Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений із [PERSON] , мотивуючи тим, що з 20 січня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, вони мають різні погляди на життя, між ними відсутнє почуття любові і взаєморозуміння. Шлюбні стосунки подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть з 2023 року, позивач вважає, що шлюб носить лише формальний характер, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. 19 грудня 2023року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12 березня 2024 року (вх. № 14246) відповідач [PERSON] подала до суду заяву про надання сторонам строку для примирення. 28 березня 2024 року (вх. № 17723) позивач [PERSON] подав до суду заперечення проти надання подружжю строку для примирення. 26 квітня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] в судове засідання. 14 червня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва залишено без задоволення клопотання відповідача [PERSON] про надання подружжю строку для примирення. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що 20 січня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, від спільного подружнього життя мають двох дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , які наразі проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні. З 2023 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені, вони перестали вести спільне господарство. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї з відповідачем неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відновлювати шлюбні відносин наміру не має. Представник позивача - адвокат Яців О.Р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд ухвалити рішення з урахуванням обставин, наведених у позовній заяві, наголосив, що протягом тривалого часу сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, цей факт не заперечується відповідачем, за час окремого проживання з відповідачем позиція позивача не змінилась, наміру відновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач не має, збереження шлюбу суперечить його інтересам. Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволені позову, однак щодо наведених позивачем у позові обставин стосовно підстав припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям відповідач ці обставини не заперечувала, додатково пояснила, що дійсно протягом тривалого часу подружжя проживає окремо, діти проживають з позивачем, однак відповідач вважає рішення позивача про припинення шлюбу передчасним, не втрачає надію на відновлення сімейно-шлюбних відносин та збереження сім`ї, тому наполягає на визначення судом строку на примирення. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить наступного. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (стаття 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За змістом положень ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положеннями частини третьої та четвертої статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, з 20 січня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , спільне життя між сторонами не склалось, шлюбні стосунки подружжя не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, в свою чергу відповідач не подала відзив на позов та не долучила вагомих доказів, які мали спростувати позицію позивача щодо підстав припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, обмежившись наданням пояснень в суді та висловлення заперечень проти позову. Таким чином, під розгляду справи судом з`ясовано, що шлюб носить формальний характер - стосунки у сім`ї розладилися через відсутність взаєморозуміння між подружжям, у сторін відсутні взаємоповага один до одного та довіра, шлюбні відносини фактично між ними припинились. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач не має наміру, разом з тим, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з положеннями статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене та

Outcome: approved