Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України. Суд ухвалив розгляд справи проводити заочно та ухвалити заочне рішення. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом встановлено, що 09 серпня 2020 року між позивачем - товариством з додатковою відповідальністю «СГ «ОБЕРІГ» та громадянином [PERSON] , страхувальником, був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого було страхування цивільної відповідальності особи, яка керує транспортним засобом Daewoo н.з. [NUMBER] . Дані обставини підтверджуються листом МТСБУ № 9-03/25634 від 17.06.2024 року. 14.10.2020 р. в місті Чернівці по вулиці Руданського сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу марки Daewoo н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , та транспортного засобу марки Volkswagen н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідач [PERSON] порушив вимоги Правила дорожнього руху України, внаслідок чого сталася вказана вище дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль Volkswagen н.з. [NUMBER] . отримав механічні пошкодження, а також [PERSON] залишив місце дорожньо транспортної пригоди, що підтверджується постановою судді Першотравневого районного суду міста Чернівці від 09.11.2020 року по справі № 725/4784/20. Позивачем 09.02.2021 року на підставі ремонтної калькуляції від 01.12.2020 року, заяви потерпілого та страхового акта №23772/1 від 08.02.2024 року, здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 8275, 70 грн власнику автомобіля Volkswagen н.з. [NUMBER] [PERSON] що підтверджується платіжним дорученням від 09.02.2021 року №6374. Відповідно до п.в) ст. 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресивний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі, якщо в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. \~ \~ \~ \~ Таким чином, до позивача в порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від [PERSON] , компенсації матеріальної шкоди заподіяної власнику автомобіля Volkswagen н.з. [NUMBER] ., внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.10.2020 року в м. Чернівці. Сума боргу складається: 8275,70 грн -сплачене страхове відшкодування, / 91,26 гривень - інфляційні втрати, 647 гривень 86 гривень - пеня, 63 гривень 83 копійок - 3% річних, а всього\~9078,65\~грн.. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої\~статті 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі\~статтею 27 Закону України «Про страхування»\~та\~статтею 993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України\~та\~стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і\~стаття 993 ЦК України\~та\~стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18)). У випадках коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у\~статті 38 цього Закону, страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у\~статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття цього права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема їх захист. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»» до завдавача шкоди відповідача [PERSON] є регресною, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на регресі, тобто переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні. Відповідач [PERSON] в порушення ст.81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, що позивачу відшкодовано фактичний розмір шкоди, спричиненої відповідачем, у сумі 9078 грн. 65 коп., тобто виплаченого страхового відшкодування з урахуванням штрафних санкцій та інфляційних втрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.3 ч.2, ч.3,4,6\~ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони що до досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному)розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього(орієнтовного)розрахунку.\~\~ Згідно ч.8ст.141ЦПК\~України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~\~ Згідно\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати позивача на правничу допомогу в даній справі склали 7300 гривень, що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 19.02.2024 року №23772/1, актом прийому-передачі наданих послуг від 19.02.2024 року №23772/1. Відповідач не заявляв клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність та безпідставність. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» 9078 гривень 65 копійок шкоди в порядку регресу та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422 гривень 40 копійок та 7300 гривень витрат на професійну правничу допомогу, тобто пропорційно розміру На підставі ст. ст. 1191 Цивільного кодексу України, п. 13.2 ст. 13, 38,38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved