Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське управління регіонального будівництва» (далі по тексту ТОВ «ДУРБ») звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, зазначивши, що відповідачам щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги здійснювалося постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2018 по 01.03.2023 становить 22\~579,97 грн., також виникла заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з 12.11.2021 по 01.03.2023 у сумі 480,26 грн. та заборгованість зі сплати внесків за обслуговування ВКО за період з 28.01.2020 по 11.11.2021 у сумі 127,85 грн. Вказану суму заборгованості по оплаті за надані послуги з централізованого опалення позивач просить стягнути на свою користь з відповідачів. У зв`язку не сплатою в повному обсязі відповідачами послуги з централізованого опалення, внаслідок виникнення заборгованості позивач просить також стягнути з відповідачів на свою користь інфляційні збитки в сумі 2\~497,07 грн. та 3% річних у сумі 804,43 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 2\~684,00 грн. Ухвалою суду від 19.05.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 20.07.2023 у вказаній цивільній справі позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське управління регіонального будівництва» до [PERSON] , [PERSON] було задоволено повністю. Ухвалою суду від 13.10.2023 заочне рішення скасовано та справу призначено до судового розгляду. 28.03.2024 представником позивача подано до суду уточнений позов, з якого вбачається, що позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2018 по 22.03.2021 у сумі 13\~651,11 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування ВКО за період з 28.01.2020 по 22.03.2021 у сумі 82,25 грн., за період з 21.12.2018 по 22.03.2021 інфляційні збитки в сумі 907,13 грн. та 3% річних у сумі 370,33 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 23.03.2021 по 01.03.2023 у сумі 8\~928,86 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з 12.11.2021 по 01.03.2023 у сумі 480,26 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування ВКО за період з 23.03.2021 по 11.11.2021 у сумі 45,60 грн., за період з 23.03.2021 по 23.02.2022 інфляційні збитки в сумі 1\~149,90 грн. та 3% річних у сумі 369,45 грн. Судовий збір з відповідачів стягнути на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог та заперечувала щодо застосування строку позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили застосувати строк позовної давності. Вислухавши представника позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень ст. 68\~ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тому відповідно він є споживачем послуги з централізованого опалення, яка надається ТОВ «ДУРБ». [PERSON] також у період з 04.01.2008 по 23.03.2021 була зареєстрована за спірною адресою, тому відповідно вона також була споживачем послуги з централізованого опалення, яка надавалася ТОВ «ДУРБ» у спірний період. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21.07.2005\~№630 (далі - Правила). Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 68 ЖК України, ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за послуги нараховується щомісячно. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, серед обов`язків споживача оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а одним із обов`язків виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. ТзОВ «ДУРБ» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачалася у спірний період теплова енергія до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснювалося неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2018 по 01.03.2023 становить 22\~579,97 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з 12.11.2021 по 01.03.2023 у сумі 480,26 грн. та заборгованість зі сплати внесків за обслуговування ВКО за період з 28.01.2020 по 11.11.2021 у сумі 127,85 грн. Крім того, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14.11.2011 у справі №6-40цс11). Як зазначено в Аналізі практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01.07.2014), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 20.06.2012 у справі №6-68цс12, від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на його користь інфляційних збитків у сумі 2\~057,03 грн. та 3% річних від простроченої суми в сумі 739,78 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних збитків та 3% річних. Щодо вимоги відповідачів про застосування строку позовної давності до вимог позивача суд вважає за необхідне виходити з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Зокрема, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач (ч. ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідачами 24.08.2023 подані заяви про застосування строку позовної давності. Але суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відповідачі у період з 17.12.2018 по 13.12.2021 вчиняли дії, що свідчили про визнання ними боргу, а саме частково або в деяких місяцях повністю сплачували нараховану позивачем суму комунальних платежів. У зв`язку з чим строк давності переривався. Останній платіж на сумі 651,50 грн. зроблений відповідачами у 13.12.2021, тобто з січня 2022 року пішов новий відлік строку позовної давності, а позивачем пред`явлено позов до суду 30.03.2023 у межах строку позовної давності. Крім того, треба зауважити, що постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020. «Карантинні» норми також були установлені п. 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину. Крім того, Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 ЦК викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову відповідно до уточненого позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~684,00 грн., сплаченого при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачів на користь позивача, з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», та пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved