Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

У жовтні 2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М. про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] помер [PERSON] . Він являвся батьком [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказані спадкоємці звернулись з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріусу Запорізького нотаріального округу Морозової В.М. 25.05.2012 року була заведена спадкова справа №16, зареєстрована за номером 30576333, номер у спадковому реєстрі 52862596. Їх батько був єдиним сином померлих власників будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємці знали про той факт, що їх батько був не рідним [PERSON] та [PERSON] . Але знали, що його було офіційно всиновлено ще в дитинстві. Батько був зареєстрований у вказаному будинку все своє життя і тому вони думали, що він вступив у спадщину автоматично після смерті своїх батьків. Однак, коли нотаріус стала перевіряти родинні стосунки по записам в РАЦС було встановлено, що батьками їх померлого батька є інші особи. А [PERSON] та [PERSON] не довели свої наміри до кінця. Нотаріус відмовила їм у виданні свідоцтва на право на спадщину за законом. Таким чином, у зв`язку з цим, виникла необхідність встановити факт того, що [PERSON] [INFO] , мешкав разом з [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивачі в судове засідання не з`явились. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити. 26.06.2024 року подав заяву про розгляд справи без участі позивачів там представників, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні спору поклалися на розсуд суду. Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Свідок [PERSON] , яку було допитано в судовому засіданні, пояснила, що позивачі знайомі, є сусідами, живуть через дорогу. Знає їх з 1975 року, коли переїхала туди. Батьки [PERSON] та [PERSON] спілкувались з ними, коли померли не пам`ятає, приблизно у 2000 році, в них був син, а в сина було 3 дітей, син [PERSON] мав двох доньок від одного браку і сина від іншого. На момент смерті жив разом з сином та другою дружиною, перша дружина після розлучення забрала доньок і проживала з ними окремо, на момент смерті [PERSON] , [PERSON] жив з ними. Свідок знала, що [PERSON] прийомний син [PERSON] . Свідок [PERSON] , яку було допитано в судовому засіданні, пояснила, що позивачі їй знайомі, сусіди, мешкають поруч. Знає їх з 1975 року, вийшла заміж 27 червня 1975 року, після чого переїхала туди жити. З того моменту товаришувала з [PERSON] , в неї був син [PERSON] , потім він одружився і народились двоє дітей, доньки, потім розлучився, одружився заново. Від іншої жінки народився син. Старшій донці 50 років. Померлі [PERSON] були друзями свідка. [PERSON] та [PERSON] померли вже давно, не пам`ятає у якому році, похоронами займався [PERSON] , до смерті діти проживали з батьками. Те, що [PERSON] усиновлений, свідку було відомо. Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований у будинку [ADDRESS] , власниками якого були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 24.03.1979 року. Батько позивачів був не рідним [PERSON] та [PERSON] . Позивачі, як спадкоємці звернулись з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріусу Запорізького нотаріального округу Морозової В.М. 25.05.2012 року була заведена спадкова справа №16, зареєстрована за номером 30576333, номер у спадковому реєстрі 52862596. Однак, коли нотаріус стала перевіряти родинні стосунки по записам в РАЦС було встановлено, що батьками їх померлого батька є інші особи. А [PERSON] та [PERSON] не довели свої наміри до кінця. Нотаріус відмовила їм у виданні свідоцтва на право на спадщину за законом. У зв`язку з цим, у позивачів виникла необхідність встановити факт постійного спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини позивачами. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`ять років до часу відкриття спадщини ( четверта черга спадкоємців за законом ), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчилювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. На підтвердження тих обставин, що [PERSON] [INFO] , мешкав разом з [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю, свідчить і та обставина, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 26.04.1973 року встановили опіку над [PERSON] [INFO] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради депутатів трудящихся за №190/2 від 26.04.1973 року (мовою оригіналу «об установлении попечительства над несовершеннолетним [PERSON] ». Факт спільного проживання за однією адресою [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] , підтверджується також копією домової книги на будинок [ADDRESS] від 05.06.1964 року. Факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] підтверджується також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою звернення позивачів до суду є встановлення факту постійного проживання їх батька, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення своїх прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Слід зазначити, що в своїй ухвалі №505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] на час смерті залежить виникнення та зміна майнових та немайнових прав позивачів, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину як спадкоємцем за законом. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього позивачам необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у позивачів відсутні, то вони звернулися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Таким чином, оскільки [PERSON] , як спадкоємець за законом постійно проживав разом із спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] , на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявив про свою відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання [PERSON] разом із спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] є необхідність реалізації права позивачів на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки, та чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування позовної заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved