Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Представник позивача\~адвокат Садлівська\~О.П.\~в інтересах\~ позивача\~ [PERSON] \~звернулася до\~Трускавецького міського\~суду Львівської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення аліментів на утримання неполвнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними існує формально. Шлюбних відносини не підтримують та домашнього господарства не ведуть вже тривалий час.Відповідач більше часу проживає та працює офіційно закордоном в республіці Польща, та його матеріальний стан є належний, отримує доходи, однак добровільно про надання коштів на утримання дітей домовитись позивачу не вдалося. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Діти знаходяться на утриманні позивача, яка докладає всіх зусиль для того, щоб забезпечити дітям нормальні умови життя, здійснює за ними належний догляд, займається їх вихованням. Позивач працює офіційно, про те, у неї не вистачає коштів на належне матеріальне забезпечення дітей. Добровільно виділяти достатніх коштів на утримання дітей, відповідач відмовляється, інтересами сім`ї не цікавиться, а відтак, вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів та звернутися до суду. Позивач просить стягнути на її користь з відповідача на утримання їх спільних дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000.00 грн. щомісячно на кожну дитину. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача у встановлений судом строк подала відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач визнає позовні вимоги частково з огляду на наступне: 15.11.2003 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Сімейні відносини між подружжям припинено близько року тому. Подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведеться. Відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання дітей, проте не згідний із заявленим позивачем їх розміром у розмірі 5000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, вважає таку вимогу необгрунтованою, оскільки позивачем не було надано докази, що нею теж витрачаються кошти на утримання дітей рівно у такому ж розмірі, позивач не надала жодного доказу про свої доходи. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід. Офіційно не працевлаштований. Він, колишня дружина та їхні діти зареєстровані та проживають у будинку, який збудований ним за кошти його матері, яка багато років перебувала за кордоном та його особисті заощадження. Відповідач оплачує у повному обсязі комунальні послуги на будинок, позивач не бере в тому участі. Всі необхідні для дітей речі: одяг, взуття, іграшки, спортивний інвентар, особисті речі для розвитку дітей оплачувалися відповідачем. У них був спільний бюджет, відповідач довіряв готівкові кошти дружині, а вона ними розпоряджалася. На думку відповідача, левова частина коштів, які він давав, витрачалася якраз виключно на потреби дружини, а не на дітей. Відповідач вважає, що заявляючи про суму аліментів в 5000,00 грн. на кожну дитину, Позивач, будучи працездатного і молодого віку особою, хоче за його рахунок покращити своє матеріальне становище. Відповідач, дбаючи про інтереси дітей, погоджується сплачувати аліменти у розмірі по 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину на користь Позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного: Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 15.11.2003 року. Від даного шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 03.06.2014 та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.10.2012. Згідно витягу № 456 від 20.05.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданого державним реєстратором, в будинку за адрессою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазаначений у ч.2 ст.182 СК України. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів утвердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" у 2024 році встановлені наступні розміри прожиткового мінімуму на одну особу для дітей віком від 6 років до 18 років в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня становить 3196 грн. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). При визначенні способу стягнення аліментів, суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі за вибором позивача, з якою проживають неповнолітні діти, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. При цьому, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 10000 грн. щомісячно суд вважає завищеними, оскільки позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами необхідність саме такого розміру аліментів, а також відсутні дані про дохід позивача та її матеріальний стан. Враховуючи, вказані обставини справи, надані позивачем докази, враховуючи розмір прожиткового мінімуму та судову практику, що склалася суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідності стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі 3000 грн. на кожну дитину. Даний розмір аліментів суд вважає, достатнім, обґрунтованим та законним. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial