Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за Договором позики у загальному розмірі 4 027 293,70 грн, судовий збір у розмірі 15 140,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 25 серпня 2020 року він з відповідачем уклали Договір позики. Згідно умов вищезазначеного договору, позивач передав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 2 901 250,00 грн, що є еквівалентом 105 500,00 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 31 серпня 2021 року. Станом на 15 лютого 2024 року відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, борг не повернув, у зв`язку з чим за Договором позики у нього існує боргова заборгованість в сумі 105 500,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.02.2024 складає 4 027 293,70 грн. 18 березня 2024 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито провадження по справі. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, його представник надав заяву про розгляд справи без його участі, якою також позов підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики, згідно умов вищезазначеного договору, позивач передав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 2 901 250,00 грн, що є еквівалентом 105 500,00 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 31 серпня 2021 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав та борг за договором позики від 25.08.2020 не повернув. Таким чином, станом на 15.02.2024 у нього існує боргова заборгованість в сумі 105 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.02.2024 складає 4 027 293,70 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 15 140,00 грн, який підтверджуються долученою до справи квитанцією про його оплату. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження своїх вимог стороною позивача не надано деталізацію витрат, погодинного розрахунку та акту виконаних робіт, відтак суд уважає правильним у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити. На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved