Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

25 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС" та [PERSON] було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0965949236, відповідно до Заявки-анкети на умовах Пропозиції укласти договір надання позики № 2628763905 від 25.06.2020, шляхом підписання електронним цифровим підписом. Відповідно до умов Договору позики Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 гривень. Строк дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами. Товариство обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС" свої зобов`язання за договором належним чином виконало шляхом перерахування 25.06.2023 на картковий рахунок [PERSON] 3 тисяч гривень. [PERSON] свої зобов`язання перед Кредитором щодо сплати процентів та повернення кредитних коштів належним чином не виконувала. 18 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю"ІНФІНАНС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 18-10/21, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю"ІНФІНАНС" відступає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю"ІНФІНАНС" право грошової вимоги, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] в сумі 28252 гривень 50 копійок. 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю " "Вердикт Капітал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" відступає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" набуває права вимоги до боржників, вказаних у відповідному реєстрі, в тому числі щодо [PERSON] . Позивач з цим позовом звернувся до Вінницького міського суду. Ухвалою судді від 04 березня 2024 року (а.с. 58) справу було передано за підсудністю до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, суддя якого 02 квітня 2024 року постановила ухвалу про передачу справи за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області (а.с. 65). Справа надійшла до Мурованокуриловецького районного суду 01 травня 2024 року (а.с. 68, 69). Ухвалою суду від 01 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 70). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви та додатки до позову відповідачу було направлено 01 травня 2024 року, однак відомостей про вручення поштового відправлення адресату до цього дня до суду не надійшло. 06 червня 2024 року постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін (а.с. 74). Ухвалу про перехід до розгляду справи з повідомленням та судову повістку-повідомлення було направлено відповідачу 06 червня 2024 року, поштове відправлення вручено адресату 13 червня 2024 (а.с. 83). Одночасно 06 червня 2024 року на сайті суду було розміщено оголошення про виклик відповідача (а.с. 80). За таких обставин, з врахуванням положень п. 1 ч. 8 та ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, відповідач є такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву відповідач станом на 01 липня 2024 року не подала, в судове засідання не з`явилася, не повідомила про причину неявки. За приписами ч. 1\~ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. У п. 5 позовної вимоги (зворот а.с. 4) позивач просив проводити розгляд даної справи за його відсутності та не заперечив проти винесення заочного рішення. Враховуючи, що наразі наявні всі умови, передбачені ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи право позивача, передбачене ч. 3\~ст. 211 ЦПК України,\~судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності позивача з ухваленням заочного рішення. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до часткового задоволення, враховуючи таке: За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~статті 6\~ЦК України\~сторони є\~вільними в\~укладенні договору,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору\~з урахуванням\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~звичаїв ділового\~обороту,\~вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Судом встановлено, що 25 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС" та [PERSON] було укладено Договір Позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0965949236 (а.с. 5-8) згідно Заявки-анкети на отримання кредиту (а.с. 10) на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № 2628763905 від 25.06.2020 (зворот а.с. 8 а.с. 9), шляхом підписання електронним цифровим підписом Відповідача. Відповідно до умов цього договору Товариство надає Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми "MoneyBOOM", які є невід`ємною частиною Договору, а Позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим Договором строки кредит та сплатити відсотки та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами (п. 1.1.); кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем визначеного Сторонами (п. 1.2.); загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20000 гривень (п. 1.5.); максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75% (п. 1.10.2); датою видачі кредиту є "25" червня 2020 року (дата перерахування грошових коштів на рахунок Позичальника) (п. 1.13); товариство має право на відступлення права вимоги за даним Договором будь-кому без згоди на це Позичальника (п. 2.3.); Позичальник підтверджує, що він самостійно перед укладенням даного Договору повністю ознайомився з Правилами, викладеними на веб-сайті Товариства, Проектом Договору та погоджується з ними (п. 7.1.). Згідно до п. 7.5. Договору сторони погодили, що підписання Товариством Договору, додаткових угод та додатків до договору, повідомлень, вимог та інших документів відбувається шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", використовується з метою підписання Договору, Товариство передає одноразовий ідентифікатор Позичальнику засобами зв`язку, вказаними Позичальником під час заповнення Заяви-Анкети. Так, п. 8 Договору містить, в тому числі, прізвище, ім`я та по батькові Клієнта [PERSON] , її РНОКПП, адресу місця проживання, реквізити паспорта. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У п.п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до поданої позивачем квитанції (а.с. 23), ТОВ "ІНФІНАНС" 25.06.2020 виконало своє зобов`язання та перерахувало на картковий рахунок [PERSON] , зазначений нею у Заявці-Анкеті (а.с. 10) транш у розмірі 3 тисячі гривень. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Так, п. 1.6. Договору надання позики ТОВ "ІНФІНАНС" та [PERSON] погодили, що до умов даного Договору застосовується фіксована процентна ставка. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховуються за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які Позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках наданого кредиту в день такого нарахування. При цьому, максимальний строк користування кредитом (траншем) становить 30 календарних днів, а максимальна відсоткова ставка 1,75% нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості. Пунктом 2.9. Договору надання позики [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути вчасно отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування Фінансовим кредитом та інші платежі, передбачені Договором. У випадку порушення зобов`язання, що виникає з Договору надання позики винна сторона несе відповідальність, визначену цим Договором, Правилами та чинним законодавством України Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Як слідує із розрахунку заборгованості за Договору надання позики 0965949236 від 25.06.2020 (а.с. 24), станом на 18 жовтня 2021 року [PERSON] не виконала своє зобов`язання з повернення кредиту на суму 3 тисячі гривень та зобов`язання зі сплати відсотків за 480 днів користування кредитними коштами в сумі 25200 гривень (3000 грн х 1,75% х 480 днів = 25200 грн). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, п. 10.7. Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» (а.с. 18) передбачено, що у разі порушення позичальником прийнятих на себе зобов`язань за Фінансовим кредитом Товариство , на свій розсуд, без згоди Позичальника, може уступити третім особам право вимоги за Договором фінансового кредиту шляхом укладення договору факторингу, договору уступки прав вимоги (цесії) або в інший не заборонений діючим законодавством спосіб. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Статтею 516 ЦК України\~визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 18 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" укладено Договір факторингу № 18-10/21 ( а.с. 27-29), відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС" відступає Товариству з обмеженою відповідальністю "Вердикт капітал" за плату право грошової вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС" права вимоги до боржників, що зазначені в реєстрах Боржників (зворот а.с. 29-32). Згідно до п. 6.1.4. право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (Додаток 2) який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого фактор стає новим Кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги. ТОВ "Вердикт капітал" оплатило портфель згідно Договору факторинга № 18-10/21 (а.с. 29). Відповідно до Реєстру Боржників (зворот а.с. 29 а.с. 31) та витягу з цього Реєстру (а.с. 32) Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" набуло права грошової вимоги, в тому числі, і за Договором № 0965949236 від 25.06.2020, боржником за яким є [PERSON] , в сумі 28252 гривні 50 копійок, з яких: 3000 гривень сума заборгованості за тілом кредиту, а 25 252 гривні 50 копійок сума заборгованість за відсотками. 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" відступає Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" шляхом продажу, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" набуває права вимоги до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього Договору. У Реєстрі боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с. 36-37) за номером 20824 зазначена як боржник [PERSON] . Загальна сума заборгованості зазначена 51825 гривень, з яких: 3000 гривень сума заборгованості за основним зобов`язанням, а 48825 гривень сума заборгованість за відсотками. Згідно до п. 5.2 Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутим (прийнятим) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4). ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" підписали Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги 10 січня 2023 року. Позивач заявив вимогу про стягнення із [PERSON] заборгованості за Договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 0965949236 від 25.06.2020 з (дослівно) «врахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності» в сумі 36677 гривень, з яких: 3000 гривень сума заборгованості за основним зобов`язанням, а 33856 гривень сума заборгованість за відсотками (зменшена від отриманої на підставі Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023, заборгованості за відсотками в сумі 48825 гривень). Тобто, будь-яких нарахувань з моменту отримання права вимоги позивач ТОВ "Коллект Центр" не здійснював, що підтверджується Реєстром боржників (а.с. 36-37, 38) та розрахунком заборгованості, вчиненим ТОВ "Коллект Центр" (а.с. 26). В той же час, як вбачається із розрахунку заборгованості, вчиненої ТОВ "Вердикт Капітал" (а.с. 25), попередник права вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" нараховувало відсотки за користування [PERSON] кредитними коштами за період з 18.10.2021 до 10.01.2023 (або за 449 календарних днів) за відсотковою ставкою 1,75% щодня. Однак, відповідно до умов Договору Факторингу № 18-10/21, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (а.с. 27-29), Фактор одержав право грошової вимоги до Боржника виключно в\~частині тих\~сум заборгованості,\~що визначені\~в Реєстрі\~боржників (п. 2.3.) і має право вимагати від Боржника належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передано (п. 2.4.). Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" не мало повноважень щодо нарахування відсотків за Договором від 25.06.2020 № 0965949236 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС" та [PERSON] . Одним із загальних принципів цивільного процесу є змагальність сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19. Відповідач у цій справі не спростував факт наявності у неї заборгованості за договором № 0965949236 від 25.06.2020. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~"Коллект\~Центр" має право вимоги до відповідача за Договором Позики, в тому\~числі і\~на умовах\~фінансового кредиту,\~№ 0965949236\~від 25.06.2020 у сумі 28252 гривні 50 копійок, з яких: 3000 гривень сума заборгованості за тілом кредиту, а 25 252 гривні 50 копійок сума заборгованість за відсотками. Саме такий розмір заборгованості було відступлено первісним кредитором ТОВ «ІНФІНАНС» первісному фактору ТОВ «Вердикт капітал». За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, а п. 3 ч. 2 цієї норми, - що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив до суду позовну вимогу з ціною позову 36677 гривень. Суд у цьому судовому рішенні прийшов до висновку про задоволення позову в розмірі 28252 гривні 50 копійок, що складає 77,03% від заявленої вимоги. Тому і компенсація судових витрат, зокрема, у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору (а.с. 1) підлягає у розмірі 77,03% або 2332 гривні 47 копійок. Статтею 59 Конституції України\~визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З матеріалів справи вбачається, що позивач користувався правовою допомогою, в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 гривень позивачем до суду надано наступні докази: договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року (зворот а.с. 49-50), прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 51), платіжна інструкція № 413000008 від 09 лютого 2024 року (а.с. 52), заявка на надання юридичної допомоги № 443 (а.с. 53), витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 (а.с. 54). Суд вважає подані позивачем докази понесених витрат на професійну правничу допомогу переконливими і достатніми для вирішення питання про їх відшкодування. З врахуванням рішення суду про часткове задоволення позову, положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату правової допомоги в розмірі 10014 гривень, що становить 77,03% від реально понесених позивачем таких витрат.

Outcome: partial