Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

[PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення факт неможливості направлення його на медико соціальну експертизу для повторного огляду на час його перебування за кордоном . В обгрунтування заяви заявник зазначив, що причиною йогозвернення щодо встановлення факту, що має юридичне значення, є зміст постанови КМУ №225 від 08.03.2022 щодо продовження терміну дії інвалідності, згідно якого - «Повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення: осіб з інвалідністю ... на медико-соціальну експертизу.» Законом не визначено порядку встановлення факту «неможливості направлення» або переліку обставин, які вважаються такою неможливістю. Заявник є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, пересуваюсь завдяки протезуванню нижньої кінцівки та йому призначена державна соціальна допомога по інвалідності з дитинства (довідка ЛКК, довідка МСЕК, пенсійне посвідчення, банківська виписка додаються). Строк дії довідки МСЕК про встановлення йому другої групи інвалідності закінчився 14.03.2022, тобто під час дії воєнного стану. Він отримує державну соціальну допомогу понині, що відповідає офіційним роз`ясненням МОЗ щодо продовження інвалідності і пенсій по інвалідності на час воєнного стану та 6 місяців після його припинення (публікації додаються). З 2021 року він є студентом Технічного університету у місті Кошице, Словаччина, і наразі навчається на третьому курсі денного відділення факультету електротехніки та інформатики. Відповідно під час навчання він проживає у місті Кошице, Словаччина (довідка про тимчасовий консульський облік додається). Нещодавно йому зателефонували з Управління соціального захисту Немишлянського району, де він перебуває на обліку, і повідомили, що на даний момент нарахування йому державної соціальної допомоги (пенсії по інвалідності) здійснюється, але невдовзі може бути припинено, залежно від змін в законодавстві або наказів з міністерства, і порадили пройти повторний огляд МСЕК і надати оновлені документи в Управління - для того щоб не мати ризику втрати пенсії по інвалідності. Під час навчання на денному відділенні за кордоном, джерелами його існування є лише вищезазначена пенсія по інвалідності та допомога батьків. Оскільки він не має можливості прибути на огляд додому у місто Харків з причин небезпеки для життя, графіка, а також відсутності фінансової можливості, він вирішив скористатись заявленим у постанові КМУ №225 від 08.03.2022 принципом «екстеріторіальності» і оновити документи заочно. Для цього він в телефонному режимі звернувся до свого сімейного лікаря з якою у нього укладена декларація. Лікар підтвердила, що теоретично це можливо, і вона має уточнити таку можливість з керівником Лікарсько Консультативної Комісії, яка і має здійснити заочне направлення на МСЕК. Тим часом він звернувся до ортопедичної клініки у м. Кошице за обстеженням стосовно своєї інвалідності і отримав довідку з діагнозом, поставлений 15.02.2024 р. діагноз повністю співпадає з діагнозом, який був йому поставлений ще в дитинстві у 2005 році на момент його перебування у дитячому будинку [ADDRESS] і який він все життя підтверджував раз на два роки для отримання направлення на протезування (проходячи всі кола медичної бюрократії і всіх «непотрібних» лікарів). Згодом лікар повідомила, що можливість заочного направлення на МСЕК існує, але для цього він має знов «пройти» «всіх» лікарів, а не тільки ортопеда стосовно його інвалідності, зробити переклади всіх висновків на Українську мову, і надіслати їй. Це є вимогою ЛКК. Однак, зробити це для мене є неможливим, оскільки отримати безоплатні медичні обстеження за студентською страховкою в Словаччині він може лише у випадках невідкладної медичної допомоги. Заявник в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За нормою\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пункт п`ятий частини другої ст. 293 ЦПК України, визначає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою ст.\~315\~ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Суд у даній справі не встановив факт порушення особистих прав заявника, які б підлягали захисту у судовому порядку в обраний ним спосіб, та необхідність, дійсну мету встановлення (підтвердження) судом факту, про який просив заявник. Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. На думку суду, встановлення факту неможливості направлення його на медико соціальну експертизу для повторного огляду на час його перебування за кордоном не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника, про які він зазначив у заяві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів заяви не вбачається достатніх доказів, які б свідчили про перешкоди пройти медико соціальну експертизу в установленому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні заяви \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed