Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути на свою користь борг згідно розписки від 01.08.2023 у сумі 84\~000,00 грн. та 3% річних у сумі 1\~693,35 грн., а всього 86\~846,64 грн. У обґрунтування позовної заяви зазначає, що 01.08.2023 позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 84\~000,00 грн. Сторони погодили, що отримана сума повинна бути повернута у вересні, жовтні та листопаді 2023 року по 28\~000,00 грн. щомісяця. Після закінчення строку дії позики відповідач грошові кошти не повернув, на направлену позивачем претензію (вимогу) не відреагував, тому позивач вимушений звернутися до суду. Позивачем на суму боргу нараховані 3% річних у сумі 1\~153,29 грн. та інфляційні втрати у сумі 1\~693,35 грн., які заявлені до стягнення з відповідача. \~ \~ \~ \~Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання у справі на 18 червня 2024 року. \~ \~ \~ \~Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд виходить з такого. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до розписки від 01.08.2023, [PERSON] отримав у борг 84\~000,00 гривень. \~ \~ \~ \~Відповідач не заперечував, що отримав указані кошти від позивача. \~ \~ \~ \~Указаною розпискою визначено строк та умови повернення позики, а саме: «в вересні, жовтні, листопаді 2023 року на картку Приват Банку 5168757412182240 по 28\~000,00 гривень». \~ \~ \~ \~08.04.2024 позивач направив відповідачу претензію (вимогу) про повернення боргу у сумі 84\~000,00 грн. та інфляційних нарахувань та 3% річних у сумі 2\~846,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку .\~Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно зі ст.\~208\~ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між\~юридичними особами; правочини\~між фізичною\~та юридичною\~особою,\~крім правочинів,\~передбачених частиною\~першою статті\~206\~цього Кодексу; правочини\~фізичних осіб\~між собою\~на суму,\~що перевищує\~у двадцять\~і більше\~разів розмір\~неоподатковуваного мінімуму\~доходів громадян,\~крім правочинів,\~передбачених частиною\~першою статті\~206\~цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої статті 1047\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження №61-4560св21. Цивільний кодекс\~України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17. У ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 525\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першою статті 527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами з дотриманням вимог статті 629 ЦК України. Сторони дотримались письмової форми договору. Згідно зі ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, позивач довів факт укладення договору на вказаних у розписці умовах. Судом встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у повному обсязі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці). На час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення заборгованості за основною сумою позики є обґрунтованими, доказово доведеними, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Згідно розрахунку, який міститься у позовній заяві, позивач нарахував 3% річних у сумі 1\~153,29 грн. та інфляційні втрати у сумі 1\~693,35 грн. за період з 01.10.2023 по 15.04.2024. Відповідно до п. 18 Прикінцевих положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє по цей час. Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно нараховані 3% річних та інфляційні втрати на суму заборгованості за розпискою, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~171,50 грн.

Outcome: partial