Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

26.08.2022 року до суду надійшла позовна заява Будинкоуправління № 1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. У позовній заяві сторона позивача посилається на те, що Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ МОУ з 01 квітня 2017 року є балансоутримувачем гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний гуртожиток переданий на баланс Будинкоуправління №1 з балансу Будинкоуправління №12 наказом Міністерства оборони України № 695 від 16.12.2016 року. Згідно вказаного наказу позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому будинку відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». 01 липня 2016 року громадянці [PERSON] виданий ордер №97 на право зайняття жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS] , кімнати № 16 , №73 , розміром 17,70 кв.м. та 14,27 кв.м. на смію з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] (син) та [PERSON] (син). [PERSON] є наймачем двох кімнат №№ 16 , 73 в гуртожитку по [ADDRESS] . Відповідачка проживає та користується зазначеними кімнатами в гуртожитку і є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються Будинкоуправлінням №1. Проте, відповідачка лише частково, вибірко та не в повному обсязі оплачує Будинкоуправлінню №1 за надані ним житлово-комунальні послуги, що призвело до утворення заборгованості. Згідно з Положенням Будинкоуправління № 1, затвердженого наказом начальника Київського КЕУ від 31.03.2017 № 56, Будинкоуправління № 1 є державною госпрозрахунковою установою Міністерства оборони України, заснованою на державній власності та створеною на підставі директиви МО України від 31.07.1998 № Д-115/1/0350, призначене для утримання нерухомого майна, яке перебуває в його віданні, на балансі або обслуговуванні на підставі відповідних договорів, в належному технічному та санітарному стані, забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання житлових будинків, гуртожитків, забезпечення благоустрою, а також створення нормальних житлово-побутових умов для проживання. Будинкоуправління №1 є самостійним господарюючим суб`єктом, від свого імені надає житлово-комунальні послуги по будинках, які знаходяться на обслуговуванні. Будинкоуправління №1 належним чином виконує свої обов`язки по наданню послуг з утримання будинку та прибудинкової території мешканцям гуртожитку, що знаходиться по [ADDRESS] , в тому числі й відповідачці. Проте, відповідачка, як споживачка вказаних послуг, .не виконує або виконує не в повному обсязі свої обов`язки щодо їх сплати. Відповідно до довідки про суми заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2021 року по 01.08.2022 року загальна сума заборгованості станом на 01.08.2022 складає 31 720,14 грн., з яких: 24 392,61 грн. - загальна сума заборгованості, 6 168,74 грн. - інфляційна складова боргу, 1 158,79 грн. - 3 % річних. Сторона позивача зазначає, що відповідачка фактично споживає послуги, однак умисно відмовляється їх сплачувати. За весь період заборгованості, відповідачка здійснювала оплату частково. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за житлово-комунальні послуги, а також витрати по сплаті судового збору. 29.08.2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді [PERSON] З реєстру територіальної громади м. Києва відомо про зареєстроване місце проживання відповідачки. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.08.2022 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 30.08.2022, також відповідачці було направлено копію позовної заяви із додатками, яку остання не отримала та конверт повернувся до суду за закінченням терміну зберігання, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов відповідачка у встановленому законом порядку строк не надала. 11.04.2024 року розпорядженням Солом`янського районного суду м. Києва №1181 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи: неможливість продовжувати розгляд справи суддею [PERSON], у зв`язку з її звільненням у відставку. 12.04.2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ МОУ надає послуги з утримання на балансі гуртожитку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до наказу Міністерства оборони України № 695 від 16.12.2016 року. 01 липня 2016 року громадянці [PERSON] виданий ордер №97 на право зайняття жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS] , кімнати № 16 , №73 , розміром 17,70 кв.м. та 14,27 кв.м. на смію з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] (син) та [PERSON] (син). [PERSON] є наймачем двох кімнат №№ 16 , 73 в гуртожитку по [ADDRESS] . Відповідачка проживає та користується зазначеними кімнатами в гуртожитку і є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються Будинкоуправлінням №1. Проте, відповідачка лише частково, вибірко та не в повному обсязі оплачує Будинкоуправлінню №1 за надані ним житлово-комунальні послуги, що призвело до утворення заборгованості. Згідно з Положенням Будинкоуправління № 1, затвердженого наказом начальника Київського КЕУ від 31.03.2017 № 56, Будинкоуправління № 1 є державною госпрозрахунковою установою Міністерства оборони України, заснованою на державній власності та створеною на підставі директиви МО України від 31.07.1998 № Д-115/1/0350, призначене для утримання нерухомого майна, яке перебуває в його віданні, на балансі або обслуговуванні на підставі відповідних договорів, в належному технічному та санітарному стані, забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання житлових будинків, гуртожитків, забезпечення благоустрою, а також створення нормальних житлово-побутових умов для проживання. Будинкоуправління №1 є самостійним господарюючим суб`єктом, від свого імені надає житлово-комунальні послуги по будинках, які знаходяться на обслуговуванні. Будинкоуправління №1 належним чином виконує свої обов`язки по наданню послуг з утримання будинку та прибудинкової території мешканцям гуртожитку, що знаходиться по [ADDRESS] , в тому числі й відповідачці. Проте, відповідачка, як споживачка вказаних послуг, не виконує або виконує не в повному обсязі свої обов`язки щодо їх сплати. Відповідно до довідки про суми заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2021 року по 01.08.2022 року загальна сума заборгованості станом на 01.08.2022 складає 31 720,14 грн., з яких: 24 392,61 грн. - загальна сума заборгованості, 6 168,74 грн. - інфляційна складова боргу, 1 158,79 грн. - 3 % річних. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний, зокрема: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 5 цього Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку . Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. П.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За положеннями ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. У ст. 12 Закону визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Разом з тим, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Відповідне позиція викладене у постанові КГС від 21.04.2020 року (справа № 910/7968/19). Зі змісту зазначених норм вбачається, що передумовою виникнення у особи, яка не є власником житла обов`язку сплачувати за житлово-комунальні послуги є факт користування нерухомим об`єктом та отримання житлово-комунальних послуг. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За змістом ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України) Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) /ст. 89 ЦПК України/. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] є наймачем двох кімнат №№ 16 , 73 в гуртожитку по [ADDRESS] . Відповідачка проживає та користується зазначеними кімнатами в гуртожитку і є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються Будинкоуправлінням №1. Судом встановлено, що згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідачки за спожиті житлово-комунальні послуги складає 24 392,61 грн. Суд зазначає, що відповідачка доводів позивача про вказану заборгованість не спростувала, контр розрахунку заборгованості не зробила, доказів сплати заборгованості не подала, факт ненадання позивачем відповідних послуг - не довела. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення у боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Позивачем у справі, що є предметом розгляду, доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог в частині наявності підстав для стягнення заборгованості і його розміру. При цьому, як зазначалось, доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідачка в ході судового розгляду справи не надала, як і не надала доказів належного виконання нею зобов`язань по сплаті за житлово-комунальних послуг. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі - 24 392,41 грн. підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат суд враховує наступне. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов`язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати, є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України викладені у постанові від 30.10.2013 у справі за № 6-59цс13). Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачкою. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі досліджених судом доказів судом встановлено, що вимоги позивача є обґрунтованими, а отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 2 481,00 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 3160 від 18.08.2022. Виходячи з цього, суд приходить висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 2 481, 00 грн. судового збору.

Outcome: approved