Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

В грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 10 листопада 2020 року він надав відповідачу позику в сумі 50000 доларів США строком до 10 листопада 2021 року, про що свідчить відповідна розписка останньої. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманої позики по сьогоднішній день не виконала. У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з відповідача в примусовому порядку неповернуту суми позики, а також судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак від неї надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 листопада 2020 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 50000 доларів США, яку остання зобов`язалась повернути до 10 листопада 2021 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 18 вересня 2012 року за № 6-63цс13. Відповідно до статті 6\~ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Згідно з частинами першою-третьою статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно вимог ст.\~509\~ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Слід звернути увагу, що у договорі позики використовується розрахунки в іноземній валюті, що не заборонено чинним законодавством на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що суд має право у своєму судовому рішенні вказувати про стягнення грошової суми в іноземній валюті, у якій і підлягає тоді його виконання ( наприклад постанови Великої Плати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц). Враховуючи, що в договорі вказана сума позики саме в іноземній валюті, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість за договором позики в доларах США. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі № 22-з/824/392/2022 (провадження № 61-5124ав22). У зв`язку з тим, що відповідач не повернув позивачу отриману ним позику в обумовлений сторонами строк, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з неї на користь позивача в примусовому порядку суми заборгованості, яка складає 50000 доларів США. Крім того, за змістом ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 526, 530, 599, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

Outcome: approved