Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на частку спадкового домоволодіння після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , та частки спадкового домоволодіння після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Дане домоволодіння розташоване по [ADDRESS] .В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що дане домоволодіння побудоване її батьками [PERSON] та [PERSON] у 1962 році. [INFO] помер батько [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина, яку вона, позивачка, як спадкоємець за законом та мати [PERSON] прийняли в рівних частках, вступивши у фактичне управління спадковим майном. [INFO] померла мати [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на частки спадкового домоволодіння. Позивач, як спадкоємець батьків прийняла спадщину, оскільки на день їх смерті проживала і була зареєстрована у спадковому будинковолодінні. Оформити право власності на спірне домоволодіння не може, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нього. В судове\~засідання позивач\~та його\~представник не\~з`явилися.\~Представником позивача\~у позові сформовано вимогу про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити. Представник Сатанівської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] згідно технічної документації було збудоване в 1962 році [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі з 27 грудня 1960 року. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Тобто, спірне домоволодіння належало подружжю на праві спільної сумісної власності. \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняли його дружина [PERSON] та донька [PERSON] , спадкоємці за законом, які на день смерті спадкодавця проживали та були зареєстровані в спадковому домоволодінні. \~ \~ \~ \~При вирішені питання щодо правомірності набуття майна в порядку спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] суд зазначає, що до застосування підлягають норми цивільного законодавства, що діяли на момент відкриття та прийняття спадщини, а саме - Цивільний Кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, то він визнається таким, що прийняв спадщину. За змістом п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності\~будинку,\~який знаходиться\~в сільському\~населеному пункті,\~можуть бути\~відповідні довідки\~виконавчогокомітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985\~-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). При цьому, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] згідно записів в погосподарських книгах належав житловий будинок [ADDRESS] , однак за життя не скорсталися своїм правом оформити право власності на цей будинок. Згідно довідки Сатанівської селищної ради на день смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] , донька [PERSON] . В розумінні п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON] та Ч [PERSON] в рівних частках. Згідно матеріалів витребуваної судом спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] встановлено, що спадщину після його смерті прийняла [PERSON] , спадкоємець за законом. Відмова [PERSON] від прийняття спадщини матеріали спадкової справи не містять. До складу спадщини увійшло право власності спадкодавця на частину спірного майна. Свідоцтво про право на спадину за законом на частину спірного домоволодіння спадкоємцями не отримано. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалась з земельної ділянки та частки житлового будинку (1/2 частка набуте право власності + частка в порядку спадкування).. Згідно матеріалів витребуваної судом спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] спадкоємець за законом. \~ \~ \~ \~14 липня 2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,29 га. У видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове домоволодіння [PERSON] відмовлено через відсутність документів, що встановлюють право спільної сумісної власності спадкодавців [PERSON] та [PERSON] на зазначене домоволодіння. Відповідно до\~ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування. Відповідно до\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням\~\~є\~\~перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної\~\~особи,\~\~яка\~\~померла\~\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 5\~ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину за законом як спадкоємець першої черги після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] . Відповідно до ч.1\~ст.1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1\~ст.1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння для позивачки є відсутність правовстановлюючого документа та відсутність реєстрації права власності на нього. За життя [PERSON] та [PERSON] правовстановлюючі документи не отримували, державну реєстрацію спірного домоволодіння не проводили. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із\~ Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, відповідно до норм вказаного\~Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України\~«Про регулювання містобудівної діяльності»\~набрав чинності 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Тому, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування такого об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 липня 2019 року у справі №206/6298/16-ц (провадження № 61-31398св18), від 26 лютого 2020 року у справі №607/16873/18 (провадження № 61-12451св19). У матеріалах справи наявна копія технічного паспорту, складеного КП ГМР «Городоцьке БТІ», в якому зазначено, що житловий будинок по [ADDRESS] збудований у 1962 році. Тобто, спірний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами побудовано до 05 серпня 1992 року, а отже, померлі [PERSON] та [PERSON] набули за життя право власності на вказане домоволодіння, яке перейшло в порядку спадкування до їхньої доньки [PERSON] .. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Розбіжності в прізвищах членів родини « [PERSON] » та « [PERSON] » в різних документах не мають суттєвого значення, так як пов`язані з російсько-українським перекладом і не викликають сумнівів щодо належності спірного майна спадкодавцям та прийняття його спадкоємцем за законом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно звіту технічного стану спірного житлового будинку, будинок знаходиться в задовільному стані та придатний для проживання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved