Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" звернулося до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований\~тим,\~що 18.06.2021\~року АТ\~«КРЕДІ АГРІКОЛЬ\~БАНК» та\~відповідач [PERSON] \~уклали комплексний\~договір №\~1/4131732. Позивач вказує, що відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається відповідачу на купівлю транспортного засобу для особистого користування, на сплату страхової премії за договором добровільного страхування транспортного засобу. Так, позивач надав відповідачу кредит у сумі 334477,67 грн. строком з 18.06.2021 до 17.06.2026, а відповідач зобов`язався повертати кредит згідно графіку погашення кредиту, однак відповідач умови договору не виконує, в зв`язку із чим у нього виникла заборгованість в розмірі 320118, 30 грн., яку позивач просить стягнути, а також судовий збір. Ухвалою суду від 31.01.2024 у даній справі відкрито загальне позовне, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відзив не надійшов. Ухвалою суду від 11.04.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 21.05.2024 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (зменшення позовних вимог), згідно якої він просить стягнути з відповідача 251927, 66 грн., а також 3778, 91 грн. судового збору. Дана заява ухвалою суду від 23.05.2024 прийнята до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 18.06.2021 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідач [PERSON] уклали комплексний договір № 1/4131732 (копія на а.с.20-23). Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається відповідачу на купівлю транспортного засобу для особистого користування, на сплату страхової премії за договором добровільного страхування транспортного засобу. Сума кредиту: 334677,67 грн., процентна ставка 11,90% річних. Строк кредиту до 17.06.2026 включно. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору, порядок надання кредиту та його обслуговування, права, обов`язки та відповідальність Сторін, інші умови кредитування, а також забезпечення виконання зобов`язань за кредитом заставою визначені в Правилах надання та обслуговування кредиту на придбання та під заставу транспортного засобу в AT «Креді Агріколь Банк», які є невід`ємною (публічною) частиною Кредитного договору та розміщені на офіційному сайті Банку: www.credit-agricole.ua. Факт видачі кредиту, а саме перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача підтверджується платіжними інструкціями (а.с. 8-10) та випискою по рахункам позичальника (а.с. 11-19). Внаслідок невиконання умов Кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 20.05.2024 наявна заборгованість в загальному розмірі 251927,66 грн, що включає: прострочена заборгованість 179961,95 грн; прострочені відсотки 71846,74 грн; нараховані відсотки 118,97грн. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань, або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Ці норми дають банку підстави для дострокового стягнення всієї заборгованості за кредитним договором. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що на момент розгляду справи відповідач не сплатила зазначену суму заборгованості. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. Умови договору не оспорюються. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 1/4131732не виконує, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 251927,66 грн. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат у виді судового збору. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 3778,91 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved