Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» (далі - ДКП «Луцьктепло») звернулося в суд з вищевказаним позовом . ДКП «Луцьктепло» свій позов мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24.09.2013р. №577-1, оригінал якого перебуває у Луцькій міській раді, ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Боржники [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , є споживачем послуг по теплопостачанню: централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, що надаються ДКП «Луцьктепло» у вказану квартиру. Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі ними користуються. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або за законом. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше останнього дня календарного місяця, наступного за розрахунковим. Боржники свого обов`язку по оплаті за житлово-комунальні послуги належним чином не виконували, тому станом на 01.04.2022 за особовим рахунком боржників утворилась заборгованість по теплопостачанню в розмірі 54565,13 грн., що підтверджується розрахунком. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив стягнути з [PERSON] \~та [PERSON] на користь ДКП «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 54565,13 грн. та судовий збір в сумі 2481,00 грн. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2022 ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ДКП «Луцьктепло» заборгованість в сумі 54565,13 грн. та судовий збір в сумі 2481,00 грн. по 1240,50 грн. з кожного. Ухвалою суду від 05.10.2023 поновлено [PERSON] строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2022, вказане рішення скасовано, а справу призначено до розгляду. 21.11.2023 від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач позовних вимог не визнали. Зазначив, що на виконання технічних умов на відключення від централізованого опалення в зв`язку з влаштуванням автономного опалення № 5822/09 від 31.10.2003, які розроблені ДКП «Луцьктепло» було проведено демонтаж опалювального обладнання та його відключення від централізованої системи опалення. Згідно розрахунку втрат теплової енергії від транзитних стояків житлової квартири [ADDRESS] , Луцького філіалу ДП ДПІ «Львівський Промбудпроект» передбачено реконструкцію системи опалення, схеми стояків та розрахунок втрат тепла від транзитних стояків, що проходять через приміщення квартири. Таким чином, вимоги, які визначені у Технічних умовах для відключення квартири від централізованого опалення відповідачами виконані повністю, а послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води позивачем не надавались, що виключає можливість стягнення заборгованості за надання таких послуг. Посилаючись на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позову. 21.11.2023 представником відповідача [PERSON] подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Представник ДКП «Луцьктепло» подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що відповідачі не виконали дій щодо відключення від централізованого опалення, а від`єднання квартири по [ADDRESS] від мереж централізованого опалення здійснено самовільно, без дотримання технічних умов відключення, а тому виставлена позивачем сума заборгованості є підставною та підлягає стягненню. Ухвалою суду від 08.02.2024 залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав та просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 54565,13 грн. та понесені у справі судові витрати. Представник відповідача [PERSON] та [PERSON] позовних вимог не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки та розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2009 (а.с. 129-130), з 11.01.2013 в квартирі зареєстрований [PERSON] , а з 29.10.2018 [PERSON] (а.с.13, 14). ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку в тому числі у будинок [ADDRESS] . В судовому засіданні представником відповідачів, подано суду документ згідно з яким, 31.10.2003 головним інженером ДКП «Луцьктепло» [PERSON] розроблено відповідачу [PERSON] технічні умови на відключення від централізованого опалення в зв`язку з влаштуванням автономного опалення, які він повинен виконати (а.с. 62). Відповідно до яких він одержав дозвіл на встановлення автономної системи опалення в приміщенні у власника будівлі, був зобов`язаний розробити проектно-технічну документацію на автономне опалення за адресою: [ADDRESS] , погодити з підприємством «Луцьктепло» та Волинською інспекцією з енергозбереження. Проектом передбачити: 1) розрахунок втрат теплоенергії від транзитних стояків та трубопроводів, які проходять через приміщення і укласти договір з підприємством «Луцьктепло» на його оплату; б) реконструкцію існуючої загально будинкової системи опалення в межах приміщення. Роботи по відключенню та влаштуванню автономного опалення виконати в ремонтний період з 01.05. по 10.10.2002. Відключення нагрівальних приладів від централізованої системи опалення виконувати з відома представника теплового району підприємства (другий тепловий район). Для забезпечення роботи існуючої системи опалення змонтувати замикачі ділянки на стояках системи опалення та стояку, на якому встановлена рушникосушка, діаметром рівним діаметру стояків. Виконати теплову ізоляцію транзитних стояків існуючої системи опалення та стояку, на якому встановлена рушникосушка, діаметром рівним діаметру стояків. Після виконання наведеного та закінчення монтажу індивідуальної системи опалення викликати представника ДКП «Луцьктепло» для обстеження та складання відповідного акту на скриті роботи. Актом на приховані роботи від 26.11.2002 представник монтажної організації ЖКП № 3 майстер Лавренюк І.Р., представник теплопостачальної організації майстер ДКП «Луцьктепло» Артищук М.Г., зафіксували проведення відключення нагрівальних приладів, від`єднання нагрівальних приладів від стояків, стояки відглушені. Стояки за ізольовані ізоляцією «Термофлекс» і замуровані в стінах. В 2004 році на замовлення відповідача [PERSON] проведено розрахунок втрат теплової енергії від транзитних стояків житлової квартири [ADDRESS] (а.с.70-73). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що у відповідачів є споживачами послуг по теплопостачанню, які надаються у вказану квартиру та у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами свого обов`язку по оплаті житлово-комунальні послуги у них утворилася заборгованість в сумі 54565,13 грн. за період з липня 2013 року по лютий 2022 року. Відповідачі заявленої суми заборгованості не визнали у зв`язку з відключенням квартири від централізованого опалення та обладнання в ній автономного опалення з дотриманням вимог закону. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.\~152\~Житлового кодексу\~Української РСР (в редакції станом на 2003 рік, коли виникли спірні правовідносини) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до п. 9 Постанови КМ України Про затвердження Правил надання населенню послуг з водо-,теплопостачання та водовідведення від 30.12.1997 № 1497 (в редакції станом на 2003 рік) у разі відмови споживача від користування послугами з водо-, теплопостачання та водовідведення він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж. При цьому заборгованість за отримані послуги та витрати, пов`язані з відключенням, повинні бути відшкодовані споживачем у добровільному або судовому порядку. Споживач не має права самовільно, з порушенням проектних рішень переобладнання і використання не за призначенням та псувати санітарно-технічне обладнання житлових будинків і житлових приміщень (п. 34 Постанови КМ України Про затвердження Правил надання населенню послуг з водо-,теплопостачання та водовідведення від 30.12.1997 № 1497 (в редакції станом на 2003 рік). Як вбачається з відповіді АТ «Волиньгаз», 10.11.2003 [PERSON] звернувся до ВАТ «Волиньгаз» із заявою про видачу технічних умов на реконструкцію газопостачання квартири [ADDRESS] з влаштуванням автономного опалення. 11.11.2003 йому були видані технічні умови за № 577. В технічному архіві підприємства відсутня виконавчо-технічна документація на виконання робіт з реконструкції газопостачання вказаної квартири (а.с.95). Із листа-роз`яснення Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №\~4/2-390\~від 13.04.2003\~випливає,\~що відключення\~споживачів від\~мереж центрального\~опалення та\~гарячого водопостачання\~може здійснюватися\~за таких\~умов: встановлення\~в усіх\~квартирах та\~нежилих приміщеннях\~будинку індивідуальних\~опалювальних приладів; встановлення\~в усіх\~квартирах окремих\~секцій чи\~під`їздів\~будинку,\~індивідуальних опалювальних\~приладів за\~наявності технічної\~можливості повного\~відключення від\~центрального опалення\~цих секцій\~або під`їздів. Дозвіл на відключення споживача від користування послугами центрального опалення та гарячого водопостачання надається органами місцевого самоврядування. Відключення відповідних мереж здійснюється за умови, що це не порушить експлуатаційні показники житлового будинку і будуть здійснені заходи щодо забезпечення в суміжних приміщеннях вимог діючих будівельних норм і правил (СНІП 2.04.05-91 «Опалення, вентиляція, кондиціювання», СНІП 11-3-79 «Будівельна теплотехніка», СНІП 2.08.01-89 «Жилые здания»). Отже, на час виникнення спірних правовідносин у справі, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі дозволу органу місцевого самоврядування. Самовільне відключення від мережі централізованого опалення не є підставою для припинення нарахування платежів. Зазначені висновки викладені в постановах Верховного Суду у справі №500/5362/17 від 22.07.2020, у справі №643/133/17 від 18.06.2020. Таким чином, здійснення відключення споживача від централізованої системи опалення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідної комунальної послуги, а відтак у відповідачів відсутні підстави для не оплати послуг по теплопостачаню, оскільки такі їм надаються. Твердження відповідачів про відключення квартири [ADDRESS] від централізованого опалення, суд до уваги не приймає, оскільки відповідачами не дотримано вимог порядку визначеного для такого відключення. Крім того, суду не надано доказів того, що у період часу з 2003 по 2004 роки, коли [PERSON] , звертався до підприємств та установ з метою виконання технічних умов на відключення від централізованого опалення в зв`язку з влаштуванням автономного опалення, він був споживачем послуг з централізованого опалення та/або йому на праві власності належала квартира (часта квартири) [ADDRESS] чи він мав відповідні документи на вчинення таких дій від імені інших осіб. Щодо самого акту на приховані роботи від 26.11.2002, на який посилаються відповідачі як на основний документ, що підтверджує відключення квартири [ADDRESS] від централізованого опалення, то суд його оцінює критично, оскільки акт не містить вказівки на адресу квартири, якої він стосується. Також, суд звертає увагу на те, що згідно технічних умов на відключення від централізованого опалення в зв`язку з влаштуванням автономного опалення від 31.10.2003, акт на приховані роботи є завершальною стадією, якій передує ряд умовам, які слід виконати особі, яка одержала дозвіл на встановлення автономної системи опалення, в тому числі розробити проектно-технічну документацію на автономне опалення, де передбачити розрахунок втрат теплоенергії від транзитних стояків та трубопроводів, які проходять через приміщення і укласти договір з підприємством «Луцьктепло» на його оплату, проте із копії такого розрахунку вбачається, що він виконаний у 2004 році, а акт на приховані роботи складений 31.10.2003, що ставить під сумнів дотримання та виконання відповідачами технічних умов на відключення від централізованого опалення в зв`язку з влаштуванням автономного опалення від 31.10.2003. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність у відповідачів перед позивачем обов`язку щодо оплати послуги з теплопостачання. Статтями\~67,\~68 ЖК України\~передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із\~статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до статті 1, частини 2 статті 3, статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд У частині першій\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, при цьому відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено статтею 19 Закону України «Про теплопостачання». Частиною 1 статті 32\~Закону «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005 року N 630, визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше останнього дня календарного місяця, наступного за розрахунковим. Судом встановлено, що відповідачі свого обов`язку по оплаті за житлово-комунальні послуги належним чином не виконував, в зв`язку з чим, станом на 01.04.2022, за їхнім особовим рахунком утворилась заборгованість по теплопостачанню в сумі 54565,13 грн. Щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що у відповідачів утворилася заборгованість зі сплати послуг по теплопостачанню в сумі 54565,13 грн. за період з липня 2013 року по лютий 2022 року. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, остання Постанова № 383 була прийнята Кабінетом Міністрів України 25.04.2023, якою продовжено на всій території України карантин до 30.06.2023. Верховний Суд у Постанові від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Таким чином, враховуючи, що вищевказаним Законом продовжено строки позовної давності на час дії карантину, тобто з 12.03.2020 і до часу звернення до суду з позовом, суд вважає що строк позовної давності щодо щомісячних платежів є таким що не сплив починаючи з 13.03.2017. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 11.01.2013, а відповідач [PERSON] з 29.10.2018, відповідач [PERSON] є власником вказаної квартири з 2011 року, що слід враховувати при розрахунку заборгованості. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з березня 2017 року лютий 2022 року в сумі 8539.26 грн. та з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за період з жовтня 2018 року по лютий 2022 року в сумі 33667,94 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Ч. 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2481,00 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі грн. Судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 42207,20 грн., що становить 77,35 % від ціни позову, отже судовий збір, який підлягає стягненню становить 1919,05 грн. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4\~ст. 137 ЦК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача [PERSON] подано до суду наступні документи: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 26.07.2023 на суму 10000,00 грн., копію договору № 21-ц/23 про надання правової допомоги від 26.06.2023, додаток № 1 від 26.06.2023 до договору № 21-ц/23 про надання правової допомоги від 26.06.2023, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) від 23.11.2023 на суму 12000,00 грн., рахунок-фактуру № РФ-0016 від 16.11.2023 на суму 12000,00 грн., акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 16 від 16.11.2023 на суму 12000,00 грн., квитанцію № 03/23 від 16.11.2023 на суму 12000,00 грн. З огляду на те, що позов задоволено частково, вимога відповідача про стягнення витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги підлягає до часткового задоволення. На підставі наведеного, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, а також складність даної справи з позивача на користь відповідача [PERSON] , слід стягнути 5000,00 грн. судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, саме такий розмір на думку суду буде співрозмірним та достатнім.

Outcome: partial