Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] (далі по текст - позивач) звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - відповідач) про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 18 жовтня 2023 року в будинку [ADDRESS] сталася аварія в системі центрального опалення, внаслідок якої вода з квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , сходових клітин та маршів цього житлового будинку до першого поверху, а також до шахти ліфта. У зв?язку з даною аварією працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» було негайно перекрито постачання центрального опалення в будинку. Наступного дня на місце прибув представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (у власності якого перебуває квартира [ADDRESS] ), після чого в присутності працівника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», а також мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] було відчинено квартиру [ADDRESS] , в якій виявлено місце прориву на радіаторі опалення, і слюсарем-сантехніком усунуто несправності. Внаслідок цієї аварії сталося залиття квартири [ADDRESS] . Дана квартира належить на праві приватної власності позивачу - [PERSON] . У зв?язку з вищевказаним залиттям квартири на підставі Договору №35 від 31.01.2023 року, укладеного між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» та ТОВ «ІМПУЛЬС-ГАЗ» про надання послуг з комплексного обслуговування будинків, споруд, об?єктів благоустрою і прибудинкових територій у житлових будинках комунальної власності неадміністративного мікрорайону «Центральна» Шевченківського району м. Києва було здійснено обстеження. За його результатами Комісією у складі: провідного інженера виконавця послуг Гайдук Н.Л. , майстра технічної дільниці обслуговуючого підприємства Гаркавко Л.Д. , слюсаря-сантехніка Тарасюка Б.В. складено Акт обстеження житлової квартири [ADDRESS] від 23.10.2023 року. Даним Актом визначено причини залиття вищевказаної квартири та зафіксовано його наслідки. Згідно з Висновками Комісії залиття квартири [ADDRESS] сталося 18.10.2023 року через пошкодження футорки на радіаторі в квартирі [ADDRESS] , розташованій на п?ятому поверсі, яка належить АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Для проведення незалежної оцінки майнових прав, а саме, права вимоги відшкодування матеріальних втрат, понесених внаслідок залиття квартири, позивачем було укладено Договір на проведення незалежної оцінки від 06.11.2023 року з ПП «Експертзабезпечення». У Звіті про незалежну оцінку майнових прав міститься Висновок оцінювача про об?єкт незалежної оцінки, згідно з яким ринкова вартість матеріального збитку становить 472 350 гривень без ПДВ. Таким чином, позивач вказує, що наявними доказами достовірно встановлено, що причиною залиття 18.10.2023 року квартири [ADDRESS] стало пошкодження футорки на радіаторі (батареї) центрального опалення в квартирі [ADDRESS] , розташованій двома поверхами вище в даному будинку, внаслідок чого відбувся виток теплоносія. Враховуючи вказані обставини, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 472 350 гривень на відшкодування майнової шкоди. Окрім того, вказувала, що внаслідок залиття квартири їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 50 000 гривень, яку також просила стягнути з відповідача на її користь. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2024 року, цивільну справу передано на розгляд судді Романишеній І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09.02.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 19.03.2024 року. 06.03.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказував, що акт про залиття квартири є неналежним доказом, оскільки акт складено не у встановленій формі; акт складено без присутності зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку «винної» (потенційно винної) особи; в акті не зазначено прізвище, ім?я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; в акті не зазначено форма власності квартири; в акті не зазначено обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених унаслідок залиття речей та їхня орієнтовна вартість. Окремо, звертав увагу суду, що відповідачу невідомо яким чином комісія при складанні даного акта дійшла висновку, що залиття квартири [ADDRESS] відбулося через пошкодження футорки на радіаторі в кв. [ADDRESS] , що розташована на п?ятому поверсі, адже комісія не відвідувала квартиру [ADDRESS] , не робили фото та відеофіксацію місця витоку (прориву) води під час «затоплення». Додатково повідомляв суду, що позивач відмовляється надати доступ до квартири співробітникам відповідача, для огляду квартири, яку за її словами затопило з квартири відповідача. Також, не зрозуміло, яким чином відбулося залиття квартири позивача, яка знаходиться на третьому поверсі із квартири відповідача, яка знаходиться на п?ятому поверсі будівлі, адже скарг з квартири на четвертому поверсі скарг до відповідача не надходило. Таким чином, враховуючи вищевикладене, та те, що Акт про залиття квартири оформлено з порушенням правил його складання, без присутності зацікавлених осіб, а отже Акт складено - неправильно, тому відповідний доказ є неналежним і недопустимим. Також, представник відповідача зазначав, що наданий позивачем Звіт про незалежну оцінку майнових прав, жодним чином не доводить вини відповідача, а лише містить інформацію щодо вартості необхідного ремонту квартири позивача. 03.04.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача вказував щодо необгрунтованості зазначених у відзиві доводів та зауважив, що згідно із даним Актом Комісією визначено причини залиття вищевказаної квартири та зафіксовано його наслідки. Так, цією Комісією чітко встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося 18.10.2023 року через пошкодження футорки на радіаторі в квартирі [ADDRESS] , розташованій на п?ятому поверсі. Наголошував, що даний Акт був складений на підставі письмової заяви позивача [PERSON] від 19.10.2023 року на ім?я директора ТОВ «ІМПУЛЬС-ГАЗ» Лагути Ю.В . Пізніше [PERSON] ознайомилась із вищевказаним Актом та отримала його примірник. Вважає, що вищевказаний Акт складено уповноваженими особами відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі, Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207, і він містить достовірні дані, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Із метою об?єктивності вказав, що подібний Акт обстеження був складений також і щодо квартири [ADDRESS] у даному будинку, розташованої на четвертому поверсі безпосередньо над квартирою позивача та поверхом нижче стосовно квартири [ADDRESS] , звідки сталося залиття. Фотокопію цього Акта від 23.10.2023 року надав [PERSON] мешканець квартири [ADDRESS] . Водночас, за інформацією цього сусіда квартира [ADDRESS] та інше його майно були застраховані на випадок їх пошкодження та/або знищення на підставі Договору добровільного комплексного страхування майна та відповідальності зі Страховою групою «ТАС» у зв?язку з чим, після завданої шкоди він отримав страхове відшкодування, а тому з претензіями до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» - власника квартири [ADDRESS] не звертався. 15.04.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25.04.2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував з приводу позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, врахувавши їх доводи, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією реєстраційного посвідчення № [NUMBER] Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 18.01.2005 року. Згідно Акта обстеження житлової квартири [ADDRESS] від 23.10.2023 року, комісією в складі: провідного інженера виконавця послуг Гайдук Н.Л. , майстра технічної дільниці обслуговуючого підприємства Гаркавко Л.Д. , слюсаря-сантехніка Тарасюка Б.В. складено дійсний акт щодо встановлення причини залиття кв. [ADDRESS] , яке сталось 18.10.2023 року через пошкодження футорки в радіаторі в кв. [ADDRESS] , розташованої на 5 поверсі. Згідно Акта про залиття: у ході перевірки комісією встановлено, що квартира [ADDRESS] розташована на третьому поверсі шестиповерхового житлового будинку. За результатами обстеження Комісією зафіксовано наступне: в кімнаті площею до 47,0 кв. м залиття підвісної стелі (гіпсокартон, водоемульсійна фарба) по всій площі, стін (шпалери) до 12,0 кв.м, підлоги (паркет) по всій площі; в кухні площею до 12,0 кв. м залиття стелі (водоемульсійна фарба), стін (водоемульсійна фарба/кахель), підлоги (кахель) по всій площі; - в коридорі площею до 2,0 кв.м залиття стелі (водоемульсійна фарба), стін (шпалери), підлоги (кахель) по всій площі; - в кімнаті площею до 18,0 кв.м залиття стелі (гіпсокартон, водоемульсійна фарба), підлоги (паркет) по всій площі; - в кімнаті площею до 42,0 кв.м. залиття стелі (гіпсокартон, водоемульсійна фарба), стін (шпалери), підлоги (паркет) по всій площі. При цьому, факт залиття належної позивачу квартири підтверджено фотофіксацією з місця події, а також переглянутим в судовому засіданні відеозаписом. Судом встановлено, що АТ «Універсал Банк» на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою №359050720. Відповідно до Звіту про оцінку майна та висновку про вартість майна від 11.11.2023 року, виконаного ПП «Експертзабезпечення» ринкова вартість матеріального збитку, внаслідок залиття квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на час проведення оцінки складає: 472 350 грн. без ПДВ. З матеріалів справи також вбачається, що за проведення послуги з належної оцінки позивачем було сплачено 5000 грн., що підтверджується копією Договору №1433 від 06.11.2023 року та Акта № 1433 здавання-прийняття виконаних робіт від 21.11.2023 року. Положеннями ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ч.1 ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Частиною 1 ст.177 ЖК України встановлено обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання. При цьому, згідно з ч.1 ст.179 ЖК України користування квартирами приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 (із змінами та доповненнями), власник квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України. Так, статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Твердження відповідача про те, що акт комісії від 23.10.2023 року не є належним та допустимим доказом по справі, відхиляється, з огляду на таке. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, у разі аварії чи залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття.Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної особи не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Отже, законодавством чітко визначено, що факт залиття, його причина та обсяг пошкоджень мають фіксуватись у складеному акті комісійного обстеження приміщення, у якому відбулось залиття. Саме такий акт і є відповідним (належним, допустимим, достовірним) доказом, на підставі якого відбувається розрахунок матеріальної шкоди вартості відновлювального ремонту. Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками залиття квартири позивачки 23.10.2023 року було складено акт комісією в складі: провідного інженера виконавця послуг Гайдук Н.Л. , майстра технічної дільниці обслуговуючого підприємства Гаркавко Л.Д. , слюсаря-сантехніка Тарасюка Б.В. , відповідно до якого залиття квартири [ADDRESS] сталось 18.10.2023 року, внаслідок пошкодження футорки в радіаторі в кв. [ADDRESS] , розташованої на 5 поверсі. Суд вважає, що у вказаному акті зазначені всі обов`язкові реквізити, а саме: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття, отже даний акт відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, і є належним та допустимим доказом. Та обставина, що представник відповідача не підписав даний акт, не свідчить про недостовірність вказаного акта комісії, адже відповідач жодними належними та допустимими доказами не спростував факт залиття квартири позивачки внаслідок пошкодження футорки в радіаторі. У постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 у справі №753/20314/15 зазначено, що не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотнього останній не довів. Відтак, якщо власник квартири, у якій сталася аварійна ситуація, що спричинила залиття, не підписав письмовий акт обстеження, це не призведе до втрати таким документом юридичної сили, а отже й доказового значення для справи. Тому аргумент відповідача про те, що позивач не довів, що затоплення належного йому приміщення відбулось сталося саме з вини відповідача і акт не підтверджує вину відповідача, оскільки складений без їх участі, судом відхиляється. На спростування своїх заперечень, щодо відсутності вини відповідача в залитті квартири відповідачем не надано жодного доказу. Отже, суд вважає, що залиття сталося з вини відповідача. Окрім того, для надання обґрунтовної інформації з приводу всіх обставин залиття, яке сталося 18.10.2023 року в будинку [ADDRESS] , та заходів, вжитих обслуговуючою організацією, позивач звернулась із письмовою заявою від 26.03.2024 на ім?я директора ТОВ «ІМПУЛЬС-ГАЗ» Лагути Ю.В . У відповіді від 28.03.2024 року № Р-54-вих ТОВ «ІМПУЛЬС-ГАЗ» зазначило наступне: «Залиття квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та відключення від водопостачання та централізованого опалення відбулося 18.10.2023 через пошкодження алюмінієво-металевого радіатора (розрив футорки) в квартирі [ADDRESS] , власником якої було встановлено замість чавунного алюмінієво-металевий радіатор, який в результаті експлуатації вийшов з ладу. Причина залиття вищезазначених квартир була встановлена 20.10.2023 року та вжито заходи по усуненню аварійної ситуації, тобто, слюсарем-сантехніком обслуговуючої організації Тарасюком Б.В. , в присутності представника власника квартири [ADDRESS] (який надав доступ у квартиру [ADDRESS] ) та мешканців квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] було від?єднано радіатор опалення квартири [ADDRESS] методом перекриття вентилів, які подають теплоносій із загальнобудинкової системи опалення (стояка) до радіатора квартири [ADDRESS] . Відтак, з урахуванням вищенаведених доказів судом встановлено, що відповідач, як власник квартири [ADDRESS] , внаслідок пошкодження футорки в радіаторі, що розташований в зазначеній квартирі допустив залиття квартири квартири, яка належить позивачу. Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких грунтуються його позовні вимоги. У відзиві на позов представник відповідача заперечував також і щодо Звіту про незалежну оцінку майнових прав з метою визначення ринкової вартості від 11.11.2023 року, оскільки вважав його неналежним доказом. Заперечуючи проти розміру заподіяних збитків, відповідач клопотання про призначення у даній справі судової експертизи не заявляв, хоча судом на етапі підготовочго провадження було роз`яснено відповідне процесуальне право. Під час судового розгляду, відповідач не спростував належними та допустимими доказами відсутності своєї вини у залитті квартири позивача, не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, беручи до уваги вищенаведені обставини та те, що позивач зазнала матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири саме внаслідок неправомірних дій відповідача, як власника квартири на два поверхи вище, враховуючи, що вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які утворились унаслідок залиття квартири підтверджена Звітом про незалежну оцінку майнових прав та становить 472 350 грн., суд вбачає необхідним стягнути вказані грошові кошти з відповідача на користь позивача. Також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення оцінки матеріального збитку в сумі 5000 тисяч гривень, що підтверджується Актом від 21.11.2023 року здавання-прийняття виконання робіт, оскільки Звіт про оцінку матеріального збитку враховано судом при прийнятті рішення та враховуючи, що спір у даній справі виник через неправильні діїї відповідача (ч.9 ст. 141 ЦПК України). Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.3, 4, 5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до пункту 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мало місце залиття квартири позивача, з вини відповідача внаслідок якого було пошкоджено її майно, також це залиття спричинило у позивача негативні зміни у звичайних умовах її життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадку залиття, тривалого захисту свого порушеного права в суді. З огляду на те, що внаслідок залиття квартири, що сталося з вини відповідача, позивач зазнала душевних страждань, суд, враховуючи принципи розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 5480,23 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial