Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Орган опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради, звернувся до суду в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що матір`ю неповнолітнього є відповідачка по справі [PERSON] .. Відомості про батька дитини [PERSON] , до актового запису про його народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. До служби у справах дітей надійшла інформація з ВП №1 Нікопольського РУМ ГУНП в Дніпропетровській області, що 05.05.2024 року від гр. [PERSON] надійшло повідомлення про те, що вона не може попасти в свою квартиру, в якій зачинений її малолітній син. В ході проведення перевірки було встановлено, що відповідачка залишила свого малолітнього сина, зачинивши його в квартирі, та вживала алкогольні напої в сусідній квартирі. За допомогою працівників ДСНС були відчинені двері. Наступного дня в ході перевірки було встановлено, що двері квартири відчинені, малолітній [PERSON] сидів сам на підлозі, голодний, намагався випити горілку, яка стояла на столі, неодноразово вибігав на відчинений балкон, матір, відповідачка по справі, спала в стані сильного алкогольного сп`яніння, в помешканні брудно, не прибрано. Відносно відповідачки був складений адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки планує вирішити питання догляду за сином, на даний час вона працює, має мінливий графік, за дитиною нема кому доглядати, але вона не бажає розлучатися з сином. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Конституцією України (ст. 51) визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.3). Відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , до актового запису про його народження внесені відповідно до ч. 1 ст.\~135\~СК України (за вказівкою матері), відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 09.05.2024 року №00044912786 (а.с.5). [PERSON] проживає в квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с.8). До служби у справах дітей надійшла інформація з ВП №1 Нікопольського РУМ ГУНП в Дніпропетровській області, що 05.05.2024 року від гр. [PERSON] надійшло повідомлення про те, що вона не може попасти в свою квартиру, в якій зачинений її малолітній син. В ході проведення перевірки було встановлено, що відповідачка залишила свого малолітнього сина, зачинивши його в квартирі, та вживала алкогольні напої в сусідній квартирі. За допомогою працівників ДСНС були відчинені двері. Відносно [PERSON] складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП, згідно якого, остання була визнання виною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. \~ \~ \~ \~Також, під час виходу спеціалістів за адресою фактичного проживання [PERSON] , було встановлено, що відповідачка спала, знаходячись в стані сильного алкогольного сп`яніння, двері в квартиру були відчинені, дитина неодноразово вибігала на балкон, малолітній був брудний, голодний, хотів пити, на столі стояла пляшка горілки, яку він намагався випити, думаючи, що то вода. Був складений акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, згідно якого існує загроза здоров`ю та життю малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.9-13). Згідно довідки КП «Марганецька центральна міська лікарня» Марганецької міської ради» від 13.05.2024 року малолітній [PERSON] , [INFO] знахождиться в педіатричному відділенні закладу з 06.05.2024 року з діагнозом: гостре респіраторне захворювання середньої тяжкості. Затримка психомоторного речового розвитку (а.с.20). Рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області за клопотанням комісії з питань захисту прав дитини від 08.05.2024 року №426 було винесено рішення про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.21-22). Наказом виконавчого комітету Марганецької міської ради № 61 від 15.05.2024 дитина [PERSON] тимчасово влаштований в родину [PERSON] . Згідно акту обстеження дитячого будинку сімейного типу савіни від 28.06.2024, в ДБСТ Савіни житлово-побутові умови проживання дітей відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. відповідно до характеристики, виданою головою ОСББ [PERSON] , [PERSON] характеризується негативно. як така, що зловживає алкогольними напоями, і після відібрання дитини продовжує зловживати алкольними напоями і приводити додому сторонніх осіб, безвідповідальна, агресивна. За змістом частини першої статті 170\~СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7\~СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Статтею третьою Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. З наявних у справі письмових доказів, суд вважає доведеним той факт, що відповідачка належним чином не виконує батьківські обов`язків щодо належного виховання та розвитку малолітнього сина, а також те, що залишення дитини у відповідчки є небезпечним для життя, здоров"я і морального виховання дитини. Більш того, суд вважає, що у даному випадку, відібрання дитини у відповідачки без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини з метою унеможливлення в подальшому залишення її без догляду, оскільки враховуючи вік дитини, це є неприпустимим. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та відібрати малолітню дитину у відповідачки без позбавлення її батьківських прав. При цьому суд зауважує, що відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч.3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Отже, відповідачка не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини. Частиною 4 ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» від\~26.04.2001року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини в батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно ст.182\~СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншою, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183\~СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, і до досягнення дитиною повноліття, тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню, в межах позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернувся 13.05.2024 року, аліменти на утримання дитини підлягає стягненню з цієї дати. В порядку, визначеному п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім цього у відповідності зі ст.141\~ЦПК України з відповідачки слід стягнути в користь держави 1211,20 грн. судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач на підставі ЗУ «Про\~судовий збір» був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved