Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила наступне: 08 січня 2000 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Яроцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №01 від 08.01.2000 року. У шлюбі у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , що вже є повнолітнім та перебуває на фронті на сході України та донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. Вказує, що спільне життя між позивачкою та її чоловіком не склалось з об`єктивних причин, умовлених різними поглядами на життя, а також суб`єктивними через постійні сварки та чвари. Через сварки вони тривалий час проживають окремо один від одного, шлюбні відносини припинені повністю, контакти з чоловіком практично відсутні. Спір стосовно поділу майна, грошової компенсації, участі в вихованні дитини, місця проживання дитини між нами відсутній. Примирення між нею та чоловіком [PERSON] , для подальшого продовження фактично припинених шлюбних відносин є неможливим, як і неможливим є подальше спільне проживання і збереження шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечило б їхнім взаємним інтересам, моральним і світоглядним поглядам. 29 квітня 2015 року позивачкою вже подавався на розгляд суду позов про розірвання шлюбу. В результаті розгляду судової справи Ужгородським міськрайонним судом №308/4939/15-ц (головуючий судця - Бенца К.К.) вони з чоловіком примирились і позов було залишено без розгляду, однак вжиті дії з примирення не забезпечили збереження сім`ї та, більше, - підтвердили неможливість подальшого спільного проживання. Виходячи з вищевикладеного, вважає, що шлюб, укладений між нею громадянкою України [PERSON] , [INFO] та відповідачем - громадянином України [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Виконавчим комітетом Яроцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №01 від 08.01.2000 року, підлягає розірванню в судовому порядку. Вказує, що чоловік [PERSON] , має несистематичний характер заробітку, місце його роботи на сьогодні та рівень доходів для мене є невідомими, форма працевлаштування мені не відома, можливості отримати таку інформацію немає. Враховуючи обов`язок батьків брати участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей, наявність у відповідача реального доходу, відсутності в нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, вважаю за необхідне клопотати перед судом про призначення стягнення з чоловіка аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі на рівні 100% прожиткового мінімуму для дитини, який станом на день подання позовної заяви для дітей від 6 до 18 років складає 3196,00 грн. Свою вимогу мотивую наступним: відповідач по справі [PERSON] є молодим чоловіком в розквіті сил, після припинення шлюбних відносин відповідач жодної участі в утриманні неповнолітньої доньки [PERSON] не бере, як і не бере жодної участі в додаткових витратах на дитину, відповідач працює, хоч і не офіційно та несистематично, однак це створює можливості сплачувати на утримання доньки заявлену суму аліментів. Одночасно, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні відповідача немає. Гарантований державою розмір мінімальної заробітної плати постійно змінюється, а також значним є рівень інфляції в результаті якого знецінюється національна валюта України, що вказує на те, що розмір аліментів на рівні по прожиткового мінімуму на дитину є обґрунтованим та під`ємним для відповідача та не перевищує навіть половини мінімального розміру заробітної плати, що встановлена законодавчо в Україні для простої некваліфікованої праці. Враховуючи вищевикладене, орган досудового розслідування просить розірвати шлюб, укладений 08 січня 2000 року між мною, громадянкою України [PERSON] , [INFO] та громадянином України [PERSON] , [INFO] , і зареєстрований Виконавчим комітетом Яроцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №01 від 08.01.2000 року та залишити проживати неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] з матір`ю. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , в користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дочкою повноліття з дня звернення з позовною заявою до суду. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.05.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлені. Подав до суду заяву в якій зазначив, що зобов`язується сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 2 тисячі гривень. Судове засідання у справі було призначене на 20.06.2024 року на 15 год. 50 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, 08 січня 2000 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Яроцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб видане повторно серії [NUMBER] від 26.09.2019 року, актовий запис №01. У даному шлюбі в позивачки та відповідача народилися син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . Згідно довідки провідного спеціаліста відділу ЦНАП [PERSON] виданої виконавчим комітетом Баранинської сільської ради Долгош ОО.Ю. дійсно без реєстрації проживає за адресою: [ADDRESS] ,(зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ), разом з нею за даною адресою проживає її донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст.\~21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). На даний час подружні відносини між сторонами фактично припинилися, фактичне проживання однією сім`єю, збереження сім`ї та примирення є неможливим, фактично сім`я припинила своє існування. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що позивачка самостійно забезпечує дитину, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом та не оспорюється відповідачем, спільна дитина сторін проживає разом з матір`ю та потребує матеріального забезпечення. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів, який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у відповідача аліментних зобов`язань та інших утриманців, часткове визнання позову, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також суд бере до уваги, що згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком до 6 років на даний час становить 1281,50 гривень, мінімальний рекомендований - 2563,00 гривень, а для дитини віком від 6 до 18 років - 1598 гривень та 3196 гривень, відповідно. Враховуючи викладене, оскільки відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільну дитину [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Доказів того, що відповідач не має можливості чи не здатен допомагати дитині в матеріалах справи відсутні. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. Разом з тим, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів є обґрунтована та підлягає задоволенню частково. При цьому, оскільки позов із вимогами про стягнення аліментів пред`явлений 09.05.2024, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Питання щодо витрат зі сплати судового збору суд вирішує на підставі\~ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 55, 56, 105, 110, 112, 181, 182, 184\~Сімейного\~кодексу\~України та,

Outcome: approved