Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість у сумі 77\~710,70 грн. та судовий збір у сумі 2\~422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] 05.06.2019 укладено кредитний договір № 2001327303901, на підставі якого останньому видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3\~000 грн., який пізніше було збільшено до 50\~000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.01.2024 складає 77\~710,70 грн., з яких: 49\~953,44 грн. заборгованість за кредитом; 27\~757,26 грн. заборгованість процентами. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 29 квітня 2024 року. 29 квітня 2024 року судове засідання відкладено на 17 червня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явився, у позовній заяві зазначає про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень на зареєстроване місце проживання, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Як вбачається з матеріалів справи 05.06.2019 [PERSON] звернувся до АТ «ПУМБ» із заявою №2001327303901 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На підставі зазначеної заяви на ім`я відповідача відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та видано кредитну картку № [NUMBER] . Згідно паспорту споживчого кредиту відповідачу [PERSON] надано кредит в сумі 3\~000,00 грн. строком на 12 місяців з розміром процентної ставки 47,88% річних, загальна вартість кредиту 1\~257,85 грн., реальна річна процентна ставка 47,88%. Позивачем надано розрахунок заборгованості за заявою-договором № 2001327303901 від 05.06.2019, згідно якого станом на 01.01.2024 заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 49\~953,44 грн., заборгованість за відсотками становить 27\~757,26 грн. \~ \~ \~ \~Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з доводами позивача, що відповідач належним чином умови договору не виконав. Однак, суд вважає, що позивач у дотримання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України належним чином не довів наявність у відповідача заборгованості у сумі 49\~953,44 грн. Так, позивач зазначає, що відповідачу було збільшено кредитний ліміт на підставі пункту 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а саме 15.08.2019 кредитний ліміт збільшено до 7\~000,00 грн., 29.05.2020 до 12\~000,00 грн., 11.09.2020 до 15\~000,00 грн., 15.10.2020 23\~000,00 грн., 17.11.2020 до 38\~000,00 грн., 14.12.2020 до 50\~000,00 грн., на підтвердження зазначеного позивач надає довідку про збільшення кредитного ліміту. Указану довідку суд не приймає до уваги, оскільки її складання залежить виключно від позивача, указана довідка є непідписаною. Крім того, з наданої виписки по рахунку [PERSON] не вбачається зарахування йому коштів 15.08.2019 у сумі 7\~000,00 грн., 29.05.2020 у сумі 12\~000,00 грн., 11.09.2020 у сумі 15\~000,00 грн., 15.10.2020 у сумі 23\~000,00 грн., 17.11.2020 у сумі 38\~000,00 грн., 14.12.2020 у сумі 50\~000,00 грн. Інших доказів позивач до суду першої інстанції не надав. Суд не приймає до уваги виписку по рахунку [PERSON] № [NUMBER] , оскільки позивачем не доведено, що він відкритий в межах заяви від 05.06.2019. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2001327303901 від 05.06.2019 у сумі (3\~000,00 грн. (надана сума кредиту) 127,57 грн. 550,00 грн. 600,00 грн. 300,00 грн. (сплачено відповідачем в межах строку кредитування) = 1\~422,43 грн. У решті вимог позивача про стягнення суми заборгованості 48\~531,01 грн. слід відмовити у зв`язку з недоведеністю. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2001327303901 від 05.06.2019 позивачем нараховані відсотки за період з 30.06.2019 по 30.05.2022 у сумі 27\~757,26 грн. Суд зазначає, що позивачем не зазначено суми, на які нараховувалися відсотки, оскільки, як зазначено вище, позивачем не доведено збільшення кредитного ліміту до 50\~000,00 грн. Крім того, договором визначено строк кредитування 12 місяців, тобто до 05.06.2020, отже позивач має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Позивачем не доведено, що договір кредитування між сторонами продовжено до 30.05.2022. Тому з відповідача підлягають стягненню відсотки за кредитним договором №2001327303901 від 05.06.2019 у сумі 135,86 грн., нараховані з 05.06.2019 по 01.06.2020. У задоволенні стягнення відсотків за період з 30.06.2020 по 30.05.2022 у сумі 27\~621,40 грн. слід відмовити. Також суд вважає, що розмір нарахованих відсотків, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови договору про нарахування відсотків є несправедливими. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч. 1,2,3,4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Враховуючи викладене вище суд вважає, що заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір відсотків не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», крім того, відсотки нараховані позивачем за межами строку дії договору, що є додатковою умовою для відмови у задоволенні позовних вимог. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2001327303901 від 05.06.2019 у сумі 1\~558,29 грн., з яких 1\~422,43 грн. заборгованість за тілом кредиту, 135,86 грн. заборгованість за процентами за період з 05.06.2019 по 01.06.2020. У решті позовних вимог слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 48,58 грн.

Outcome: partial