Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію\~ [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, без його усвідомленої згоди. В обґрунтування заяви вказує на те, що 15.06.2024 [PERSON] був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» за направленням лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. У приймальному відділенні був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] , який після особистого огляду хворого зробив висновок про необхідність його госпіталізації до стаціонарного відділення ув`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Встановлений діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебігF 20.0. 17.06.2024 [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги та необхідність його лікування в умовах стаціонару. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав заяву. Суду пояснив, що [PERSON] неодноразово лікувався на стаціонарному відділенні, останній раз у травні 2024 року. Був доставлений швидкою медичною допомогою за викликом матері, оскільки припинив приймати ліки, став агресивним, погрожував оточуючим. На час надходження до лікарні він становив небезпеку як для себе, так і для оточуючих. На цей час він такої небезпеки не становить, але необхідно закріпити лікування. [PERSON] проти заяви лікаря заперечує. Суду пояснив, що вдома приймає ліки, їздить до психіатра за таблетками. Мати вирішила покласти його до лікарні, оскільки він хоче одружитися, а матері не подобається його дівчина. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є матір`ю [PERSON] 15.06.2024 року син отримав пенсію, вжив спиртні напою. Вранці подзвонив, став погрожувати, що повбиває, вимагав гроші. Підтримуючу терапію він приймає, все добре. Але коли вип`є стає агресивним, виказує словесні погрози. Щоб він погрожував комусь із сторонніх осіб, такого не було. Представник [PERSON] адвокат Руда О.О. проти задоволення заяви лікаря заперечує,оскільки лікарем не доведено існування обставин, передбачених ст.. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» для примусової госпіталізації [PERSON] . Прокурор проти задоволення заяви лікаря- психіатра також заперечує. Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, показання свідка, думки інших учасників провадження, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно із ч. ч. 2, 5\~ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра\~або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016року №2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР» 15.06.2024 за направленням лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні [PERSON] у приймальному відділенні КП «ДБКЛПД» ДОР черговий лікар-психіатр [PERSON] підтвердив наявність тяжкого психічного розладу і встановив діагноз: «Шизафренія, параноїдна форма, безперервний перебіг F 20.0». У заяві лікар вказує на те, що [PERSON] становить небезпеку і для себе і для оточуючих, а тому потребує примусового лікування на стаціонарі, але згоду на лікування не надав. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 17.06.2024 року [PERSON] підтверджено діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг F 20.0». Комісією лікарів-психіатрів встановлено, що пацієнт [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим дратівливий, запальний, надокучливий. Активно висловлює маячні ідеї щодо оточуючих. Афективно заряджений, доступний до мовного контакту, виглядає напруженим, тривожним. У бесіду вступає неохоче. На питання відповідає не завжди по суті. Настрій пригнічений, мислення різнопланове, критика знижена. Тому комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Тлумачення вказаної норми свідчить, що примусова госпіталізація можливе лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу. При цьому, необхідно достовірно встановити, що особа є психічно хворою; психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні. \~ \~ \~ \~Так, судом встановлено, що [PERSON] неодноразово перебував на лікуванні у стаціонарному відділенні КП «ДБЛПД» ДОР», остання госпіталізація була у травні 2024 року. Йому був встановлений діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг F 20.0». З пояснень [PERSON] і його матері [PERSON] встановлено, що він відвідує лікаря-психіатра за місцем свого проживання, регулярно приймаю підтримуючу терапію. 15.06.2024 вжив велику кількість алкоголю, через що відбулося загострення хвороби, став погрожувати матері по телефону,через що мати викликала ШМД. Даних про те, що [PERSON] наразі становить небезпеку для себе або оточуючих його людей матеріали справи не містять. Крім того, суд вважає, що лікарем-психіатом не доведена необхідність лікування [PERSON] саме в умовах стаціонару. Доводи лікаря стосовно того, що [PERSON] на момент надходження становив небезпеку, оскільки перебував у нетверезому стані, погрожував матері, то суд такі доводи заяви визнає недостатньо обґрунтованими для того, щоб вважати особу небезпечною для оточуючих. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявником не доведено наявність підстав, встановлених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed