Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

У жовтні 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 21.05.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено договір кредитний договір № 795060215, відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. 27.07.2021 року на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги за кредитним договором № 795060215 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, згідно якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором позики № 795060215. Оскільки після відступлення ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до [PERSON] остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 77 889 грн. 00 коп. заборгованості за договором. У судове засідання представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що 21.05.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 795060215, згідно якого товариство надало [PERSON] кредит у розмірі 22 000 грн. 00 коп. строком 30 днів, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за його користування. (а.с. 6-8). Згідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до [PERSON] згідно договору позики № 795060215 (а.с. 9-11). Відповідно до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] згідно договору позики № 795060215, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року (а.с. 12-14). Як вбачається з наданого ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] має заборгованість у розмірі 77 889 грн. 00 коп., з яких 22 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 55 889 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем). Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи, що на підставі наданих доказів установлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення отриманих коштів за укладеним договором про надання кредиту, право вимоги за яким перейшло до позивача, не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved