Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

22.03.2024 представниця позивача звернулася до суду з вказаною позовною заявою. Ознайомившись з позовом та матеріалами справи, 27.03.2024 суддя встановила, що така позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України про що постановлено відповідну ухвалу. 12.04.2024 на усунення недоліків представниця позивача надала заяву та договір про надання правової допомоги. В позовній заяві представниця позивача зазначає, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, за заповітом. До складу спадщини увійшов житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся до нотаріуса, який повідомив йому, що він пропустив строк звернення з заявою про прийняття спадкового майна, про що надав відповідне роз`яснення, яким рекомендовано звернутися до суду. Представниця позивача своє звернення до суду обґрунтовує тим, що позивач не знав, про наявність заповіту тому пропустив визначений законом строк звернення до нотаріуса. Представниця позивача, посилаючись на викладені обставини у позові та на ст. 1272 ЦК України, ст. 175 ЦПК України, просить суд визначити [PERSON] , два місяці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 17.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 14.05.2024. 14.05.2024 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 10.06.2024. 10.06.2024 судовий розгляд справи не відбувся та був відкладений на 21.06.2024 у зв`язку з ненадходженням від державної нотаріальної контори інформаційних довідок зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину). 21.06.2024 в судове засідання позивач та його представниця не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. На адресу суду представниця позивача подала заяву, якою підтримала вимоги позовної заяви з викладених у ній підстав та просила позов задовольнити. Одночасно просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача ( а.с. 44). Відповідач Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської області просили судовий розгляд провести без участі їхнього представника. Проти позовних вимог не заперечували ( а.с. 35) . Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача та його представниці, відповідача викладені у відповідних заявах, що надійшли до суду та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 20 червня 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 228 ( а.с.8). Після смерті останньої відкрилася спадщина за заповітом. Так, спадкодавець за життя 11 листопада 1994 року вчинила розпорядження на випадок її смерті, яким заповіла належний їй будинок, розташований в [ADDRESS] своєму внукові [PERSON] ( а.с.2). Наявність заповіту стверджена інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори) № 77271267 від 11.06.2024 ( а.с.48) Представниця позивача у позовній заяві стверджує, що позивач не знав про заповіт, оскільки не проживав разом з [PERSON] , спільне господарство не вів. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.06.2024 № 77271282 спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася (а.с.47). Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін суд виходить із наступного. Позивач був необізнаний про наявність зазначеного заповіту, дізнався про заповіт після повідомлення працівниками Городище-Пустоварівського старостинського округу та звернувся до Тетіївської державної нотаріальної контори, однак отримав відмову № 33/02-31 від 10.01.2024, оскільки він пропустив строк такого звернення з відповідною заявою для прийняття спадщини. Та йому рекомендовано звернутися до суду з заявою про продовження строку для прийняття спадкового майна ( а.с. 10). З наведеного вбачається, що інших спадкоємців щодо майна померлої [PERSON] , які б звернулися з відповідною заявою до нотаріуса, немає. Суд вважає, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України) (частина друга статті 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (частина перша статті 1233 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частини перша та друга статті 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. 04.03.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 133/1880/18, провадження № 61-12000св19 вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Верховний Суд України у своїй Постанові від 26 червня 2019 року (справа № 565/1145/17) зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту. При цьому суд виходив з того, що позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, про наявність заповіту складеного на його користь дізнався поза межами строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, і ці обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція міститься в Постановаі Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 703/4978/19 (провадження № 61-13783св21). Таким чином, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню оскільки доведена поважність причин пропуску строку.

Outcome: approved