Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що заявник перебував у шлюбі з [PERSON] з 19.10.2001 року. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2021 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із заявником, де й проживає по теперішній час. Неповнолітній [PERSON] знаходиться на його одноособовому утриманні та самостійному вихованні. Підтвердження факту здійснення заявником самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини потрібне для подальшого оформлення документів, щодо соціальної допомоги на дитину, переміщення заявника та дитини, зняття та реєстрації місця проживання. Також на теперішній час багато організацій потребують згоди одного з батьків або в разі відсутності, необхідно надавати документ, який підтверджує самостійне виховання, у зв`язку з чим, виникла необхідність встановити факт того, що [PERSON] здійснює самостійне виховання та утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] . Заявник у судовому засіданні підтримав подану заяву, просить суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи відділу надання адміністративних послуг Гайворонської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заперечень щодо задоволення заяви не надіслав. Заінтересована особа [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явилася, судову повістку не отримувала, оскільки не проживає в зареєстрованому місці проживання, а тому, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, будь-яких заперечень не надіслала. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо суду пояснили, що їм достовірно відомо, що заявник [PERSON] вже тривалий час самостійно виховує свого неповнолітнього сина [PERSON] . Вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявник з 19.10.2001 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який в подальшому було розірвано рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2021 року, справа №385/1140/21 (а.с. 6). Під час перебування у шлюбі в [PERSON] \~та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно акта обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 10.05.2024 року, [PERSON] зі слів сусідів протягом п`яти років проживає із сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] (колишня дружина) за даною адресою зареєстрована, але не проживає (а.с. 9). Відповідно до довідки №777 від 09.05.2024 року виданою Гайворонськогою міської радою Кіровоградської області, [PERSON] мешкає в [ADDRESS] та на його утриманні знаходиться син [PERSON] , 2010 року народження (а.с. 10). З довідок №01-10/73 від 09.05.2024 року та № 01-10/79 від 13.05.2024 року виданих КЗ «Гайворонський ліцей №1» Гайворонської міської ради Кіровоградської області вбачається, що [PERSON] являється учнем 8-А класу даного комунального закладу. Батько [PERSON] бере участь в освітньому процесі, постійно відвідує батьківські збори, цікавиться успішністю та поведінкою дитини. Мати [PERSON] не бере участі в освітньому процесі сина [PERSON] , не буває на батьківських зборах, не цікавиться успішністю дитини та не спілкується з вчителями (а.с. 11-12). Суд зазначає, що порядок та підстави встановлення факту в цивільному судочинстві регулюються нормами ЦК України та ЦПК України. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України (СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У частині 3 статті 155 СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина батьком без участі матері необхідне заявникові для забезпечення можливості захисту, не тільки прав та інтересів батька, а й прав та інтересів дитини. Разом з цим, суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків у правовідносинах з заінтересованою особою [PERSON] та відділом надання\~адміністративних послуг\~Гайворонської міської\~ради,про які зазначено у заяві, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього у правовідносинах з [PERSON] та відділом надання адміністративних послуг Гайворонської міської ради. Факт проживання дитини разом з батьком беззаперечно підтверджується доказами, наданими заявником, а потреба у додатковому встановленні таких фактів судом не доведена. Утримання дитини батьком є законним обов`язком та не потребує встановлення судом з тією метою, про яку зазначив заявник. Суд зазначає, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. При цьому одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Отже, захист порушених прав у зв`язку з тим, що один із батьків не приймає участі у вихованні дітей, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановленні цим розділом. Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком малолітнього сина без участі матері не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України. Враховуючи викладене, заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed