Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

19.03.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку, в якій просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану відпустку розмірі 104\~278,45 грн. В обґрунтування позову зазначає, що в період з 11.07.2018 по 14.09.2023 перебував з відповідачем у трудових відносинах. 14.09.2023 його звільнено з роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. В наказі про звільнення зазначено вказівку щодо виплати йому компенсації за 40 невикористаних календарних дні відпустки. Проте в день звільнення йому не виплачена заробітна плата за липень, серпень та вересень 2023 року. Також при звільненні роботодавець не виплатив йому компенсацію за 40 невикористаних календарних днів відпустки Згідно з довідкою №Z0000000047 від 31.01.20224, виданої ТОВ «ДІЄСА» підприємством не було виплачено позивачу нараховану заробітну плату за липень 2023 у розмірі 24\~789,83грн, за серпень 2023 у розмірі 34\~230,16 грн. та вересень 2023 (включно з компенсацією за невикористану відпустку) у розмірі 45\~258,46 грн. Остання виплата від ТОВ «Дієса» була проведена 09.08.2023 на його банківський рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» у розмірі 14\~717,01 грн. із зазначенням призначення платежу «зарахування заробітної плати за червень 2023». У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не провів розрахунок при звільнені, просить суд стягнути з ТОВ «ДІЄСА» заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 104\~278,45 грн. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 04.04.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме довідки про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] станом на день його звільнення, а саме 15.09.2023р., із зазначенням середньоденного заробітку останнього. Позивач та його представник про судовий розгляд справи повідомлені належним чином. Представник відповідача про судовий розгляд справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву представник відповідача не подав, будь-яких клопотань на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що [PERSON] з 11.07.2018р. перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДІЄСА», наказом № Z00/14/09/002 від 14.09.2023 р. [PERSON] було звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП. Також згідно наказу передбачено виплату позивачу компенсації за 40 невикористаних календарних дні відпустки, а.с. 10, 11. Згідно довідок ТОВ «ДІЄСА», [PERSON] нарахований дохід за період з 01.01.2023 по 15.09.2023 в розмірі 236\~995,08 грн. Борг на початок липня 2023 р. становить 17610,58 грн. У липні 2023 р. нарахований дохід 24\~789,83 грн., в т.ч. оплата за відпустку 10393,18 грн., утримано 4\~834,02 грн, сума до виплати - 19\~955,81 грн; у серпні 2023 нараховано сукупний дохід 34\~230,16 грн., утримано 6\~674,88 грн, сума до виплати - 27\~555,28 грн; у вересні 2023 нараховано сукупний дохід 45 2587,46 грн., в т.ч. компенсація за відпустку 30776,00 грн., утримано 8\~825,40 грн., сума до виплати - 36\~433,06 грн, а.с.12,39-41. Згідно банківської виписки по картковому рахунку позивача за 2023 рік, останньому зараховано заробітну плату у липні 2023 р. на суму 2893,57 грн. та у серпні 2023 р. - на суму 14717,01 грн., а.с. 14-15. Згідно відомостей ПФУ позивачу нараховано заробітну плату у вересні 2023 р. - 8969,65, у жовтні 2023 р. - 9184,56 , у листопаді 2023 р. - 6730,00 грн., у грудні 2023 р. - 6730,00 грн., а.с.16-17. Оцінка суду. Відповідно до статей 55, 124\~Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.ч.1, 5\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1\~ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону та ст. 97 КЗпП України суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку (стаття 15 Закону України «Про оплату праці»). Згідно вимог статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1 статті 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до абзацу 4 частини 1статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки". Частиною 1 статті 24 Закону України "Про відпустки" визначено, зокрема, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Крім того, необхідно зазначити, що у частині 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до статті 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Як випливає з матеріалів справи борг по заробітній платі за липень - вересень 2023 року перед [PERSON] становить 83944,15 грн., в тому числі нарахована компенсація за невикористану відпустку. При цьому, суд критично відноситься до розрахунку позивача , яким не враховано утримані обовязкові платежі до бюджету та цільових фондів. Також, суд відмічає , що відповідачем не спростовано надану позивачем виписку з банку і не надано до суду належних і допустимих доказів сплати заробітної плати за вересень у сумі 11397,88 грн. Враховуючи викладене, з метою захисту трудових прав позивача суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача ТОВ «ДІЄСА» на користь позивача [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату та компенсацію за невиплачену відпустку у розмірі 83944,15 грн. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць. Також, відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, з урахуванням результатів розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1\~211,20 грн., оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial