Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Солоненка Б.М. (повноваження представника на а.с.32-33) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 05.08.2006 [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У шлюбі у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 31.08.2006 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу батьками, дитина: [PERSON] залишився проживати з матір`ю. Батько [PERSON] допомоги на його утримання не надає, не займається його вихованням, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки. У зв`язку з цим позивач просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі його заробітку (доходу), але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 22 квітня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі, до участі в справі залучений Орган опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області. Ухвалою суду від 22 травня 2024 року у справі закрито підготовче провадження, а її призначено до судового розгляду по суті на 04 червня 2024 року. 04 червня 2024 року за клопотанням представника позивача у справі було оголошено перерву до 26.06.2024 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин у ньому викладених, просила задовольнити. Суду додатково пояснила, що з 2009 року вони з відповідачем припинили сумісне проживання. З того часу відповідач жодного разу не цікавився дитиною, не надавав його будь якої допомоги. За весь цей час лише три рази бачився з сином. Представник позивача позов підтримав за обставин у ньому викладених. Просив його задоволити. Відповідач у судовому засіданні 04 червня 2024 року позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, разом з тим, суду пояснив, що з сином він бачиться майже кожен рік на його день народження. Матеріальної допомоги на його утримання не надає, оскільки після розлучення позивачка казала, що дитина всім забезпечена. Підтвердив, що вихованням сина не займався. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради Мельник Н.А. підтримала висновок органу опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] (мати відповідача) суду показала, що вони з сином [PERSON] майже щороку вітають онука з днем народження, по можливості дають йому гроші. До себе онука не забирали, оскільки позивачка не дозволяла. Вислухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Так, встановленим фактам відповідають правовідносини, які витікають з прав та обов`язків батьків та дітей, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що сторони з 05 серпня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області №2-273/2010 від 31.08.2010 (рішення набрало законної сили 11.09.2010) (а.с. 20-21). В шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). 31.10.2014 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 22) [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Згідно Акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей Барської міської ради від 30.01.2024, слідує, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] немає постійного місця роботи, має групу інвалідності, із сином зрідка спілкується по телефону, аліментів не сплачує, погоджується, що не брав участі у вихованні свого сина [PERSON] , [INFO] , не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав (а.с.31). [PERSON] навчається в 9 класі КЗ «Мурованокуриловецький спортивний ліцей» Вінницької обласної ради. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина, не бере участі у його вихованні та утриманні, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, проживає окремо, дитина проживає разом з матір`ю та знаходяться на її повному утриманні і вихованні. Підтвердженням свідомого нехтування відповідачем обов`язками про піклування та виховання сина є також зокрема, довідка з КЗ «Мурованокуриловецький спортивний ліцей» Вінницької обласної ради відповідно до якої [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не відвідує батьківські збори, не цікавиться його успіхами, не допомагає у навчально-тренувальному процесі. Вихованням [PERSON] займається мама [PERSON] та вітчим [PERSON] , вони підтримують зв`язок із вчителями, вихователями та цікавляться навчанням свого сина (а.с.24). Як вбачається із акту перевірки матеріально-побутових умов [PERSON] від 16 лютого 2024 року (а.с.26-27) остання у будинку по [ADDRESS] проживає разом із своїм чоловіком [PERSON] , синами та батьками. В ході перевірки було встановлено, що будинок складається з трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, коридору та прихожої. У будинку створено всі необхідні умови для гармонійного розвитку та навчання дітей: діти забезпечені харчуванням, є окрема дитяча кімната з необхідними меблями, місце для виконання домашніх завдань та відпочинку. За поясненнями дитини [PERSON] батько проживає окремо від них, не спілкується з ним, нічим не допомагає. Його вихованням займається лише мати та [PERSON] , якого він вважає батьком. Просив позбавити відповідача батьківських прав щодо нього. Як слідує з висновку органу опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради від 29 лютого 2024 року, в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав. (а.с.29-30). Відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування вищевказаних обставин, не висловлено жодних заперечень щодо них. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню до своєї дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від свого батьківського обов`язку по вихованню сина, в достатній мірі не спілкується з ним, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться ним та не проявляє до нього належної турботи, не забезпечує належно матеріально, що негативно впливає на його розвиток як на складову виховання. Крім того, з часу перебування справи у суді з 19.04.2024 жодних активних дій направлених на відновлення стосунків з сином не проявляв. Більше того, за час оголошення перерви у судовому засіданні (22 дні) з сином не спілкувався та не бачився, в останнє судове засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки, будь яких заперечень щодо позбавлення його батьківських прав не висловив. Вищенаведені фактори суд розцінює як винну поведінку батька по відношенню до сина, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дитини, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставин, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення, в даному випадку, суд виходить із того, що відповідач є працездатною особою, отримує постійний дохід у вигляді пенсії по інвалідності, інших утриманців немає, проживає у приватному будинку з матір`ю [PERSON] , 1965 року народження, доказів неможливості сплачувати аліменти не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У зв`язку з тим, що позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у мінімальному розмірі передбаченому законом, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у заявленому розмірі. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", тобто в сумі 1211 грн. 20 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211 грн. 20 коп. сплаченого останньою судового збору.

Outcome: approved