Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва на розгляді перебувала вищезазначена справа. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Русецький Павло Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 09 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 125955, яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 501157934 від 27.06.2019 у розмірі 52 974,85 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (м. Київ, пл. Солом`янська, 2, код ЄДРПОУ 40340222) на користь [PERSON] , [INFO] (зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути [PERSON] , [INFO] (зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн., внесені [PERSON] через АТ «Універсал Банк» згідно квитанції № 7788-ТК29-862Р-А8А9 від 13 жовтня 2023 року як судовий збір при подачі позову. 27.03.2024 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Заведія Владислава Ігоровича про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій представник позивача вказує на те, що під час ухвалення рішення від 07.03.2024 року по справі № 760/24386/23, Солом`янським районним судом м. Києва не було вирішено питання про судові витрати, які понесла позивач при розгляді справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. При цьому, представник позивача вказав на те, що як вбачається із мотивувальної частини судового рішення судом визначено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим та відповідає принципу розумності. Поряд з цим, резолютивна частина судового рішення не містить відомостей щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., тобто фактично судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Таким чином, представник позивача просить суд ухвалити додаткове рішення по справі №760/24386/23 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. 28.03.2024 на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду дану заяву було передано для розгляду судді Букіній О.М. 30.05.2024 до суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій представник відповідача вказує на пропущення представником позивача встановлених Законом строків на подачу доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Тому враховуючи, що докази позивач подав не у встановлений Законом строк, заява позивача підлягає залишенню без розгляду. Щодо розміру судових витрат вважає, що покладення судових витрат на відповідача в розмірі, заявленому позивачем є неправильним і несправедливим. Просить суд врахувати ту обставину, що позивач не звертався до відповідача із пропозицією мирного врегулювання спору, а також просить врахувати, що за позивачем наявна заборгованість за кредитним зобов`язанням перед відповідачем. Вказав, що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1000 грн. Оскільки розгляд справи відбувався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони у судове засідання не викликалися. Дослідивши матеріали справи та подану заяву, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/24386/23 ухвалено 07 березня 2024року. Рішення суду направлено особам, які беруть участь у справі, 11.03.2024 року. З заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 760/24386/23, представник позивача [PERSON] - адвокат Заведій В.І. звернувся до суду 27.03.2024 року. При цьому, при зверненні до суду з позовом у позовній заяві представник позивача зазначав про попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, яків позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів/заперечень відповідача на пропущення представником позивача встановлених Законом строків на подачу доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У пунктах 29, 30 постанови Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачкою надано суду копію договору про надання правової допомоги №15/06/2023 від 15.06.2023 року, копію додатку №1 від 21.09.2023 року до договору про надання правової допомоги адвоката №15/06/2023 від 15.06.2023 року, копію акта виконаних робіт №1 від 14.10.2023 року до додатку №1 від 21.09.2023 року до договору про надання правової допомоги адвоката №15/06/2023 від 15.06.2023 року. З копії акта виконаних робіт №1 від 14.10.2023 року до додатку №1 від 21.09.2023 року до договору про надання правової допомоги адвоката №15/06/2023 від 15.06.2023 року вбачається, що заявленими послугами є: 1) вивчення матеріалів наданих клієнтом; 2) вивчення судової практики; 3) підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; 4) підготовка заяви про забезпечення позову. Загальна вартість наданих послуг складає 5 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що зазначений розмір витрат на правову допомогу є не співмірним із складністю даної справи. Окрім того, суд звертає увагу на те, що представництво інтересів в суді адвокатом не здійснювалось, оскільки справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved