплату судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed