Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом,\~ в\~якому просить\~стягнути з\~відповідача [PERSON] \~майнову шкоду\~у розмірі\~16429\~гривень,\~моральну шкоду\~у розмірі\~7000\~гривень та\~судові витрати,\~посилаючись на\~те,\~що 05\~травня 2023\~рокуо 12:45 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Renault Dokker, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та Chevrolet Aveo, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] , в результаті автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] та [PERSON] на місці ДТП склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (електронний європротокол) № ВА3395АЕС91 від 05.05.2023. Згідно з полісом № АТ/2522110 від 27.06.2022 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який діяв на час ДТП, цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «ТАС»», яка сплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 29304,84 грн. Однак, оскільки загальна вартість матеріальних збитків складає 45733 гривень, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник відповідача адвокат Берзіня С.Л. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав мотиви своєї незгоди із позовними вимогами. Зазначив, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Розмір майнової шкоди у сумі 45733 гривень не є належним чином підтвердженим, оскільки в матеріалах справи відсутні звіт про оцінку розміру шкоди або висновок експерта про розмір завданої майнової шкоди. Розмір шкоди, який заявляє позивач (45733 гривень майнової шкоди та 7000 гривень моральної шкоди) вписується в ліміт страхового відшкодування. Звідси, [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки саме страховик ПрАТ «СК «ТАС»» є належним відповідачем у даній справі, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в межах 80000 гривень і позовні вимоги не перевищують цієї суми. У зв`язку із цим просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача адвокат Шевченко М.А. скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, в якій підтвердив свої доводи, викладені у позові та з посиланням на статтю 1194 ЦК України і практику Верховного Суду наполягав на тому, що [PERSON] є належним відповідачем у даній справі. Надав докази витрат на професійну правничу допомогу і новий розрахунок судових витрат на загальну суму 15757,60 грн. Представник відповідача подав клопотання про долучення доказів витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 11000 гривень. До судового засідання сторони не з`явились. Представник позивача адвокат Шевченко М.А. до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача адвокат Берзіня С.Л. до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності. 3-я особа: [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що з позовними вимогами [PERSON] згоден. 3-я особа: представник ПрАТ «СК «ТАС»» до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки суд не сповістив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 05 травня 2023 року о 12:45 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Renault Dokker, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та Chevrolet Aveo, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] , в результаті автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. [PERSON] та [PERSON] на місці ДТП склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (електронний європротокол) № ВА3395АЕС91 від 05.05.2023, відповідно до якого [PERSON] визнав свою вину у вчиненні ДТП. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Відповідно до постанови Правління НБУ від 30.05.2022 № 108, яка набрала чинності з 01.07.2022, максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80000 гривень на потерпілого. Згідно з полісом № АТ/2522110 від 27.06.2022 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який діяв на час ДТП, цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «ТАС»», яка сплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 29304,84 грн. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі також Закон № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 цього Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у праві № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно із страховим полісом № АТ/2522110 від 27.06.2022 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 130000 гривень, розмір франшизи: 0 (нуль) гривень. Оскільки [PERSON] та [PERSON] склали європротокол, то цей ліміт відповідно було зменшено до 80000 гривень для даного випадку у 2023 році. Згідно з страховим актом № 13129/21/923 від 10.07.2023 розмір страхового відшкодування склав 29304,84 гривень. Позивач не погодився із цією сумою відшкодування та заявив даний позов до винуватця ДТП [PERSON] . Статтею 1194 ЦК України регламентовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір шкоди, який заявив позивач (45733 гривень майнової шкоди та 7000 гривень моральної шкоди) вписується в ліміт страхового відшкодування у розмірі 80000,00 гривень станом на 2023 рік. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Враховуючи наведене, [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована, не є належним відповідачем за даним позовом, а позивач [PERSON] не скористався своїм правом на зміну неналежного позивача. При таких обставинах та враховуючи, що позов заявлено до неналежного відповідача, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню. Також з поданих до суду доказів, судом встановлено, що для подання відзиву на позов та супроводу справи у суді відповідач звернувся за правовою допомогою до адвоката Берзіня С.Л., з яким було укладено Договір про надання професійної правової допомоги від 02.02.2024, до якого його сторонами 19.06.2024 складено акт наданих послуг, згідно з яким відповідач підтвердив отримання послуг від адвоката зі складання та подання відзиву на позов та за супровід справи у суді, вартість яких становить 11000 грн. У відповідності до квитанцій до прибуткового касового ордера № б/н від 05.02.2024 та № б/н від 02.05.2024 року адвокатом Берзінь С.Л. підтверджено отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 6500 грн. та 4500 грн. відповідно. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно ч.4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення права надано Конституційним Судом України в рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000; від 30.09.2009 № 23-рп/2009; від 11.07.2013 № 6-рп/2013. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних з наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Приймаючи викладене, судом встановлено, що отримані відповідачем послуги з професійної правничої допомоги пов`язані з даною справою, та відповідають наданим у акті виконаних робіт обсягу. Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судові витрати позивача залишаються за позивачем, а судові витрати відповідача покладаються на позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 11000 грн.

Outcome: approved