Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] ; витребувати з Лозівської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену спадкову справу № 264/2022 до майна [PERSON] , померлої [INFO] . Зазначає, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Після отримання свідоцтва про смерть матері та враховуючи, що померлій на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з метою прийняття спадщини вона 28.10.2022 звернулась до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області. 23.02.2024 від державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звада В.В. вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 155/02-14, згідно якої їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з причини того, що правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу будинку № 161 від 18.05.1999, який посвідчено в Лозівському філіалі Харківської товарної біржі, нотаріально не посвідчений. Враховуючи, що вона є такою, яка прийняла спадщину, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, вважає, що її позовна заява є такою, що підлягає задоволенню, а сам факт не отримання правовстановлюючих документів не може вважатися відсутністю права на відповідне майно, якщо воно правомірно отримано у власність. В даному випадку житловий будинок набутий спадкодавцем правомірно, а тому вона має право отримати його у власність в порядку спадкування за законом. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надала клопотання, в якому просила справу розглянути за її відсутності та ухвалити рішення за наявними в матеріалах справи документами. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала клопотання, в якому просила справу розглянути за її відсутності, вирішення питання по справі залишила на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. На день смерті остання була зареєстрована в с.Рубіжне Лозівського району Харківської області, що підтверджується довідкою Чернігівського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області №38 від 24.10.2022. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з відповідними господарськими спорудами належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Лозівським філіалом Харківської товарної біржі 18 травня 1999 року за №161 та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 16 вересня 1999 року, номер запису 3-7-126. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем майна померлої є позивач по справі, дочка спадкодавця - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Спадщину після смерті матері позивачка прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звади В.В. 28.10.2022 державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звадою В.В. була відкрита спадкова справа № 264/2022 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Як вбачається із вказаної спадкової справи, спадкоємцем за законом є дочка спадкодавця [PERSON] , [INFO] . Заповіт від імені спадкодавця не складався. Інших спадкоємців, передбачених законом, немає. Постановою державного нотаріуса Звадою В.В. від 23.02.2024 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку із ненаданням документу, який підтверджує право власності на вищевказаний будинок (нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вказаного будинку, укладеного на товарній біржі). Статтею 5 ЦК України встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час виникнення спірних правовідносин, а саме на час укладання договору купівлі-продажу №161 від 18.05.1999 року діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Отже, до спірних правовідносин, враховуючи положення дії актів цивільного законодавства у часі, суд одночасно застосовує норми саме ЦК УРСР в редакції 1963 року і положення ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції 2004 року визначено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Згідно із застереженнями, що містяться у ст. 5 ЦК України і п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Так, положеннями ст. 42 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). У письмовій формі повинні укладатися угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у ст. 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми (п.п. 2,3 ч. 1 ст. 44 ЦК УРСР). Згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Невиконання цих вимог тягнуло недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК України. Діяльність діючих на час укладення договору бірж, які реєструвалися угоди з нерухомістю, регулювалася Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року №1957-ХІІ у ред. від 15.05.2003. У пункті 3.2 зазначалося, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» правочини, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18 червня 1994 р. №18/5, що діяла на момент укладання договору, при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. В інструкцію вносились зміни, але цей пункт залишений без змін. Тобто до 2004 року договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами як правовстановлюючий документ. На теперішній час укладений між сторонами 18.05.1999 договір купівлі-продажу №161, зареєстрований Лозівським філіалом Харківської товарної біржі і Лозівським бюро технічної інвентаризації, не є легітимним, оскільки не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова. Законом №2756-V1 від 02.12.2010 року у ч. 1 ст. 657 ЦК України були внесені зміни, відповідно до яких договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Як вбачається зі змісту договору, на момент його підписання продаж було здійснено у повному обсязі. Сторонами виконані умови договору щодо продажу будинку. Вказані обставини свідчать про те, що сторони договору не тільки домовилися між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, а й повністю виконали всі умови даного договору, однак нотаріально його не засвідчили, так як у договорі містилося посилання на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» про відсутність необхідності нотаріального засвідчення договору. Наразі, нотаріально посвідчити спірну угоду неможливо. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства, а саме ст. 204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті 1223 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося, та до [PERSON] перейшло право власності на спірний будинок, а тому є всі підстави для задоволення позову [PERSON] , яка є спадкоємцем за законом. Оскільки позивачка у позовній заяві не вимагала відшкодування судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141,142 ЦПК України, судом не вирішувалося.

Outcome: approved