Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою звернулося ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав з 09.12.2021 року власником квартири [ADDRESS] є ТОВ «Консалт Солюшенс». Однак після реєстрації права власності за ТОВ «Консалт Солюшенс» з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було встановлено наявність арештів на вищевказане нерухоме майно, які на думку позивача може бути знято лише в судовому порядку. Справа на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шестакової Я.В. Ухвалою суду від 16 червня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 23 серпня 2023 року від [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позовних вимог. На підставі розпорядження керівника апарату суду від 02.10.2023 року № 576/23, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, справа надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Чернявської Л.М. Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року прийнято до провадження зазначену цивільну справу. Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євої Людмили Геннадіївни належним чином завірену копію спадкової справи № 67179470 від 09 лютого 2021 року відносно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 02 січня 2024 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євої Людмили Геннадіївни до суду надійшли витребувані документи. Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року клопотання представника ТОВ «Консалт Солюшенс» про залучення правонаступників задоволено. Залучено до участі у якості правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті. В судове засідання 27 червня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Представник Позивача надав заяву про слухання справи за відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзив на позов до суду не надходив. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 вересня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №ОД17/09/2006/840-К/50. Того ж дня, між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено іпотечний договір б/н від 13 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. та зареєстрований в реєстрі за №3899. Предметом іпотеки за вищевказаним іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] , загальною площею 72,2 кв.м. 24 квітня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 125. За змістом пункту 1 даного договору банк відступив ТОВ «Консалт Солюшенс» належні йому, а ТОВ «Консалт Солюшенс» набув права вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до Договору № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до даного Договору, надалі за текстом. ТОВ «Консалт Солюшенс» сплачує ПАТ «КБ «Надра» за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених договором № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги. За змістом пункту 86 Додатку 1 до Договору № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення права вимоги від 24.04.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за кредитним договором №ОД17/09/2006/840-К/50 від 13 вересня 2006 року та іпотечним договором б/н від 13 вересня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. та зареєстрованим в реєстрі за №3899. У зв`язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором та Іпотечним договором, ТОВ «Консалт Солюшенс» скористалось своїм правом, визначеним Іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку», щодо позасудового врегулювання заборгованості та звернуло стягнення на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що з 09.12.2021 року вищевказане нерухоме майно належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (Інформаційна довідка №333030819 від 22.05.2023 року). Отже, судом встановлено, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за ТОВ «Консалт Солюшенс». Позивач зазначає, що після реєстрації права власності за ТОВ «Консалт Солюшенс» з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було встановлено наявність арештів на вищевказане нерухоме майно. Зазначені арешти було накладено: 1.Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, постановою серії АН №311311 від 16.11.2009 року (реєстраційний номер обтяження 9256681 від 17.11.2009 року, номер запису про обтяження 45661523). 2.Першою одеською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження 9052536 від 14.09.2009 року, номер запису про обтяження 45661504) на підставі ухвали №С-13 від 14.09.2009 року, виданої Приморським районним судом міста Одеси (суддя Ільченко Н.А.). З матеріалів справи становлено, що ТОВ «Консалт Солюшенс» зверталось до Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арештів нерухомого майна, які накладені на підставі постанов про арешт майна боржника. Однак, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі від 16.03.2023 року повідомив, що зняти (припинити) арешт з майна, що належить ТОВ «Консалт Солюшенс» накладеного постановою про арешт майна №АН 311311 від 16.11.2009 Другим Приморським ВДВС ОМУЮ (реєстраційний номер обтяження 45661523) не представляється можливим у зв`язку зі знищенням вказаної справи за закінченням терміну зберігання згідно п.1 ч.ХІ наказу від 07.06.2017 року №1829/5 «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». Отже, з досліджених документів судом встановлено, що позивач є власником квартири, яка обтяжена арештами, а відтак позивач не має можливості розпоряджатися майном на правах власника. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з- під арешту (зокрема, це підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі № 6-26цс13). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі Закону чи договору або в інший законній підставі майном, що належить боржнику. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто протиправно не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Щодо позовних вимог про скасування арешту накладеного на підставі заяви №С-13 від 14.09.2009 року, виданої Приморським районним судом міста Одеси (суддя Ільченко Н.А.). ТОВ «Консалт Солюшенс» з метою встановлення підстав внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зверталось до Одеського державного нотаріального архіву. З відповіді Одеського державного нотаріального архіву №1028/0120 від 03.05.2023 року було встановлено, що арешт було накладено на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 14.09.2009 року у справі №2-11424/09. З метою з`ясування обставин справи в якій було накладено арешт, ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось до Приморського районного суду міста Одеси. З відповіді Приморського районного суду міста Одеси стало відомо, що арешт було накладено в якості забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Частиною 1 ст. 316 ЦК України надано поняття права власності: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Як передбачено ч. 1 ст. 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Статтею 18\~ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають\~виконанню на\~всій території\~України,\~а у\~випадках,\~встановлених міжнародними\~договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України,\~-\~і за\~її межами. \~Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Невиконання судового\~рішення\~є\~підставою для\~відповідальності,\~встановленої\~законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Судовими рішеннями\~є: \~ухвали; \~рішення; \~постанови; \~судові накази (ч.1 ст. 258 ЦПК України). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5\~від 03.06.2016 року «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що арешт накладений на підставі заяви №С-13 від 14.09.2009 року, виданої Приморським районним судом міста Одеси (суддя Ільченко Н.А.) на майно накладений ухвалою суду в іншій цивільній справі, а не у виконавчому провадженні або кримінальній справі. При розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Так, відповідно до п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналізуючи вищенаведені обставини, в даний час дія арешту на нерухоме майно порушує право власності позивача, в частині вільного користування та розпорядження своїм майном, оскільки в державному реєстрі наявні відомості про арешт нерухомого майна. Положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та необхідності\~зняття арешту за знищеними виконавчими провадженнями та ухвалою суду.

Outcome: approved