Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

У березні 2024 року представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в особі свого представника звернувся через підсистему «Електронний суд» до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути суму заборгованості: за кредитним договором №20096700401 від 23.01.2018 у сумі 89\~230,28 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.01.2018 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем укладений кредитний договір №20096700401, та видано кредитну карту з кредитним лімітом в сумі 1000 грн, який пізніше збільшений банком до 54300 грн. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 01.02.2024 утворилась заборгованість за кредитом у загальному розмірі 89\~230,28 грн, з яких: 54\~210,53 грн заборгованість за кредитом, 35\~019,75 грн заборгованість за відсотками. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила в анкеті на отримання кредиту, однак відповідач заборгованість не погасила. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість у розмірі 89\~230,28 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 26.03.2024 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03.06.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні у зв`язку з відсутністю доказів та необґрунтованістю позовних вимог. Відповідач зазначила, що здійснювала погашення кредитного договору, відповідач не була з усіма умова та правилами надання кредитних коштів, а підписання нею паспорту споживчого кредиту не підтверджує факт ознайомлення з правилами та умовами. Крім цього, відповідач не отримувала письмову вимогу про погашення заборгованості. [PERSON] зазначила, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують виникнення кредитних відносин між нею та позивачем та факт надання кредитних коштів. Розрахунок заборгованості не є детальним, з нього неможливо встановити банківський рахунок, дати та періоди нарахування заборгованості тощо. 11.06.2024 через підсистему «Електронний суд» від представник позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначив, що підтвердженням надання кредиту є підписання відповідачем Заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №20096700401 від 23.01.2018, якою відповідач власноручно підтвердив, що ознайомився і погоджується з укладенням Договору комплексного банківського обслуговування як публічною частиною договору. Відповідач отримала кредит, користувалася ним, частково сплачувала заборгованість, що свідчить про ознайомлення нею з умовами кредитування. Доказів неознайомлення з умовами кредитного договору або ознайомлення з іншими умовами кредитування відповідачем суду не надано. Відповідач не висловила незгоду з умовами кредитування та не відмовилася від кредитного договору шляхом повідомлення банку та повернення кредитних коштів. Також, з наданої виписки по рахункам вбачається, що кредитна картка активована відповідачем, кошти з рахунку знімалися, банківською карткою відповідач розраховувалася та погашала заборгованість. Отже, виписка з карткового рахунку є належним доказом, що підтверджує наявність заборгованості. Доданий розрахунок заборгованості підтверджує факт отримання грошових коштів, рух кредитних коштів та погашення заборгованості. Водночас відповідач не надала свій контррозрахунок, тому посилання про некоректність розрахунку є безпідставним. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві та відповіді на відзив просив здійснити розгляд справи за відсутності представника позивача, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила розглянути справу без її участі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 23.01.2018 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем укладений кредитний договір №20096700401 шляхом підписання заяви про приєднання до цього Договору та паспорту споживчого кредиту, відповідачу видано кредитну карту з кредитним лімітом в сумі 1000 грн, який пізніше збільшений банком до 54300 грн. Відповідно до даної заяви, Клієнт, підписанням цієї заяви беззаперечно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (у урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговуване (за наявності технічної можливості у Банку). Позичальник просив надати йому споживчий кредит на наступних умовах: кредит на загальні споживчі цілі у сумі 1000 грн., цільове призначення: загальні споживчі цілі, в тому числі для оплати за договорами страхування; строк: 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із Сторін, розмір процентної ставки відсотків - 49 % річних. У матеріалах справи міститься копія публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженої рішенням Правління АТ «Перший Український Міжнародний Банк» протокол від 26.10.2021 № 874, передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Відповідно до пункту 5.1.7. передбачено, що клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, що передбачені договором. Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання перед відповідачем виконав. Відповідач станом на 01.02.2024 має заборгованість за кредитом у загальному розмірі 89\~230,28 грн, з яких: 54\~210,53 грн заборгованість за кредитом, 35\~019,75 грн заборгованість за відсотками, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою/особовим рахунком. Банком на адресу відповідача було надіслано письмову вимогу (повідомлення про наявну заборгованість в розмірі 89230,28 грн та про добровільне виконання зобов`язань перед банком. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Відповідно до ч.2\~ст.11ЦК України\~підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 610, 611\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки. Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічна правова позиція викладене у постанові Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 у справі №908/4154/13. Судом досліджено копію Заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №20096700401 від 23.01.2018, паспорту споживчого кредиту від 23.01.2018, а також виписку з рахунку [PERSON] і розрахунок заборгованості, і з врахуванням вищезазначених норм суддя вважає доводи відзиву про те, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості безпідставними та необґрунтованими. Отже, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, правом на подання контррозрахунку відповідач також не скористався. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що надані АТ «ПУМБ» у справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідачка, відповідно до виписки за картковим рахунком, користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ «ПУМБ» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальницею кредитних коштів, які не повернуто, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, у розмірі 54210,53 грн, який не спростовано відповідачкою. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, суддя зазначає наступне. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251\~ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття252\~ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. Як вже зазначалося вище, сторонами погоджено строк 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із Сторін, договір між сторонами не розірваний, а отже кожен рік автоматично пролонговувався. Відповідно до матеріалів справи, Банком нараховані відсотки в межах дії кредиту, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 35019,75 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] , має непогашену заборгованість перед Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором №20096700401 від 23.01.2018 у сумі 89\~230,28 грн, з яких: 54\~210,53 грн заборгованість за кредитом, 35\~019,75 грн заборгованість за відсотками. Суд вважає, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань, відповідно до ст. 617 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved