Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ « Краснолиманське», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ГУ ПФУ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ « Краснолиманське». Наказом № 273 к від 26.09.2022 р. його було звільнено з ТОВ « Краснолиманське» згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я. 09.06.2018 р. під час виконання трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджено актом № 7 за формою Н-1. В результаті нещасного випадку позивач отримав забиту рану 2-го пальця лівої кисті з розчавленням та дефектом м`яких тканин. Після травми 09.06.2018 р. при звернення до лікарні була проведена ампутація 2 го пальця лівої кисті, 2-1 палець ампутовано на рівні дмфс. Висновком МСЕК від 28.03.2019 р. серії 12ААА № 083423, від 27.07.2022 р. серії 12ААА № 106879 встановлено 5% стійкої втрати професійної працездатності, а висновком МСЕК від 08.09.2023 р. серії 12ААА № 542829 позивачу встановлено 5% стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з даним нещасним випадком довічно. Крім того, під час виконання обов`язків позивач отримав професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху; хронічний бронхіт 11 ст., в фазі загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН -11 ст. Згідно акту розслідування за ф. П-4 від 26.07.2023 р. хронічне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів- шуму та пилу фіброгенної дії, недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу та шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів. Згідно висновку МСЕК від 08.09.2023 р. серії 12ААА № 120433 позивачу встановлено за сукупністю 65% втрати працездатності, з яких 30% - бронхіт, 10% - приглухуватість; 5% - по травмі. Позивач вважає, що внаслідок нещасного випадку та професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а саме: за завдану нещасним випадком на виробництві в розмірі 50000 грн., а за завдану профзахворюванням в сумі 200000 грн. Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно висновку МСЕК серія 12 ААА № 120433 від 08.09.2023 р. позивачу визначено втрату працездатності 65% ( 30% хронічний бронхіт; 10% приглухуватість; 5% - по травмі 09.06.2018 р.; 20% - по травмі 28.04.2016 р. ( ці дані позивачем не зазначено в позові, але зазначено, що 65% - втрати працездатності), тому зазначені відсотки в позові невірно вирахувані, тобто втрат працездатності не 65%, а 45%. Окрім того, позивач працював у відповідача з 09.09.2014 р.- 26.11.2014 р., з 27.02.2018 р. 25.09.2022 р., загальний стаж роботи у вугільній галузі позивача становить 24 років 11 місяців 12 днів. Стаж роботи позивача на ТОВ « Краснолиманське» складає не більше як 19,2 % від загального трудового стажу, тому отримати профхворобу на підприємстві відповідача позивач не міг за такий короткий проміжок часу, оскільки він працював на інших вугільних підприємствах з більшим строком роботи в шкідливих умовах праці. З 2018 р. по 2021 р., працюючи на підприємстві відповідача, позивач під час проходження медичних оглядів, визнаний медичною комісією придатним до роботи, результати періодичних медичних оглядів не оскаржував. Вважає, що своїми діями позивач навмисно спряв розвиненню професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, але не на підприємстві відповідача, тому відсутні жодні правові підстави для задоволення позову. В матеріалах справи відсутні буд-які докази на підтвердження факту порушення відповідачем нормативно-правових актів з охорони праці. Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку сум, які він просить стягнути, тому його позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 250000 грн. не можна вважати виваженими та справедливими. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а. с. 57-62). Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, просили справу слухати без їх участі ( а. с. 73). Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 94). Представник третьої особи ГУ ПФУ в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином. ( а. с. 91). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач по справі перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ « Краснолиманське» з 09.09.2014 р.- 26.11.2014 р., з 27.02.2018 р. 25.09.2022 р. ( а. с. 35-36). Наказом № 273 к від 26.09.2022 р. позивача було звільнено з ТОВ « Краснолиманське» згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я. ( а .с. 36). Згідно акту розслідування про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом № 7 від 11.07.2018 р. внаслідок нещасного випадку, який мав місце 09.06.2018 р. позивачу [PERSON] була завдана травма та встановлено діагноз: забита рана 2-го пальця лівої кисті з розчавленням та дефектом м`яких тканин. ( а. с. 7). Встановлені причини настання нещасного випадку: 1. Невиконання вимог інструкцій з охорони праці:- неузгодженість дій робітників під час виконання робіт з заміни риштака лавного конвеєра СП -251 у 5 південній лаві похилу № 1 пласта m4 09.06.2018 р. у 11 зміну. Супутня: відсутність належного контролю з боку ІТП дільниці з видобутку вугілля № 1-1 за безпечним веденням робіт під час виконання робіт з заміни риштаку конвеєра СП-251 у 5 південній лаві похилу № 1 пласта m4 09.06.2018 р. у 11 зміну ( а.с. 7). Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА за № 068328 [PERSON] вперше встановлена втрата працездатності 5% безстроково. ( а.с. 96-97). Згідно висновку МСЕК серії 12ААА № 083423 від 28.03.2019 р. [PERSON] встановлено 25% втрати працездатності ( 20% -первинне трудове каліцтво 09.06.2016 р. + 5% повторне трудове каліцтво з 09.06.2018 р.) ( а.с. 27). Згідно висновку МСЕК серії 12 ААА № 106879 від 27.07.2022 р. [PERSON] повторно встановлено по травмі 25% втрати працездатності ( 20% по трудовому каліцтву 28.04.2016 р., 5% - по трудовому каліцтву 09.06.2018 р.) ( а.с. 9). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.07.2023 р. [PERSON] встановлено діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість з легким зниженням слуху ( 11 ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ( Н90.3). Хронічний бронхіт 11 ст., в фазі загострення, прикореневий пневмосклероз ЛН -11 ст. Посттравматична ( виробнича травма 28.04.2016 р.) вертеброгенна мієрадикулопатія з вираженим больовим, м`язово-тонічним, корінцевим синдромами, з синдромом переміжної нейрогенної кульгавості, парезом розгиначів стегон і гомілок, вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта ( М54.1). Стан після операції ( 24.02.2022), задній інструментальний спондилодез L4- S1, дискетомії L4- L5, наслідки виробничої травми ( 19.06.2018 р.) у вигляді ампутаційної кукси 11 пальця лівої кисті, з порушенням функції схвату. Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості, а саме ДВАТ « Шахта «Красноармійська-Західна» з 31.08.1999 р.- 29.02.2000 р., з 01.03.2000 р.- по 05.04.2000 р. : ДП « ВК «Краснолиманська» - з 05.08.2002 р.- по 06.09.2003 р.; ВП Шахта « Родинська» ДП « Красноармійсьвугілля» з 16.06.2004 р. по 20.08.2004 р. та з 01.09.2004 р. по 27.06.2006 р.; ДП « ВК «Краснолиманське» з 03.07.2006 р. по 06.09.2014 р., та ТОВ « Краснолиманське»» з 27.11.2014 по 26.02.2018 р., та з 27.02.2018 р. по 25.09.2022 р. ( а.с. 19). Випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ « Краснолиманське» на підставі п. 101 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ № 337 від 17.04.2019 р. як за останнім підприємством вугільної промисловості, де [PERSON] працював за професією під час роботи за якою були умови для розвитку даного хронічного професійного захворювання. ( а. с. 19). В акті зазначено причину виникнення професійного захворювання: -шум, еквівалентний рівень на робочому місці гірника очисного забою складав 890-92 дБА, при гранично-допустимому рівні 80 дБА; пил переважно фіброгенної дії, викопне вугілля з вмістом вільного діоксиду кремнію 5% ( 4,8%); фактична концентрація в повітрі робочої зони на робочому місці прохідника склала 121,6 мг/м3, при гранично допустимій концентрації 10 мг/м3 ( час дії протягом зміни 100%), з вмістом вільного діоксиду кремнію до 5%; фактична концентрація в повітрі робочої зони на робочому місці прохідника складала 93,4 мг/м3 при гранично-допустимій концентрації - 10мг/м3. ( а.с. 19). Згідно висновку МСЕК серії 12 ААВ за № 542829 та серії 12ААА за № 120433 від 08.09.2023 р. [PERSON] встановлено за сукупністю 65% втрати працездатності з 06.09.2023 р. довічно, первинно за профзахворюванням 30% - бронхіт; первинно 10% - приглухуватість ; повторно 5% - по травмі 09.06.2018 р., повторно 20-% по травмі 28.04.2016 р. ( а. с. 26). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду внаслідок отриманого профзахворювання 30% ( бронхіт) + 10% ( приглухуватість) втрати працездатності та 5% внаслідок травми 09.06.2018 р. Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на той факт, що позивач пропрацював на декілька підприємства вугільної промисловості, а випадок професійного захворювання було взято до обліку ТОВ « Краснолиманське» як за останнім підприємством вугільної промисловості, перед виходом на пенсію, а розмір моральної шкоди, вказаний позивачем є завищеним, необґрунтованим. Згідно з нормами\~Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). Статтею 46 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно із\~статтею 4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3\~статті 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, відповідно до частин 1-4\~статті 153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог\~статті 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої\~\~їх працівникам такими умовами. Відповідно до ст.. 14 Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ( далі - Закону) до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією ( фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 Закону. Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року " Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. В даному випадку ушкодження здоров`я та професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Суд вважає , що факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень\~ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, той факт, що професійна працездатність у зв"язку з трудовим каліцтвом від 09.06.2018 р. втрачена вперше на 5% , а внаслідок професійного захворювання втрачена вперше на 40% ( 30%- бронхіт+ 10% приглухуватість), а всього за даною травмою та профзахворюванням втрачена на 45% та позивача визнано інвалідом третьої групи , що не виключає погіршення стану його здоров`я в майбутньому. Твердження представника відповідача про те, що профзахворювання не могло виникнути на підприємстві відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи не підтверджені певними доказами, зокрема висновком відповідної експертизи щодо встановлення моменту виникнення професійного захворювання. Дійсно, повідомлення про хронічне захворювання надійшло вже після звільнення з підприємства відповідача як останнього місця роботи ( а. с. 12), однак зазначена обставина не спростовує факт виникнення професійного захворювання у позивача, у тому числі на ТОВ « Краснолиманське», на якому, як і на інших підприємствах вугільної промисловості застосовується праця в умовах шкідливих факторів виробничого середовища. \~ \~ \~ \~ \~ \~ При\~ визначенні\~розміру відшкодування\~шкоди суд\~також приймає\~до уваги\~стаж роботи\~на підприємстві\~відповідача з\~09.09.2014\~р.-\~26.11.2014\~р.,\~з 27.02.2018\~р.\~ 25.09.2022\~р,\~ причини\~виникнення хронічного\~професійного захворювання,\~вказані в\~акті розслідування\~від 23.07.2023\~р.,\~акт розслідування\~нещасного \~випадку від\~11.07.2018\~р.,\~в якому\~окрім іншого,\~зазначено одну\~із \~осіб,\~яка допустила\~порушення законодавства\~про охорону\~праці-\~позивача по\~справі,\~ а\~також стан\~здоров`я\~,\~тяжкість вимушених\~змін у\~останнього життєвих\~стосунках,\~час та\~зусилля,\~необхідні для\~відновлення попереднього\~стану,\~а тому,\~виходячи\~ з\~принципів розумності\~та об`єктивності, \~вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 68000 грн.( 8000 грн. - за шкоду, завдану трудовим каліцтвом, та 60000 грн.- шкода, завдана внаслідок професійного захворювання). Щодо відрахування з присудженої позивачу до стягнення суми моральної шкоди податків та зборів, суд зазначив наступне. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано\~розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України\~(в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту\~168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в\~статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічні правові позиції були викладені Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц та у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, окрім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 968,96 грн.( 1211,20 0,8%= 968,96). На підставі викладеного,

Outcome: partial