Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

18.08.2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, у якому просить розірвати шлюб укладений між сторонами 07.02.2020 року. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 07.02.2020 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . З 28.07.2023 року сторони проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство. Подружжя має різні характери, погляди на життя та відпочинок, відношення до сім`ї, подружніх обвозів та виховання дитини, що призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові. Позивачка вважає збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечить інтересам подружжя і дитини. Ухвалою суду від 05.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Ухвалою суду від 15.12.2023 року сторонам наданий строк для примирення та зупинене провадження у справі. Ухвалою суду від 17.06.2024 року відновлене провадження у справі в зв`язку із закінченням наданого сторонам строку для примирення. До початку судового засідання позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, викликався до суду через розміщення оголошення на сайті Судової влади згідно вимог ст. 187 ЦПК України, оскільки вчиненими заходами суд не зміг встановити зареєстроване місце проживання відповідача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.02.2020 року, який зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №159 (а.с. 5). Сторони мають спільну малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивач вказує, що подружжя разом не проживає, не має спільного бюджету, не веде спільне господарство, шлюбні стосунки припинені. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків і поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та моральним засадам суспільства. Також суд враховує, що наданий подружжю строк для примирення не призвів до позитивного результату, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved