Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання припиненими договорів оренди землі, скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права оренди за вказаними договорами та стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за 2023 рік. На обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . 14.02.2018 року позивач отримав свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] на земельні ділянки площею 4,5399 га, кадастровий номер 4820685900:01:000:0550 та площею 1,7599 га, кадастровий номер 4820685900:01:000:0117. За життя спадкодавець 03.10.2014 року уклав з відповідачем договір оренди землі, відповідно до якого передав в оренду земельну ділянку площею 4,5399 га строком на 7 років з умовою сплати орендної плати в розмірі 1118,10 грн. Право оренди відповідача було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.04.2015 року. Також спадкодавець 03.10.2014 року уклав з відповідачем договір оренди землі, відповідно до якого передав в оренду земельну ділянку площею 1,7599 га строком на 7 років з умовою сплати орендної плати в розмірі 740,66 грн. Право оренди відповідача було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.04.2015 року. Оскільки строк дії договорів спливав 22.04.2022 року та 24.04.2022 року відповідно, то 28.09.2021 року позивач попередив відповідача про небажання продовжувати строк їх дії. Проте відповідач продовжив користуватись земельними ділянками, але за користування ними в 2023 році плату позивачу не сплатив. У зв`язку з цим позивач просив визнати припиненими вказані договори оренди землі, скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди за вказаними договорами та стягнути з відповідача стягнення заборгованість по орендній платі в сумі 1858,76 грн. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до Баштанського районного суду Миколаївської області 11.03.2024 року. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 25.03.2024 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. За заявою представника відповідача судовий розгляд 31.05.2024 року вперше був відкладений. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач до суду на 20.06.2024 року вдруге не з`явився, про час слухання справи повідомлявся через систему «Електронний суд». До суду не надійшло відзиву на позов. У зв`язку з вказаним та з огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач вдруге не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи (копію державного акту на право приватної власності на землю; копію витягів з Державного земельного кадастру від 17.10.2014 року; копію договорів оренди землі від 03.10.2014 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.04.2015 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.04.2015 року; копії свідоцтв про право на спадщину від 14.02.2018 року; копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.02.2018 року; копію заяви [PERSON] від 28.09.2021 року; відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 15.02.2024 року; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.05.2024 року; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.06.2024 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 03.10.2014 року уклав з ПП «Баштанське Квінт-ССД» договір оренди землі, відповідно до якого передав в оренду земельну ділянку площею 4,5399 га строком на 7 років з умовою сплати орендної плати в розмірі 1118,10 грн. Право оренди відповідача було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.04.2015 року. Також [PERSON] 03.10.2014 року уклав з ПП «Баштанське Квінт-ССД» договір оренди землі, відповідно до якого передав в оренду земельну ділянку площею 1,7599 га строком на 7 років з умовою сплати орендної плати в розмірі 740,66 грн. Право оренди відповідача було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.04.2015 року. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті позивач [PERSON] отримав у спадщину вказані земельні ділянки. Строк дії договорів спливав 22.04.2022 року та 24.04.2022 року відповідно і 28.09.2021 року позивач попередив відповідача про небажання продовжувати строк їх дії. Проте відповідач не надав суду доказів того, що він припинив користуватись земельними ділянками позивача та повернув їх позивачу. При цьому позивач за користування земельними ділянками в 2023 році плату позивачу не вносив. Викладена відповідачем в клопотанні про відкладення першого судового засідання по справі від 30.05.2024 року позиція щодо того, що в даній справі слід залучати співвідповідача жодним чином не обґрунтована відповідачем, натомість відповідно до отриманих судом відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20.06.2024 року у відповідному реєстрі окрім права власності позивача зареєстровані речові права (право оренди) лише відповідача. Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст.\~31\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містять п. 10.2 вказаних вище договорів. При цьому відповідно до постанови Верховного Суду від 22.09.2022 року №663/1651/21 у подібних спорах власника земельної ділянки та орендаря, який після закінчення строку дії договору оренди землі продовжує користуватись земельною ділянкою право орендодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання права орендаря таким, що припинене, а не шляхом припинення договору оренди землі. Отже позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та підлягають визнанню припиненими права оренди відповідача стосовно спірних земельних ділянок. Натомість вимоги позивача про скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права оренди за вказаними договорами не підлягають задоволенню, оскільки на час прийняття відповідних рішень у 2015 році такі рішення були обґрунтованими і закінчення встановлених договорами строків оренди не може бути підставою для скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права оренди раніше. При цьому в постанові Верховного Суду від 22.09.2022 року №663/1651/21 вказано, що ефективним способом захисту щодо наявності у відповідному реєстрі запису про право оренди є саме визнання такого права припиненим. В такому разі рішення суду буде підставою для державної реєстрації припинення прав оренди відповідача на спірні земельні ділянки. Також, оскільки відповідні договори оренди припинені у зв`язку із закінченням строку, на який вони були укладені, але відповідач не надав доказів повернення позивачу таких земельних ділянок, то позивач має право на отримання від відповідача плати за таке користування. Відповідно до ч.2 ст. 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. При цьому відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №629/4628/16-ц фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до договорів оренди землі від 03.10.2014 року за користування двома земельними ділянками позивача відповідач мав щорічно сплачувати плату в загальному розмірі 1858,76 грн (1118,10 грн. + 740,66 грн.), отже за користування земельними ділянками позивача після закінчення строку договорів оренди за 2023 рік відповідач має сплатити позивачу в порядку ст. 1212 ЦК України 1858,76 грн. Тому позов в цій частині підлягає задоволенню. За такого загалом позов підлягає частковому задоволенню та право оренди відповідача на спірні земельні ділянки підлягає визнанню таким, що припинене, і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1858,76 грн., тобто із заявлених позивачем п`яти позовних вимог підлягають задоволенню три. При цьому, оскільки позивачем заявлено п`ять позовних вимог, ставка судового збору за кожною з яких становить 1211,20 грн., то загалом позивач мав сплатити 6056 грн. (1211,20 грн х 5), натомість позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір в більшому розмірі в сумі 6704,60 грн., тому 648,60 грн. судового збору сплачені позивачем в більшому розмірі, ніж це встановлено законом і він відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» має право звернутись до суду з клопотанням про повернення його такої суми. Натомість згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 3633,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial