Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду (з урахуванням уточнень до позовної заяви) із позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення грошових коштів за невиконання договору про надання послуг, а також штрафних санкцій. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.07.2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про надання послуг, а саме по розробленню проекту землеустрою щодо відведення, заяви на зміну цільового призначення земельної ділянки, затвердженню проекту, по внесенню змін в кадастр (після розробки ДПТ поділу ділянок), присвоєння вулиць земельної ділянки орієнтовною площею 3,35 га, що розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Шпитьки, кадастровий номер 3222488200:06:0002:0101 та 3222488200:06:0002:0100, цільове призначення земельної ділянки: ОСГ, відповідно до Технічного завдання, за умовами якого виконавець ФОП зобов`язувався виконати зазначені послуги. Вартість робіт - 67 000 доларів США (у гривневому еквіваленті 1815700 грн.). Позивач сплатив на користь ФОП аванс: 07.07.2021 року - 35000 доларів США. Отримання зазначених послуг позивачу необхідно було з метою зміни цільового призначення земельних ділянок кадастрові номері 3222488200:06:0002:0101 та 3222488200:06:0002:0100. Позивач зобов`язання виконав, сплативши відповідно до договору авансовий платіж у сумі 35000 доларів США. Грошові кошти були передані позивачем відповідачу двома частинами 07.07.2021 року. Факт оплати першої частини грошових коштів в сумі 16650 євро (що в еквіваленті становить 19712,78 доларів США) підтверджується розпискою від 07.07.2021 року. Другу частину грошових коштів позивач передав відповідачу в сумі 15288 доларів США, при двох свідках, без розписки. Відповідач ввівши в оману Позивача, запевнив, що розписку про отримання другої частини коштів напише пізніше, оскільки, зі слів відповідача, видача розписки на всю суму авансового платежу одразу становить надмірне податкове навантаження на відповідача. Крім того, оскільки позивач юридично не обізнаний, покладаючись на добросовісність виконавця послуг, запевнившись наданими Відповідачем документами (була надана для огляду довіреність, наявна печатка ФОП, проект договору складений ФОПом), досягнувши істотних умов по договору складеному Відповідачем (щодо предмету та ціні), підписав вказаний договір та сплатив авансовий платіж за умовами договору в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання щодо надання послуг, передбачених договором не виконав, сплачені кошти не повертає. Сторонами за домовленістю встановлений строк дії договору до 07.01.2022 року. На день подання цього позову умови договору Відповідачем не виконані. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 33). Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд (а.с. 89). Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились та подали заяву про розгляд справи без їх участі, в якій також підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 07.07.2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про надання послуг, а саме по розробленню проекту землеустрою щодо відведення, заяви на зміну цільового призначення земельної ділянки, затвердженню проекту, по внесенню змін в кадастр (після розробки ДПТ поділу ділянок), присвоєння вулиць земельної ділянки орієнтовною площею 3,35 га, що розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Шпитьки, кадастровий номер 3222488200:06:0002:0101 та 3222488200:06:0002:0100, цільове призначення земельної ділянки: ОСГ, відповідно до Технічного завдання, за умовами якого виконавець ФОП зобов`язувався виконати зазначені послуги. Вартість робіт - 67 000 доларів США (у гривневому еквіваленті 1815700 грн.). Позивач сплатив на користь ФОП аванс: 07.07.2021 року - 35000 доларів США. Отримання зазначених послуг позивачу необхідно було з метою зміни цільового призначення земельних ділянок кадастрові номері 3222488200:06:0002:0101 та 3222488200:06:0002:0100. Позивач зобов`язання виконав, сплативши відповідно до договору авансовий платіж у сумі 35000 доларів США. Відповідач свої зобов`язання щодо надання послуг, передбачених договором не виконав, сплачені кошти не повертає. Пунктом 5.1 договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов договору. Сторони звільняються від відповідальності за невиконання умов договору, окрім відповідальності за невиконання грошових зобов`язань при настанні форс - мажорних обставин, тобто таких обставин, що перебувають за межею контролю сторін і безпосередньо впливають на можливість виконання договору. У процесі надання правничої допомоги [PERSON] представником позивача було отримано відповідь на адвокатський запит начальника Головного управління Держгеокадастру в м. Києві та Київській області від 22.03.2024 року № 29-10-0.222-2942/2-24, згідно якої зміни до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3222488200:06:0002:0101 та 3222488200:06:0002:0100 не вносилися, а відповідні заяви не надходили, що в свою чергу підтверджує факт невиконання Відповідачем умов договору про надання послуг. Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Кінцевим результатом надання послуг ФОП мало бути зміна цільового призначення земельних ділянок На виконання умов договору позивач сплатив 35000 доларів США, за які мав на меті отримати послуги, кінцевим результатом яких повинно бути зміна цільового призначення земельних ділянок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, із чиєї вини це відбулося. Аналогічні правові висновки викладено й у постанові Верховного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17. За таких обставин, у зв`язку з тим, що відповідачем не було виконано умови Договору, а саме порушено зобов`язання за договором про надання послуг, то сплачена позивачем сума авансу (попередньої оплати) за вказаним договором підлягає поверненню у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів (авансу) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно приписів ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно частини другої статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Таким чином, відповідно до пункту 4.2 Договору виконавець зобов`язався у разі невиконання умов договору сплатити замовнику штрафні санкції у розмірі 2000 доларів США. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при вирішенні цих справ суди мають виходити насамперед із положень Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до Преамбули Закону він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. При вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-75цс13). Відповідачем порушено істотні умови договору про надання послуг, а саме п. 1.1 та 4.1., відповідно до яких відповідач зобов`язався розробити проект землеустрою щодо відведення, заяву на зміну цільового призначення земельної ділянки, затвердити проект, внести змін в кадастр (після розробки ДПТ поділу ділянок), присвоїти вулиць земельної ділянки орієнтовною площею 3,35га, що розташована за адресою: с. Шпитьки, кадастровий номер 3222488200:06:0002:0101 та 3222488200:06:0002:0100, цільове призначення земельної ділянки: ОСГ, відповідно до Технічного завдання, та виконати зазначені послуги до 07.01.2022 року. У зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов договору, позивач оплатив зазначені послуги, але не отримав послуги, які розраховував отримати. Внаслідок істотних порушень відповідачем умов договору, можливості позивача були значно обмежені, втрачені кошти, що призвело до значних збитків та неотриманні очікуваного результату. Вищевказані доводи і пояснення, що ґрунтуються на правових позиціях Верховного Суду, цілком відповідають законодавству і умовам договору. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правову природу спірних правовідносин, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved