Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

21 березня 2024 року позивач звернулась до суду з цим позовом. В обґрунтування позову позивач зазначила те, що 25 жовтня 2008 року укладений шлюб між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований у Вила-Ярузькій сільській раді Чернівецького району Вінницької області, актовий запис № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року у справі № 183/8016/13-ц шлюб між сторонами розірваний. У період сімейно-шлюбних відносин у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання та витягом № 201/1 про зареєстрованих у житловому приміщенні від 06 березня 2024 року, проте проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 104 від березня 2024 року, виданою Вільненським старостинським округом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про проживання в житловому приміщенні без реєстрації. Позивач зазначає, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, позивач здійснює повне матеріальне забезпечення дітей всім необхідним, що ставить її в доволі складне фінансове становище. Обов`язок щодо виховання та матеріального забезпечення покладається на обох батьків. Спільної згоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Постановленою суддею ухвалою від 28 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрите провадження у справі, призначене судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат Волошина О. В. подала до суду заяву, в якій просила цивільну справу розглянути у судовому засіданні без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, постановленим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області заочним рішенням від 18 лютого 2014 року у цивільній справі № 183/8016/13-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25 жовтня 2008 року у Вила-Ярузькій сільській раді Чернівецького району Вінницької області, актовий запис № 02 /а.с.17/. Сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими суду належним чином засвідченими копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] /а.с.13, 15/. Судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується належним чином засвідченими копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи /а.с.14, 16/. Також, судом установлено, що відповідно до належним чином засвідченою копії довідки від 19 березня 2024 року № 104, виданої Вільненським старостинським округом Губиниської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , дійсно фактично проживає разом з дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] , на даний час за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації /а.с.20/. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Таким чином, ураховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, те, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у справі досягнуто не було, відповідач є працездатним, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню, а з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду 21 березня 2024 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved