Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

Відповідно до частини другої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з частинами першою та другою\~статті 21 СК України,\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 36 цього Кодексу,\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, згідно із\~статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні\~статті 74 СК України\~слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін. З пояснень свідків допитаних у судових засіданнях, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю, за яким чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, а саме: не встановлено того, що сторони планували своє спільне життя, обговорювали питання фінансового характеру, разом вирішували питання про набуття майна в інтересах сім`ї та мали спільний сімейний бюджет. Тобто, покази допитаних свідків як беззаперечно не підтверджують факт проживання сторін однією сім`єю у вказаний вище період, так і не підтверджують ведення ними спільного господарства та наявність спільного бюджету, оскільки вони самі по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, не являються достатніми доказами. Суд критично ставиться до доводів позивача про спільне проживання останнього з відповідачем, так як зазначене не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї. Так свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили що [PERSON] проживала в матері позивача по вул.Приваблива в м.Кривому Розі, але це проживання було епізодичним і нетривалим, що підтверджують самі сторони. Також нетривалим по поясненням сторін було їх проживання в м.Запоріжжя в 2019 році. Позивач не надав жодних допустимих доказів ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету, що необхідно для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та для поділу набутого під час фактичних шлюбних відносин майна. Пояснення свідків [PERSON] і [PERSON] які пояснили в суді, що позивач приймав участь у купівлі квартири, сплативши 1600 доларів США, то до цих доказів суд ставиться критично. По перше [PERSON] є матір`ю позивача, а [PERSON] проживає з [PERSON] без реєстрації шлюбу, та ці особи можуть бути зацікавлені в вирішенні спору на користь позивача. По друге пояснення вказаних свідків є суперечливими, так [PERSON] пояснює що [PERSON] в неї вдома по [ADDRESS] дав 1000 доларів [PERSON] , а [PERSON] дала 600 доларів сину [PERSON] для купівлі квартири. Але сам свідок [PERSON] пояснив в суді, що гроші в борг в нього просив [PERSON] , і йому особисто він дав в борг 1000 доларів США. Такі суперечливі пояснення суд не може покласти в основу спільних витрат сторін. Крім того з наданої трудової книжки позивача,та довідки то [PERSON] з 01.08.2015 р. по 31.03.2021 р. до працевлаштування в ТОВ «Кривбасбудпром» не працював а.с.41, 131, доказів того, що [PERSON] мав дохід, та міг приймати участь в спільних сімейних витратах суду не надано. Дійсно 16.03.2020 р. в смт.Великі Коровинці Житомирської області, в сторін народився син [PERSON] 8, але саме народження дитини не підтверджує факту проживання сторін як родини, з взаємними правами, спільним побутом і бюджетом. Навпаки, дослідженими доказами судом встановлено, що сторони намагалися створити сім`ю, проживали епізодично, нетривалий час, в різних місцях, та припинили свої відносини в червні 2021 р. Суду не надано також документальних доказів, що підтверджують спільне придбання сторонами майна як рухомого, так і нерухомого на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності) тощо. Суд вважає безпідставним твердження позивача про те, що майно, яке є спірним по даній справі, було придбано сторонами внаслідок їх спільної праці, є спільною власністю та підлягає поділу між ними, оскільки докази, які б підтверджували дану обставину в матеріалах справи відсутні. Таким чином,\~оскільки позивачем\~та його\~представником не\~доведено факт\~проживання сторін\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу,\~самі часові\~рамки періоду\~такого проживання\~в позові\~не зазначені,\~суд не\~знаходить правових\~підстав для\~задоволення інших\~позовних вимог,\~які є\~похідними,\~таких як\~визання права\~власності на\~1/2\~частини квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] а.с.7. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що сторони на момент придбання спірного майна не проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, а відтак спірне майно не було придбано ними внаслідок спільної праці, а тому не є спільною власністю сторін, тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст.158 ч.7 ЦПК України при відмові в позові слід скасувати заходи забезпечення позову, заборону на відчуження спірної квартири, накладені ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 07.10.2021 р. На підставі ст.ст.60, 69 ч.1, 70 ч.1, 71 ч.1-5, 74 ч.1-2 СК України,

Outcome: dismissed