Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселити його з квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Натепер його власністю, зазначеною квартирою, незаконно, без його дозволу, користується та розпоряджається [PERSON] . Позивач неодноразово звертався до відповідача, щоб він повернув йому квартиру, звільнив її та передав ключі, оскільки відповідач не має законних прав користуватися та розпоряджатися квартирою позивача. Право на зазначену квартиру було втрачено [PERSON] 05.10.2020, коли вступило в законну силу рішення Харківського апеляційного суду по справі №643/7186/19, і яке є чинним до теперішнього часу, тобто майно вибуло з володіння відповідача не з його волі і відповідач зобов`язаний негайно повернути квартиру позивачу. Відповідач добровільно повертати квартиру відмовляється. Таким чином, відповідач незаконно розпоряджається квартирою позивача, перешкоджає йому володіти, користуватися та розпоряджатися власністю набутою на законних підставах. Позивач зазначає, що він направляв поштовим зв`язком рекомендованим листом з описом вкладень вимоги про виселення відповідача від 12.07.2021 на адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Відповідач вимоги не виконав. Крім того, позивач звертався до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області із заявою про порушення права на недоторканність його житла, виселення осіб та повернення йому квартири. У відповіді було роз`яснено, що ситуація відноситься до цивільно-правових відносин та може бути вирішена у суді в порядку цивільного судочинства. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2019 у справі №643/7186/19, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05.10.2020 визнано недійсними електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 03.09.2018 щодо відчуження квартири [ADDRESS] , протокол №355619 від 03.09.2018, акт про реалізацію предмета іпотеки від 18.09.2018 у виконавчому провадженні 56080214, свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] видане на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки посвідчене 18.09.2018 приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О. А., зареєстрованого в реєстрі №1960. З посиланням на положення ст. 41 Конституції України, ст. 316, 317, 319, 328, 383, 391 ЦК України, просив позов задовольнити. Представником відповідача 12.10.2023 направлено до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідач повністю заперечує проти позову та не визнає позовні вимоги. Представник відповідача зазначає, що позивач не підтвердив належним чином свої твердження. Так, позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право користування майном пов`язана із фактом реєстрації місця проживання певної особи в певному об`єкті нерухомості. До позову не додано жодного доказу того, що відповідач має зареєстроване місце проживання у квартирі, що є предметом спору. Відповідача пов`язує із квартирою обов`язок, покладений на нього відповідно до закону України «Про виконавче провадження». Такий статус відповідача не вважається користуванням майном, право на яке може бути позбавлено в судовому порядку. Не підтверджено, що відповідач вселився в певний об`єкт нерухомого майна. Ухвалою судді від 11.07.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення як третю особу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала С. В., підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Представником позивача подано до суду заяву про залишення позову без розгляду, яку в подальшому він просив залишити без розгляду та судом було задоволено клопотання та залишено без розгляду заяву представника позивача про залишення позову без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник позивача пояснив, що квартира вибула із володіння позивача до відповідача, в подальшому були скасовані результати прилюдних торгів і власність на квартиру повернулася до позивача. Проте відповідач не передає ключі від квартири та перебуває у спірній квартирі, користується нею. Позивач відвідує квартиру, проте попасти до неї не може, оскільки не має ключів, шкодити замок не бажає, двері зачинені. Представник позивача пояснив, що зі слів сусідів [PERSON] відомо, що [PERSON] відвідує квартиру та там є його речі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представник пояснив, що на виконанні у виконавця знаходилося виконавче провадження про стягнення з позивача коштів на підставі виконавчого напису нотаріуса. В межах виконавчого провадження виконавець описав та реалізував майно- квартиру за адресою: [ADDRESS] . В подальшому виконавчий напис нотаріуса був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Банк звернувся до суду для стягнення заборгованості. У 2020 році виконавець Бабенко Д. А. описав майно (спірну квартиру) та передав його [PERSON] на зберігання. [PERSON] не проживає у спірній квартирі, вона не перебуває у володінні відповідача. У кого ключі від квартири представник відповідача не знає, проте зазначив, що [PERSON] є зберігачем квартири та має як зберігач певні обов`язки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Суд, вислухавши доводи представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру [ADDRESS] , 11.11.2020 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: Р № 1608, виданого 28.12.2007, видавник: Карташова С. І., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу (а.с. 5). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2019 у справі №643/7186/19 визнано недійсними: електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 03.09.2018 щодо відчуження квартири [ADDRESS] , які оформлені протоколом № 355619 від 03.09.2018 та затверджені актом про реалізацію предмета іпотеки від 18.09.2018 у виконавчому провадженні 56080214; протокол № 355619 проведення електронних торгів від 03.09.2018, укладений між ДП «Сетам» та [PERSON] ; акт про реалізацію предмета іпотеки від 18.09.2018 складений приватним виконавцем Бабенко Д. А. у виконавчому провадженні 56080214; свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] , видане на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки, посвідчене 18.09.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О. А., зареєстроване в реєстрі №1960 (а.с.6-12). Постановою Харківського апеляційного суду від 05.10.2020 рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2019 у справі №643/7186/19 залишено без змін (а.с.13-21). Ухвалами Верховного Суду від 15.12.2020 касаційна скарга АТ «Альфа-Банк» та касаційна скарга [PERSON] на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2019 та постанову Харківського апеляційного суду від 05.10.2020 повернуті скаржникам (а.с.35, 37-38). 14.07.2021 позивачем на ім`я та адресу відповідача ( [ADDRESS] ) було направлено вимогу, в якій він вимагав у [PERSON] негайно звільнити житлове приміщення квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-27). Відповідно до листа начальника ХРУП №2 ГУНП в Харківській області від 26.11.2021 на ім`я [PERSON] конфліктна ситуація, що склалася відноситься виключно до цивільно-правових відносин, вирішення яких до компетенції Національної поліції не відноситься, а можливо лише у суді в порядку цивільного судочинства. Крім цього повідомив, що питання з приводу вселення чи виселення із житлових приміщень відноситься до компетенції ВДВС та тільки за рішенням суду (а.с.33). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.07.2023 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , з 12.11.2020 зареєстрований [PERSON] , позивач у справі (а.с.42). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.07.2023 (а.с.41). Відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника від 03.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. в межах виконавчого провадження №63804735 описано та накладено арешт на майно: 2-х - кімнатну квартиру загальною площею 53,4 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна: 1646903563101, що належить боржнику [PERSON] та призначено відповідальним зберігачем з попередженням про кримінальну відповідальність [PERSON] , відповідача у справі (а.с.72-74, 115-117). Відповідно до відомостей з АСВП виконавче провадження №63804735 відкрито 03.12.2020, де боржником зазначено [PERSON] , стягувачем АТ «Альфа-Банк» (а.с.75) Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~321\~ЦК України\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Втрата користування житлом можлива лише для особи, яка має таке право. Правові підстави для позбавлення права користування житлом передбачені зокрема ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК Української РСР. Натомість, відповідач не має права користування житлом за адресою: [ADDRESS] , оскільки не зареєстрований за цією адресою, не є власником та не має інших законних підстав для користування зазначеним житловим приміщенням. Позивачем не доведено користування житлом, що йому належить на праві власності, відповідачем, та як наслідок порушення його права власності на житло. За таких обставин, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необгрунтовані та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. При цьому позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] проживає у належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS] . Достатніх доказів на підтвердження проживання відповідача у спірній квартирі суду не надано. Посилання представника позивача на те, що відповідач проживає у спірній квартирі зі слів сусідів, судом не вважається належним та достатнім підтвердженням того, що відповідач дійсно користується зазначеним житлом. Також суд враховує, що відповідач є зберігачем квартири, власником якої є позивач. Отже, факт проживання відповідача у спірній квартирі не доведений, тому і виселення до такого відповідача застосувати неможливо. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, тобто судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed