Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23.07.2010р. він, позивач, та відповідачка уклали шлюб, який розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.07.2022р. Від шлюбу в них народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що [PERSON] проживає разом з ним, позивачем, а [PERSON] проживає з матір"ю. Відповідачка майже два роки не спілкується зі старшим сином, а на молодшого сина здійснює психологічний тиск, забороняє молодшому сину бачитися та спілкуватися з ним, позивачем, налаштовує його проти старшого брата. З часу фактичного проживання з матір"ю він, позивач, фактично не бачиться з молодшим сином. Відтак, відповідачка чинить перешкоди у зустрічах з молодшим сином, не зважаючи на те, що він, позивач, не чинить перешкод у спілкуванні відповідачки зі старшим сином. Між синами існує міцний емоційний зв"язок, вони потребують постійного контакту між собою, однак відповідачка руйнує відносини між дітьми, що завдає шкоди психологічному здоров"ю та розвитку дітей. Зазначає, що 30.06.2023р. головою Франківської районної адміністрації ЛМР прийнято розпорядження щодо встановлення йому, позивачу, днів та годин зустрічей з малолітнім сином. Наголошує, що він належно виконує свої батьківські обов"язки, має всі належні умови для проживання дітей, матеріально забезпечений. Зважаючи на те, що відповідачка чинить йому, позивачу, перешкоди у спілкуванні з молодшим сином, просить визначити місце проживання малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] з ним, позивачем. Відповідно до ухвали суду від 01 серпня 2023 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання з розгляду позовних вимог. Підстави такого рішення викладені в ухвалі. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки зазначає, що відповідачка не заперечує проти позовної вимоги в частині визначення місця проживання [PERSON] та заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] . Після розлучення у липні 2022 р. відповідачка та позивач дійшли усної згоди про те, що [PERSON] залишається проживати із позивачем за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] - з відповідачкою. З липня 2022 р. відповідачка перебуває в громадянському шлюбі з гр. [PERSON] та проживає разом із сином у будинку за адресою [ADDRESS] , що належить його батькам. Відповідачка належно виконує вимоги розпорядження ФРА ЛМР №429 щодо встановлених годин та днів зустрічей позивача з сином [PERSON] . Зазначає, що позивач не надав належних доказів того, що син [PERSON] станом на сьогодні не проживає у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, а його твердження про те, що відповідач перешкоджає та руйнує сімейні зв"язки між батьками та сином, є голослівними та безпідставними. У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.02.2024р. закрито підготовче провадження, призначено до судового розгляду по суті цивільну справу, визнано обов`язковою участь в судових засіданнях як позивача, так і відповідача для дачі особистих пояснень, не залежно від участі їх представників, а також дітей відносно яких ставиться питання про визначення різного місця проживання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представниця - адвокатка Левик С.А. надали аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, просять задоволити позов з обгрунтувань, викладених в позові. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Новіцький П.М. заперечили позовні вимоги в повному обсязі, вважають такі безпідставними. Представник Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області - Фрис В.Я. в судовому засіданні підтримав висновок Комісії з питань захисту прав дитини Солонківської сільської ради про місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , затвердженого рішенням №856 від 05 грудня 2023 року. Представник Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради Андрусишин Ю.О. підтримав висновок Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-153946 від 15.12.2023р. про розв"язання спору щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . В судовому засіданні за участю психолога [PERSON] допитані діти [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, [PERSON] зазначив, що хоче жити з батьком, з матір"ю, яка не телефонувала протягом двох років, не хоче бачитися, зазначає, що чоловік, який живе з матір"ю, погрожував йому. Спочатку з братом бачився в школі, а пізніше [PERSON] почав приїжджати до них з батьком додому. [PERSON] зазначив, що живе з матір"ю та її чоловіком з його батьками, які живуть по сусідству. Зазначає, що спілкується з батьком і [PERSON] , коли вони зустрічаються, то бавиться більше з [PERSON] , хоче жити з матір"ю, але був би не проти теж жити з татом. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи міститься рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.07.2022р. у цивільній справі №465/5330/21, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 23.07.2010р. Зокрема, даним рішенням встановлено, що в шлюбі у сторін народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Ч.4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі зазначених вимог законодавства не потребують додаткового доказування факт наявності малолітніх синів - [PERSON] та [PERSON] в позивача та відповідачки, шлюб між якими розірвано. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 30.05.2023р. начальником відділу Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області Г. Гичка, за адресою [ADDRESS] проживають власник житла [PERSON] (позивач у справі) та його син [PERSON] . Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 04.09.2023р. провідним спеціалістом відділу «Служба у справах дітей» Франківського району Ю. Андрусишиним, за адресою [ADDRESS] , проживають [PERSON] (відповідач у справі), син [PERSON] , вітчим [PERSON] . В судовому засіданні сторонами у справі підтверджено факт проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] (позивачем у справі), а також факт проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] (відповідачкою у справі). За змістом ч.3, 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради Н. Банах №429 від 30.06.2023р. [PERSON] встановлено дні та години зустрічей з малолітнім сином [PERSON] та зобов"язано матір [PERSON] не чинити перешкоди зустрічам та спілкуванню батька з сином. Сторонами в судовому засіданні підтверджено факт виконання даного розпорядження відповідачкою у справі, позивач у справі має регулярні зустрічі з малолітнім сином [PERSON] , визначені відповідним розпорядженням. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. П.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст.157 Сімейного Кодексу України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Ч.1 ст.160 Сімейного Кодексу України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Ч.5 та 6 ст.19 Сімейного кодексу України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18(провадження № 61-13690св20). Виконавчим комітетом Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області винесено рішення №856 від 05 грудня 2023 року «Про затвердження висновку Комісії з питань захисту прав дитини Солонківської сільської ради про місце проживання малолітньої дитини [PERSON] », відповідно до якого є доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами у справі, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком (позивачем у справі), мати [PERSON] - [PERSON] (відповідач у справі) підтвердила в судовому засіданні, що після розірвання шлюбу з позивачем, їх старший син [PERSON] живе з батьком, вона з ним рідко спілкується, відтак щодо його проживання з батьком не заперечує, даний факт нею ніколи не оспорювався та не оспорюється. В.о. голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради О. Струмеляк 15.12.2023р. затверджено висновок №260001-вих-153946 про розв"язання спору щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , згідно якого доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір"ю [PERSON] . Зокрема, висновком встановлено, що для дитини створені добрі умови для її проживання, відведена окрема кімната, облаштована усім необхідним для гармонійного розвитку дитини. З висновку вбачається, що на засіданні був присутній малолітній [PERSON] , який пояснив, що бажає і надалі проживати разом з матір"ю, з якою у нього дуже хороші відносини, батька відвідує часто, проте зазначив, що робить це неохоче. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) виклав правові висновки, відповідно до яких вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Об`єднана палата зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина. У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності); - відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Стороною відповідача до матеріалів цивільної справи долучені, зокрема, характеристика на [PERSON] , надана 15.0.2023р. директором ліцею №2 ЛМР Н. Постолатій, з якої вбачається, що [PERSON] зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень, приймає активну участь у громадському житті ліцею, є веселий, товариський, врівноважений, підтримує з іншими учнями дружні стосунки, мама приділяє належну увагу вихованню сина. Згідно довідки за Вих. №52 від 10.08.2023р., наданої в.о. директора КЗ ДЮСШ ім. А. Білого Н. Редько, [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони. Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься роздруківка декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. З витягу протоколу №16 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради від 26 червня 2023 року вбачається, що на засіданні комісії був присутній малолітній [PERSON] , який вказав, що має образу на батька та старшого брата, оскільки вони обоє неналежно відносяться до його матері, також вказав, що батько погрожував йому, що забере від матері, проте за належної поведінки батька та брата хотів би проводити спільно час. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, з урахуванням наданих сторонами та малолітнім [PERSON] пояснень, суд приходить до беззапереченого переконання, що у [PERSON] налагоджені сталі соціальні зв"язки за місцем проживання матері, з матір"ю в нього довірливі, доброзичливі та теплі стосунки. В судовому засіданні не встановлені будь - які обставини, які свідчать про те, що в [PERSON] наявний такий психологічний та емоційний стан, який унеможливлює його проживання разом з матір"ю та створює перешкоди його гармонійному розвитку. Судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що мати [PERSON] має негативний вплив на дитину, навпаки, відповідач у справі належно виконує свої батьківські обов"язки, в неї повне взаєморозуміння з дитиною, якій забезпечені належні умови для виховання та розвитку. При цьому, суд враховує те, що в матеріалах цивільної справи відсутні судові рішення про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов"язків по відношенню до [PERSON] . Суд не бере до уваги долучені до відповіді на відзив стороною позивача судові рішення, які як на думку представника позивача характеризують співмешканця [PERSON] , оскільки такі не стосуються предмету спору, не свідчать про характеристику та поведінку гр. [PERSON] , яка негативно впливає на малолітнього [PERSON] . Крім того, судові рішення датовані періодом до розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою. Крім цього, суд враховує те, що допитаний в судовому засіданні за участю психолога малолітній [PERSON] підтвердив, що бажає проживати з матір"ю. В свою чергу, в судовому засіданні не встановлено обставин, які свідчать про тиск на [PERSON] в наданні таких пояснень з боку його матері. Відтак, зважаючи на встановлені судом обставини, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для розгляду цивільної справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені позовні вимоги у встановленому ЦПК України порядку, а відтак у їх задоволенні слід відмовити. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed