Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи яку зазначив, що 12 вересня2008 року вони зареєстрували шлюб, [INFO] в них народилася донька - [PERSON] . З часом сімейне життя між ними не склалося та 25 серпня 2010 року шлюб був розірваний. В липні 2019 року позивач змінив своє місце проживання та виїхав до м. Ржищів Київської області. В липні 2021 року позивач забрав до себе дочку, дружина з м. Донецьк виїхала проживати до АРК. На даний час позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Позивач ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Проживання дочки разом з позивачем відповідає її інтересам. Позивач має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із дочкою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Відповідач проживає окремо від позивача та їх дитини, будь-якої допомоги не надає, дитину не виховує, не піклується про її стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, не створює належних умов для розвитку природних здібностей дитини, не спілкується з нею та не вживає активних дій для спілкування. Всі дані обов`язки відносно дитини здійснює позивач самостійно, так як дитина постійно проживає з ним, позивач її виховує, піклується про її стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, створюю їй необхідні умови. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Відзив чи доказів на спростування позовних вимог до суду не направляла. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять задовольнити в повному обсязі, висновок органу опіки та піклування ВК Української міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав підтримують. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі подружжя має дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с.16). Рішенням Кіровського районного суду міста Донецьк від 25 серпня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. 22 жовтня 2021 року рішенням Ржищівського місткого суду Київської області визначено місце проживання дочки [PERSON] з батьком [PERSON] за місцем його реєстрації або проживання. В листопаді 2021 року позивач [PERSON] та його донька змінили своє місце проживання, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30 листопада 2021 року № 3235-5000414929 та від 26 листопада 2021 року № 3235/5000414949, виданих Управлінням праці та соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області (а.с. 21-22). [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, що стверджується письмовими доказами. Всі дані обов`язки відносно дитини здійснює позивач самостійно, так як дитина постійно проживає з ним, він її виховує, піклується про її стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, створює їй необхідні умови, що підтверджується копією довідки про склад сім`ї №11-13/43 від 14.07.2021. Відповідно до довідки виданої ВК Ржищівської міської ради Київської області [PERSON] проживає разом зі своїм батьком [PERSON] та повністю знаходиться на його утриманні (а.с.20). ВК Української міської ради Обухівського району Київської області 02.05.2024 року, вирішено надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] (а.с.40-42). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачила дитину, не спілкується, добровільно не надає будь-якої допомоги на її утримання, не проявляє інтересу до життя, здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові та безпосередньо у судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідачки проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідачка не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання доньки. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачка байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування її своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та позивачем фактично відсутній, відповідачка тривалий час не виявляє до неї батьківського піклування, її не відвідує, долею доньки не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved