Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

26.03.2024 заявниця [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, яку мотивувала тим, що її чоловік [PERSON] , [INFO] , був мобілізований до лав ЗСУ після введення воєнного стану у зв`язку із збройною агресією рф проти України, проходив військову службу у ВЧ [NUMBER] з 11.11.2022 по 21.11.2022. Відповідно до Акту службового розслідування від 19.12.2022 встановлено, що 22.11.2022 внаслідок наступальних дій зс рф із застосуванням важкої броньованої техніки та піхоти під вогневим прикриттям артилерії її чоловік [PERSON] зник безвісті під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, на території Донецької області. Після отримання сповіщення про зникнення безвісті вона звернулась до правоохоронних органів, неодноразово зверталась до благодійних організацій, які займаються розшуком осіб, зниклих безвісті. Однак розшукові заходи результату не дали, до цього часу місце перебування чоловіка невідомо, що дає підстави припускати, що [INFO] він загинув. Оголошення чоловіка померлим необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть, прийняття спадщини та отримання інших передбачених законом виплат. Просить оголосити померлим громадянина України [PERSON] , [INFO] , визнавши датою його смерті [INFO] , місцем смерті - м.Авдіївка Донецької області. Ухвалою суду від 26.03.2024 відкрито окреме провадження у цивільній справі за цією заявою та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні за участі заявника та заінтересованих осіб. В судовому засіданні представник заявниці - адвокат Шелудько О.О. заяву підтримала повністю з підстав, викладених у ній, просить її задовольнити. Проти доводів представника Міністерства оборони України заперечила, пославшись на їх безпідставність. Також зазначила, що заявниця з моменту отримання сповіщення про зникнення безвісті свого чоловіка неодноразово зверталась до різних фондів, благодійних організацій з метою з`ясування чи не перебуває її чоловік у полоні. Відомості про нього за її заявою були внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, і він розшукується. Однак розшукові заходи жодного позитивного результату не дали. Живим чи мертвим він не знайдений. За місцем проживання відомості про нього відсутні. Той факт, що [PERSON] , 21.11.2022, виконуючи бойове завдання із захисту України, перебував на бойових позиціях і ці позиції були обстріляни тяжкою артилерією противника, дають підстави припускати, що внаслідок цього він загинув. З цього моменту пройшло вже понад один рік, і жодної інформації щодо нього немає. Просить заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та представник заінтересованої особи - Дніпровського відділу ДРАЦС у місті Запоріжжі в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заперечень проти заяви не подали. Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові пояснення, в яких заявив клопотання про залишення заяви без розгляду у зв`язку з наявністю в даному випадку спору про право. Крім того, послався на те, що заява подана передчасно, строк, визначений ч.2 ст.46 ЦК України, для визнання [PERSON] померлим не настав. Просив залишити заяву без розгляду. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заінтересованих осіб за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 18.06.2024 в задоволенні клопотання представника заінтересованої особи - Міністерства оборони України про залишення заяви [PERSON] без розгляду відмовлено. Вислухавши пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що заявниця [PERSON] , [INFO] , з 12.10.2001 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] (арк.10). Від цього шлюби вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (арк.39). Зареєстрованим місцем проживання подружжя є: [ADDRESS] (арк.7-8,21-23). [PERSON] , [INFO] , був призваний на військову службу під час мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та з 11.11.2022 проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , мав звання молодшого сержанта (арк.16, 25-31). Згідно з сповіщенням сім`ї №268 від 02.12.2022 [PERSON] повідомлено, що її чоловік, радіотелефоніст 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] , молодший сержант [PERSON] , 1978р.н., зник безвісті 21.11.2022 року під час виконання бойового наказу по захисту Батьківщини в м.Авдіївка Донецької області (арк.9). Згідно з актом службового розслідування, затвердженого 19.12.2022 командиром військової частини [NUMBER] , встановлено, що 18.11.2022 в 22.00 військовослужбовці 1 стрілецької роти, в т.ч. молодший сержант [PERSON] , приступили до виконання бойового завдання на ВОП «ГОРА». 21.11.2022 близько о 07.00 год противник почав активні наступальні дії на вказану позицію із застосуванням важкої броньованої техніки та піхоти під вогневим прикриттям артилерії. Після тривалого бою військовослужбовці 1 стрілецької роти змушені були залишити ввірені позиції та відійти на інші. При перевірці особового складу була з`ясована відсутність декількох військовослужбовців, в т.ч. молодшого сержанта [PERSON] З пояснень солдата [PERSON] та солдата [PERSON] , встановлено, що під час бою [PERSON] перебував в окопі, який було накрито ворожою артилерією, було декілька розривів, частина окопу зруйнована. Криків про допомогу чи стонів вони не чули. На намагання криками визвати [PERSON] на когось ще з бійців ніхто не відповів. Більше [PERSON] вони не бачили. По теперішній час місце перебування [PERSON] невідомо, на телефонні дзвінки він не відповідає. Встановлено, що зникнення безвісті молодшого сержанта [PERSON] відбулось під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони України, її територіальної цілісності, відсічі і стримуванні збройної агресії рф на території Донецької області. Вини в діях військовослужбовця не вбачається (арк.11-15). Наказом командира військової частини [NUMBER] №278 від 20.12.2022 затверджено результати службового розслідування по факту зникнення безвісті молодшого сержанта [PERSON] та визнано вважати його зникнення 21.11.2022 таким, що настало під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони України, її територіальної цілісності, відсічі і стримуванні збройної агресії рф на території Донецької області (арк.17-20). Згідно з інформацією Дніпровського відділу ДРАЦС у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 27.03.2024 актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , в Державному реєстрі актів цивільного стану не виявлено (арк.55). Відповідно до Витягу з ЄРДР від 13.06.2024 за заявою [PERSON] 24.12.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022082070001417 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками, передбаченими ч.1 ст.115 КК України, за фактом зникнення безвісті військовослужбовця [PERSON] 21.11.2022 під час виконання бойового завдання в м.Авдіївка Донецької області. Досудове розслідування проводить відділення поліції №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області (арк..130). Згідно з інформацією слідчого від 13.06.2024 досудове розслідування триває, проводяться слідчі дії, на даний час встановити місце знаходження [PERSON] , підтвердити його загибель чи перебування у полоні не вдалось (арк..132). Згідно з Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, від 06.06.2024 в ньому наявна інформація щодо [PERSON] , [INFO] , який зник безвісті на території бойових дій в Донецькій області (арк.131). Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України. Зокрема, ст.306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу. Згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що ст.46 ЦК України передбачається декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Особливістю категорії справ щодо оголошення особи померлою є те, що суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. Отже, висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція) за певних обставин. П.13 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року звертає увагу судів на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це встановлення судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом ДРАЦС факту смерті. Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року у справі №154/2135/17 дійшов висновку, що, виходячи зі змісту положень ст. 43, 46 ЦК України, ст. 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі ч.2 ст.46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою на підставі ч.1 ст.43 ЦК України. Для визнання людини померлою заявникові необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення, можливого повідомлення про бойові дії, фізичні втрати за місцем служби або перебування особи. В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним, що чоловік заявниці- [PERSON] , [INFO] , який з 28.02.2022 був призваний і проходив військову службу в ЗСУ за мобілізацією в особливий період (воєнний стан), зник безвісті 21.11.2022 під час виконання бойового завдання із захисту та оборони України від збройної агресії рф в районі проведення активних бойових дій біля м.Авдіївка Донецької області внаслідок вогневого артилерійського обстрілу збройними формуваннями рф бойових позиції ЗСУ, тобто за обставин, що загрожували йому смертю. Вказане підтверджується наданими заявницею документами - військовим квитком, довідкою про проходження військової служби, сповіщенням сім`ї, актом службового розслідування по факту зникнення безвісті,затвердженим 19.12.2022 командиром ВЧ [NUMBER] , де на момент подій проходив військову службу [PERSON] , наказом командира військової частини від 20.12.2022 про результати вказаного службового розслідування, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформацією слідчого про результати досудового розслідування, витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми для ухвалення цього рішення. Надані суду докази не містять жодних суперечностей щодо обставин фактичної загибелі військовослужбовця [PERSON] , що дає суду підстави зробити вірогідне припущення про його смерть внаслідок артилерійського обстрілу збройними формуваннями рф під час виконання ним обов`язків військової служби. Доказів, які б спростували ці обставини, представник Міністерства оборони України суду не надав. В даному випадку представник в своїх письмових поясненнях не оспорював факту того, що [PERSON] був військовослужбовцем, 21.11.2022 виконував бойове завдання із захисту та оборони України, перебував на бойових позиціях, які були обстріляні противником, після чого до розташування військової частини не повернувся, вважається зниклим безвісті. Жодних доказів того, що [PERSON] перебуває в полоні, або, що встановлено місце знаходження його тіла, представник Міністерства оборони України суду не надав. За фактом зникнення [PERSON] . безвісті з 24.12.2022 по цей час проводиться досудове розслідування кримінального провадження за ч.1 ст.115 КК України, відомості про нього внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, однак за результатами проведених розшукових заходів встановити місце перебування [PERSON] , в т.ч. у полоні, або достовірно підтвердити його загибель не вдалось. Внесення відомостей про [PERSON] до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, не перешкоджає оголошенню його померлим. Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.04.2019 року у справі №490/342/17 зазначив, що якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Доводи представника Міністерства оборони України про те, що конкретні обставини справи не дають підстав для висновку про можливість оголошення [PERSON] померлим до спливу строків, вказаних у ч.2 ст.46 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи достовірно підтверджено, що молодший сержант [PERSON] зник безвісті під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом України, в районі м.Авдіївка Донецької області, внаслідок штурмових дій противника 21.11.2022 року, а тому шестимісячний строк, передбачений ч.2 ст.46 ЦК слід обраховувати з моменту настання відповідної події. Станом на час розгляду справи із вказаної дати минуло більше одного року. Ухвалюючи рішення, суд також виходить з того, що відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Отже, держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян. Виконання цього обов`язку не може бути вибірковим. Судове рішення про оголошення фізичної особи померлою з моменту набрання ним законної сили є підставою для припинення правосуб`єктності такої фізичної особи. На підставі вказаного рішення суду органом державної реєстрації актів цивільного стану реєструється смерть особи та видається свідоцтво про смерть. Після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія або інші виплати, передбачені законом, шлюб припиняється (ст. 104 СК України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України). Правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для його реалізації, в даному випадку є право заявниці [PERSON] , як громадянки України, на оголошення її чоловіка [PERSON] померлим, що, у свою чергу, стане підставою для реалізації нею інших своїх прав та обов`язків, пов`язаних зі смертю чоловіка, зокрема, спадкування, отримання відповідної допомоги (виплати) тощо. Натомість, реалізація нею таких прав в позасудовому порядку наразі неможлива з об`єктивних причин - відсутності документів, передбачених чинним законодавством України, які достовірно посвідчують факт смерті [PERSON] і дозволяють здійснити державну реєстрацію смерті відповідним територіальним органом ДРАЦС України. Оскільки в судовому засіданні доведено, що [PERSON] , будучи військовослужбовцем ЗСУ, пропав безвісти 21.11.2022 за обставин, що загрожували йому смертю, - під час бойового зіткнення з противником, дані про те, що він знаходиться у полоні, відсутні, суд вважає наявними підстави для застосування до спірних правовідносин ч.2 ст.46 ЦК України та оголошення [PERSON] померлим до спливу двох років від дня закінчення бойових дій. При цьому, враховуючи конкретні обставини зникнення безвісті [PERSON] - під час воєнного стану, внаслідок вогневого впливу збройних формувань рф на бойові позиції ЗСУ, суд з урахуванням положень ч.3 ст.46 ЦК України вважає можливим оголосити [PERSON] померлим від дня його вірогідної загибелі - [INFO] , місцем смерті вважати м.Авдіївка Донецької області. Таким чином, заяву [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved