Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про визнання батьківства. Так, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що в 2009 році він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою від яких, [INFO] у них народився син [PERSON] . Проте, при реєстрації народження сина запис про батька був зроблений зі слів матері, тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, оскільки вони не перебували у шлюбі та на момент реєстрації народження дитини проживали окремо із-за напружених сімейних відносин, тому відповідачка навмисно вказала іншого батька. Однак згодом, стосунки між сторонами поліпшилися і вони знову почали нормально спілкуватися та відповідачка повідомила йому про те, що сам він є батьком її дитини, у зв`язку з чим, він змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свого права, оскільки в органи РАЦС вона відмовляється з`являтися для можливості внесення відповідних змін до акту про народження дитини, а також самі реєстратори повідомили йому, що у будь-якому випадку йому буде відмовлено у вчиненні відповідних реєстраційних дій щодо зміни в актовому записі дитини щодо народження батька. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримала пред`явлені позовні вимоги за уточненим позовом та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги визнала у повному обсязі, підтвердивши обставини справи викладені у позові та проти його задоволення не заперечувала. Представник третьої у судове засідання не з`явився, жодних заяв щодо неможливості проведення судового засідання без їх участі до суду не направляли, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що починаючи з 2009 році, позивач [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] , від яких у них, [INFO] народився хлопчин [PERSON] . При реєстрації народження сина запис про батька був зроблений зі слів матері, оскільки сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі та спільних заяв, як батьків дитини, не надавали, тобто реєстрація відбулася відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00016266363 від 02.02.2016 року. Разом з тим судом встановлено, що на даний час стосунки між [PERSON] та [PERSON] поліпшилися і вони знову почали нормальне спілкування. Також відповідачкою по справі повністю визнано обставини справи викладі у позовній заяві та вона підтверджує той факт, що батьком [PERSON] , [INFO] , є саме позивач [PERSON] з яким вона була у тривалих стосунках починаючи з 2009 року. Так, згідно ст. ст.121,125 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них. У випадку коли мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Системний аналіз положень СК України, зокрема ст. ст. 3, 5, 7, 14, 15, 121, свідчить, що походження дитини від батька, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини та не визнав у встановленому законом порядку свого батьківства (не подавав заяви про визнання батьківства до органів державної реєстрації актів цивільного стану), ґрунтується на підставі встановлення кровного споріднення між дитиною та батьком, тобто обставин, які свідчать про біологічне походження дитини від певної особи. Зазначений висновок узгоджується з роз`ясненнями, викладеними в п. п. 3, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Судом встановлено, що відомості про батька [PERSON] внесені до актових записів на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У свою чергу відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. В даному випадку факт батьківства підтверджується визнанням позову відповідачкою [PERSON] , а також підтвердження того факту, що саме позивач [PERSON] є біологічним батьком її сина. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України. У цій справі визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У поданій до суду заяві позивачем чітко вказано, що він та відповідачка спільно проживали як чоловік і дружина починаючи з 2009 року та у них народився спільний син. Вказана обставина відповідачкою не оспорюється. Крім цього, підставою для подачі позову є захист прав і інтересів неповнолітніх дітей (можливе стягнення із позивача аліментів на утримання дитини), тобто позивач усвідомлює цю обставину та не заперечує факту свого батьківства. Суд також звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Таким чином, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту батьківства позивача по відношенню до дитини - [PERSON] . Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Пунктом 2.16.4. Розділу II вищевказаних Правил визначено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Оскільки, суд дійшов до висновку про наявність підстав про встановлення батьківства, то відповідно доцільно вирішити питання щодо внесення відповідних змін до актових записів про народження дитини. Враховуючи вищевикладене, а також обставини встановлені судом, з урахуванням того, що відповідачка повністю визнає той факт, що позивач є батьком малолітньої дитини, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, з урахуванням того, що позивач у позов зазначив про можливість покладення судових витрат саме на нього, суд вважає за доцільне залишити такі витрат за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved