Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Сабатюк Н.П. звернулась до суду з позовом до відповідача Великогаївської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] є колишнім колгоспним двором, членами якого були [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому частку вказаного житлового будинку. Спадкоємцем [PERSON] була його дружина та баба позивача [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкових прав. [INFO] померла її баба [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняла в тому числі і позивач, як малолітня, в користь якої було посвідчено заповіт Скоморохівською сільською радою народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області за №42 від 21.02.1997 від імені [PERSON] на належний їй на житловий будинок із надвірними будівлями на правах особистої власності і приватизовану земельну ділянку площею 0,4957 гектарів, що знаходиться в селі Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] нотаріусом їй було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності. Таким чином, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, поданої представником позивача [PERSON] - адвокатом Сабатюк Н.П. 28.05.2024, позивач просить: визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, загальною площею 97,9 кв.м., житлова площа 48.1 кв.м., з надвірними господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті - [PERSON] , померлої [INFO] , частка якої належала померлій особисто, а інша частка належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якої була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.03.2024 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.04.2024 витребувано у Тернопільської районної державної нотаріальної контори копії спадкових справ заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] 12.04.2024 судом зареєстровано копію матеріалів спадкової справи № 239/2000 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка померла [INFO] наданої Тернопільською районною державною нотаріальною конторою на запит суду. Протокольною ухвалою суду від 03.06.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Сабатюк Н.П. позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.05.2024 підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, з підстав викладених у позові. Представник відповідача Великогаївської сільської ради у судове засідання не з`явився, попередньо звернувшись до суду із заявою у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, проти позову не заперечує. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі та витребувану судом копію спадкової справи № 239/2000 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що відповідно до довідки № 454 від 21.03.2023 виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, згідно даних книги № 2 за 1991-1995 роки погосподарського обліку [ADDRESS] дійсно станом на 15.04.1991 будинковолодіння належало - [PERSON] . У колгоспному дворі за даною адресою станом на 15.04.1991 були зареєстровані: голова двору - [PERSON] , 1919 року народження, дружина - [PERSON] , 1919 року народження. Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна від 25.09.2023 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] . Раніше будинковолодіння рахувалось по [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] в с. Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 01.07.1992 Скоромохівською сільською Радою народних депутатів. Як вбачається з довідки № 532 від 30.10.2023 виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , який помер [INFO] на дату своєї смерті був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] . На день смерті померлого [PERSON] разом з ним в [ADDRESS] була зареєстрована і проживала дружина - [PERSON] . Відповідно до довідки № 796/01-21 виданої 09.11.2023 Державним нотаріальним архівом Тернопільської області, згідно алфавітних книг спадкових справ Тернопільської районної державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] в 1992-2004 роках не заводилась. 21.02.1997 головою виконавчого комітету Скоморохівської сільської Ради народних депутатів посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №42 заповіт згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належний їй житловий будинок із надвірними будівлями на правах особистої власності і приватизовану земельну ділянку площею 0,4957 га, що знаходяться в селі Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області заповідає [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в с. Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим [INFO] Скоморохівською сільською радою Тернопільського р-в ЗАГСу. Згідно з довідкою № 197 від 01.05.2023 виданою Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , на дату своєї смерті була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті померлої [PERSON] разом з нею в [ADDRESS] ніхто не був зареєстрований, і по теперішній час. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2023 у справі № 607/12021/23, встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що [PERSON] , [INFO] є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області. 13.02.2024 [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою за № 130, у якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] на спадкове майно, яке складається в тому числі з частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , на яку в її користь складено заповіт, посвідчений Скоморохівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 21.02.1997, зареєстрований в реєстрі за № 42. Також вказала, що інших спадкоємців згідно ст. 535 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 немає. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №75802829 від 13.02.2024, у реєстрі є дані про наявність чинного заповіту [PERSON] посвідченого коморохівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 21.02.1997, за реєстровим № 42 Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. № 297/02-31 від 13.02.2024, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на частку житлового будинку [ADDRESS] , після смерті бабусі - [PERSON] , померлої [INFO] , частка якого належала померлій особисто, а інша частка належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якої була його дружина - [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, з підстав відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності. Як вбачається із змісту вказаної постанови, нотаріусом встановлено, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 20.09.2023 за № 74018021 та інформації від 05.10.2023 за № 709/01-21 наданої Державним нотаріальним архівом Тернопільської області, після померлої [INFO] [PERSON] , Тернопільською районною державною нотаріального конторою заведена спадкова справа № 239 в 2000 році, за заявою - [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом за № 277 від 2000 року. Іншим спадкоємцем, є [PERSON] , яка прийняла спадщину як малолітня, в користь якої було посвідченого заповіт Скоморохівською сільською радою народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області за № 42 від 21.02.1997 (належний їй на житловий будинок із надвірними будівлями на правах особистої власності і приватизовану земельну ділянку площею 0,4957 гектарів, що знаходиться в селі Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Також, згідно інформаційної довідки виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 27.03.2023 за № 259 станом на 01.01.2013 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільського районною радою 30.05.1987 на підставі рішення виконкому № 135 від 26.05.1987 та записано 30.05.1987 в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 23. Вказаний правовстановлюючий документ втрачено. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який виготовлений 25.09.2023 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] , житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , побудований у до 1939 року та має загальну площу 97,9 кв.м, житлова площа - 48,1 кв.м. Як роз`яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК У PCP 1963 в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Враховуючи вищенаведене житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав кожному з членів колгоспного двору - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по частці. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи дату смерті [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ([INFO]) правовідносини щодо спадкування після їх смерті регулюються нормами ЦК УРСР 1963. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 527 ЦК УРСР 1963, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. За нормами ст. 529 ЦК УРСР 1963, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] була його дружина [PERSON] . Згідно із ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 560, 561 ЦК УРСР 1963, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрилась спадщина в тому числі і на належну йому частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] прийняла його дружина [PERSON] , проте не оформила своїх спадкових прав та не отримала свідоцтво про право на спадщину. Відтак, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина в тому числі і на належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , частка якого належала їй як члену колгоспного двору та частка успадкована після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , після якого вона прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. За матеріалами спадкової справи № 239/2000 заведеної після смерті [PERSON] , остання склала заповіт, яким з поміж іншого належний їй житловий будинок із надвірними будівлями на правах особистої власності, що знаходиться в селі Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області заповіла [PERSON] . Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР 1963, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , як малолітня, в користь якої було посвідченого заповіт Скоморохівською сільською радою народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області за № 42 від 21.02.1997, однак постановою нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] позивачу [PERSON] було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності. За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18. Так само у листі Вищого господарського суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що до 2004 року нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. У п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30.12.2004) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Згідно з п. 84 постанови документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.09.1992. Також відповідно до п. 42 вказаного вище Порядку документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05.08.1992 законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності, а правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. 25.09.2023 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , згідно якого останній побудований до 1939 року, а відтак у відповідності до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна цей будинок не є самочинним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла спадщину після смерті останньої, однак позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема спірний житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів виданих на ім`я спадкодавців та державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку, що спадкові права позивача [PERSON] , як спадкоємця майна померлого членна колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок загальною площею 97,9 кв.м, житловою площею 48,1 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області. На підставі наведеного,

Outcome: approved