Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, зокрема, що 24.02.2019 АТ «ОТП Банк» та відповідач уклали кредитний договір №2022939450. Згідно з умовами даного договору сума кредиту становить 4849,00 грн. строком до 24.02.2021, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 0% від суми кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних. 16.12.2021 АТ «ОТП Банк» та позивач уклали договір факторингу №16/12/21 відповідно до умов якого позивач отримав право грошової вимоги за кредитним договорами укладеними між банком та клієнтами, у тому числі і до відповідача. Разом з тим, відповідач не виконує умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості. За таких підстав позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним вище кредитним договором у розмірі 34231,49 грн. та понесені позивачем судові витрати. Згідно вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом було направлено запит про зареєстроване місце проживання відповідача та 19.04.2024 до суду надійшов лист виконавчого комітету Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району про надання відповіді на вказаний вище запит, в якому зазначено, зокрема, що [PERSON] , [INFO] , 17.01.2023 змінила прізвище на [PERSON] . Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.04.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Представник позивача, належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала. Відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов, однак таким правом він не скористалась. Будь-яких заяв, клопотань та заперечень суду не подала. Зважаючи на викладене суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої\~статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою\~ст.\~638\~ЦК\~України\~визначено,\~що\~договір\~є укладеним,\~якщо\~сторони\~в належній\~формі\~досягли\~згоди з\~усіх\~істотних\~умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 24.02.2019 відповідач звернулась до АТ «ОТП Банк» із анкетою-заявою на отримання кредиту, де зазначила, зокрема, відомості про себе та бажану суму кредиту та строк кредитування (а.с.11). Того ж дня, між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2022939450. Загальний розмір кредиту становить 4849,00 грн. Строк повернення кредиту 24.02.2021, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 0% від суми кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних. Реальна річна процентна ставка 30,28% (а.с.6). Надала згоду на обробку персональних даних (а.с.10). Також, пунктом 1.3 вказаного вище договору передбачено, що повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником амуїтетних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у додатку №1 до кредитного договору. Крім того, пунктом 1.5. встановлено, що відповідача підписавши кредитний договір підтвердила, що банк надав їй в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів, перед укладенням кредитного договору ознайомлена з інформацією визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій банку з метою прийняття обслуговуваного рішення щодо укладення кредитного договору, отримала кредит на сприятливих для неї умовах, оригінальний примірник кредитного договору зі всіма невід`ємними частинами та всіма додатками, у тому числі Графік платежів з розрахунком загальної вартості кредиту, ознайомилась з правилами кредитування, зокрема, щодо відповідальності позичальника та тарифами банку і зобов`язалась їх належно та неухильно виконувати, отримала примірник правил кредитування та тарифів банку, послуги банку пов`язані з видачою кредиту отримала у повному обсязі, зауваження щодо якості та обсягу наданих банком послуг відсутні. 24.02.2019 відповідач підписала довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.12) та паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено, зокрема, інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахування побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, інші важливі правові аспекти (а.с.7), а також додаток №1 до вказаного вище кредитного договору Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту і орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с.8-9). У частині першій\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1049 цього Кодексу\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилом частини 2\~статті 1046 ЦК України, положення якої застосовується до відносин за кредитним договором, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також,\~16.12.2021\~А Т «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Аваліст» уклали договір факторингу №16/12/21, умовами якого встановлено, що первісний кредитор передає, новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (пункт 1.1. договору факторингу) (а.с.41-45). За вказаним вище договором факторингу новий кредитор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (пункт 1.3. договору факторингу). Відомості про боржників і розмір грошового зобов`язання кожного з них зазначається в реєстрі боржників. Вказаний вище договір факторингу підписаний сторонами електронним цифровим підписом, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» (а.с.46). Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). 16.12.2021 був складений і підписаний акт приймання передачі, згідно з яким АТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «ФК «Аваліст» прийняла згідно з вимогами п.8.3. договору факторингу від 16.12.2021 №16/12/21 реєстр боржників №1 (а.с.47). Згідно витягу з реєстру боржників заборгованість відповідача за кредитним договором від 24.02.2019 №2022939450 станом на 16.12.2021 становить 34231,49 грн., з яких заборгованість за основною сумою кредиту становить 21900,00 грн., заборгованість за відсотками по кредиту 12331,49 грн. (а.с.48). Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилом\~статті 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт-фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор -банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник-набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої\~грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. З матеріалів справи вбачається, що позичальником заборгованість ні новому, ні попереднім кредиторам по кредитному договору не сплачувалась, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати вимоги проти нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто, факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неотримання повідомлення позичальника про відступлення права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора. Суд також враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Позивач стверджує, що у зв`язку з не виконанням умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 34231,49 грн., на підтвердження чого надав Звіт-рахунок за період з 24.02.2019 по 16.12.2021 (а.с.18-28) та розрахунок заборгованості за договором №2022939450 станом на 16.12.2021 (а.с.29-40). Відповідач не надав суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Згідно з позицією Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц визначено, що твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. У постанові від 02 липня 2020 року в справі №753/16745/15-ц Верховним Судом підтримано позицію суду апеляційної інстанції про те, що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору, а тому є належним доказом. Отже, суд встановив, що відповідач на підставі договору №2022939450 від 24.02.2019 отримала кредитні кошти в розмірі 4849,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, але взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів та відсотків не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини і враховуючи те, що кредитний договір, укладений між сторонами, встановлює обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Крім того, згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Так, 14.02.2023 між позивачем та адвокатським бюро «Наталії Косюк» укладено договір №07/23 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого, сторони погодили розмір оплати послуг (гонорар) адвоката у розмірі 5000,00 грн. (а.с.51). Згідно акту №103 приймання-передачі наданих послуг від 09.02.2024 до вказаного вище договору сторони підтвердили надання правової допомоги та погодили вартість наданих послуг у фіксованому розмірі (гонорар) в сумі 5000,00 грн. (а.с.52). Відповідно до платіжної інструкції №31 від 12.02.2024 ТОВ «ФК «Аваліст» перерахував кошти у розмірі 5000,00 грн. на рахунок адвокатського бюро «Наталії Косюк» з призначенням платежу за надання правничої допомоги згідно акта №103 від 09.02.2024 (а.с.53). Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої представником [PERSON] до стягнення суми на правову допомогу 5000,00 грн. наданому обсягу адвокатських послуг та врахувавши задоволення позовних вимог, а також за відсутності заяви відповідача про зменшення суми заявлених до відшкодування коштів, судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу потрібно стягнути відповідача на користь позивача в повній мірі.\~\~ Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved