Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Ковальчук І.М. звернулася до суду з позовом до\~ [PERSON] \~про припинення стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] . Обґрунтовуючи позов, посилається на те, що 09 серпня 2009 року Заслучненською сільською радою Красилівського району між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Красилівського районного суду від 01 лютого 2018 року розірвано. Від шлюбу у них народилося два сина: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красилівського районного суду від 20 жовтня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей. Після розірвання шлюбу діти весь час проживали з матір`ю. Однак остання вела аморальний спосіб життя. Позивач неодноразово просив відповідачку віддати йому дітей, але вона категорично була проти. Як результат, рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради 12 вересня 2023 року № 1372 у відповідачки відібрано їхніх дітей та влаштовано в сім`ю батька [PERSON] . На даний час рішення перебуває на виконанні у виконавчій службі і виконується позивачем, в той час як діти перебувають з ним. Таким чином, починаючи з дня пред`явлення відповідачкою виконавчого документу до виконання та до моменту звернення з цим позовом, [PERSON] сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання їхніх синів, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від його заробітку (доходу). З урахуванням обставин, що склались, зокрема у зв`язку із переїздом неповнолітніх дітей на постійне місце проживання до батька 12 вересня 2003 року, у останнього з`явились законні підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів з відповідачки, тобто матері їх спільних дітей, оскільки остання не бажає брати участь в матеріальному утримані синів. Представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи у її і позивача відсутності, підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи судом повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подала. Будучи присутньою в судовому засіданні 18 червня 2024 року проти позову заперечила, зазначивши, що діти бажають жити з нею, однак їх батько не відпускає. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 09 серпня 2009 року Заслучненською сільською радою Красилівського району між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Красилівського районного суду від 01 лютого 2018 року розірвано. Від шлюбу у них народилося два сина: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишилися проживати з матір`ю. В подальшому, відповідно до рішення № 1372 від 12 вересня 2023 року виконавчого комітету Красилівської міської ради Хмельницької області малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , негайно відібрано і влаштовано в сім`ю батька [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , де діти і проживають на даний час. 20 жовтня 2016 року рішенням Красилівського районного суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі частини від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 09 вересня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до\~ст.\~273 СК України\~якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно п. 17\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181\~СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України\~додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України\~має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що з 12 вересня 2023 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] не проживають з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживають зі своїм батьком [PERSON] . Відповідно ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено судом, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком [PERSON] - позивачем по справі та повністю знаходяться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2016 року. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати відібрання дітей у матері та влаштування дітей у сім`ю до батька, тобто з 12 вересня 2023 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо звільнення від стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, то суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 191СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, а також того, що відповідач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів про неможливість стягнення з неї аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень частини 1\~статті 79 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ст. 430\~ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1211\~грн. 20 коп. Крім того, позивач ставить вимогу про стягнення з [PERSON] аліментів на його користь на утримання неповнолітніх дітей. На підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~суд має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п. 1 п. 1 ч. 2\~ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»\~на момент звернення позивача до суду із позовною заявою, у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved