Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості зі спадкоємця. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та підписала заяву №б/н від 28.03.2014. Вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до виявленого бажання? позичальнику було надано у користування кредитну картку та відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який згодом був збільшений. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав позичальнику у користування кредитну картку та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та здійснювати погашення кредиту і процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Позичальник свої зобов`язання за вказаним договором не виконала. [INFO] [PERSON] померла. Станом на дату смерті вона мала заборгованість перед банком в сумі 62956,57 грн., що складається з тіла кредиту. 12.05.2023 банк направив до нотаріальної контори претензію кредитора. 02.08.2023 банк направив претензію до спадкоємців померлого позичальника, проте вони ніяких дій не вчинили. Просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 18.03.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано докази. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 28.03.2014 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов s Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н. В цій анкеті-заяві, підписаній позичальником та представником банку, зазначено, що вказана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір банківського обслуговування. Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» [PERSON] не погоджувала. В період з 28.03.2014 по 21.11.2018 [PERSON] отримала в АТ КБ «Приватбанк» кредитні картки типу «Універсальна» та «Універсальна Gold», остання з терміном дії 05/22. 28.03.2014 позичальнику був встановлений кредитний ліміт в сумі 1300 грн., який неодноразово збільшувався та який 19.05.2021 був зменшений до 0 грн. Згідно з банківською випискою за договором за період з 28.03.2014 по 25.12.2023 відповідач користувалася кредитними коштами шляхом зняття готівки та оплати товарів/послуг. Згідно з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем, станом на 31.05.2021 [PERSON] мала заборгованість перед банком в загальній сумі 66904,04 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Частиною 1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Щодо наявності заборгованості у померлої позичальниці перед банком, суд відзначає наступне. Судом встановлено, що 28.03.2014 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н. Оскільки умови договорів приєднання були розроблені АТ КБ «Приватбанк», то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» [PERSON] не погоджувала. Банк, пред`являючи вимоги до спадкоємця про погашення боргу за кредитним договором, просить у тому числі, крім тіло кредиту. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Тарифи, а також на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна Gold» та Умови розуміла позичальник [PERSON] , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна Gold» та Умови в період отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача можуть будь-коли змінюватися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Враховуючи наведене, суд вважає незмістовними доводи позивача, які протирічать зазначеним висновкам суду. За таких обставин, суд з урахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, вважає, що нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами позичальнику [PERSON] було безпідставним, а тому сума заборгованості, заявлена до стягнення банком підлягає зменшенню на суму коштів, які були зараховані як сплата позичальником відсотків за кредитним договором, тобто на 36286,35 грн. Таким чином, встановлено, що позичальник [PERSON] дійсно не виконала в повному обсязі свої зобов`язання за укладеним з банком договором та не повернула тіло кредиту в повному розмірі, що призвело до виникнення у неї заборгованості за тілом кредиту в сумі 26670,22 грн. (62956,57 грн. - 36286,35 грн. = 26670,22 грн.). Суд враховує, що позичальниця померла, проте її зобов`язання, які виникли з кредитного договору, не припинилися у зв`язку зі смертю боржника, оскільки вони не є нерозривно пов`язаним з її особою, а тому можуть бути виконані іншою особою. 13.09.2021 [PERSON] звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] . Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину відсутні. Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, заявив про відмову від прийняття спадщини, відповідач таких доказів не подав. 03.05.2023 АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори з претензією кредитора в сумі 62960 грн. в порядку ст. 1281 ЦК України. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Зазначений висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №306/2000/16-ц. Відповідно до пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Додані до позову докази не містять жодних відомостей про належність спадкодавцю [PERSON] будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна. Від з`ясування вказаних обставин залежить обґрунтованість та доведеність позовних вимог, проте з відповідними клопотаннями про витребування зазначених відомостей представники позивача до суду не звертались. Аналізуючи обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача судові витрати не стягуються, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed