Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у травні 2024 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності на належну йому квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 2915067880000) шляхом скасувати (зняття) арешту та звільнення з-під обтяження цієї квартири, що було накладене на підставі обтяження з реєстраційним номером 1395068, зареєстрованого 20.10.2004 р. 13:52:48 Першою КДНК на підставі заяви ВХ.2164, 02.06.1997 р., додаткові дані: архівний номер 468648KIEV1, архівна дата: 02.06.1997, дата виникнення: 02.06.1997, № реєстра: 10446-22, внутр. №4F01162327EE442B3E50, та перенесено до Державного ресстру речових прав державним реєстратором: Фещук Наталія Іванівна, Дванадцята КДНК, номер запису про обтяження: 54544291; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 72565539 від 12.04.2024 10:01:03, [PERSON] , Дванадцята київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.12.1996 спірна квартира приватизована на праві приватної спільної часткової власності в рівних долях (по 1/3 частки) матір?ю позивача [PERSON] , чоловіком матері позивача [PERSON] та позивачем. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді, зокрема, 1/3 частки спірної квартири. [PERSON] отримала у власність 1/3 частки спірної квартири свого померлого чоловіка. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді, зокрема, 2/3 частки спірної квартири. 09.04.2024 при оформленні спадкових прав позивача державним нотаріусом Дванадцятої КДНК Фещук Н.І. встановлено наявність державної реєстрації обтяжень на спірну квартиру, а саме накладено заборону (архівний запис) №1395068, зареєстровану 20.10.2004 о 13:52:48 за №1395068 реєстратором: Перша Київська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: «заява, ВХ.2164, 02.06.1997, Перша Київська державна нотаріальна контора»; додаткові дані: «Архівний номер 468648KIEVI, Архівна дата: 02.06.1997, Дата виникнення: 02.06.1997, №реєстра: 10446-22, внутр. 4F01162327EE442B3E50». У свою чергу, позивач є власником усієї спірної 1/3 частки на підставі Свідоцтва про право власності на житло та 2/3 частки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Встановити особу, на підставі заяви якої (ВХ.2164 від 02.06.1997) накладено арешт (обтяжувача) та будь-які обставини накладання цього арешту неможливо. При цьому, арешт мав бути накладений тільки на майно [PERSON] у вигляді 1/3 частку спірної квартири, але цей арешт накладено на усю спірну квартиру. Таким чином, арешт на спірну квартиру порушує право позивача, як її власника, на володіння, користування та розпорядження своїм майном. 13.06.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки обтяження, накладені рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Дванадцятої КДНК, можуть бути зняті лише після його скасування. Лише після скасування вказаного рішення може бути вчинено нотаріальну дію з оформлення спадщини. Позивачем не було надано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження обставин того, що Центральне міжрегіональне управління юстиції (м. Київ) порушило права позивача. Зі змісту позовної заяви позивач не обґрунтував, що саме відповідачем складено документ, що обмежує чи порушує його права, а тому позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до неналежного відповідача (а.с. 111-117). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14.05.2024 визначено суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 27-28). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.05.2024 відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче засідання та витребувано у Дванадцятої КДНК спадкову справу (а.с. 30-32). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2024 підготовче провадження по справі закрито. Призначено справу до судового розгляду (а.с. 162). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, у відзиві від 13.06.2024 просив слухати справу за відсутності представника (а.с. 111-117). Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1996 №4386 квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить: [PERSON] - 1/3 частини, та членам її сім`ї, [PERSON] - 1/3 частини, [PERSON] - 1/3 частини (а.с. 13). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2006, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої КДНК Зубченко Л.С., зареєстрованого в реєстрі №313106, спадкоємцем на зазначено у цьому свідоцтві майно, у тому числі 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , є його дружина [PERSON] (зв. а.с. 60). 10.06.2023 відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] померла (а.с. 15). Згідно заповіту від 15.05.1997 посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої ДНК Матвієнко Т.В., зареєстрованого в реєстрі №4-378, [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON] належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS] (а.с. 88). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.04.2024, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої КДНК Фещук Н.І., зареєстровано в реєстрі №6-290, спадкоємцем на зазначено у цьому свідоцтві майно, а саме 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] є її син [PERSON] (а.с. 20). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №373371399 від 09.04.2024 на квартиру за адресою: [ADDRESS] , накладено заборону (архівний запис) №1395068, зареєстровану 20.10.2004 о 13:52:48 за №1395068 реєстратором: Перша Київська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: «заява, ВХ.2164, 02.06.1997, Перша Київська державна нотаріальна контора»; власник: [PERSON] ; додаткові дані: «Архівний номер 468648KIEVI, Архівна дата: 02.06.1997, Дата виникнення: 02.06.1997, №реєстра: 10446-22, внутр. 4F01162327EE442B3E50» (а.с. 18). Відповідно до відповіді №1912/01-16 від 09.04.2024 Першої КДНК про надання копії заяви ВХ.2164, 02.06.1997р. зазначено, що відповідно до номенклатури справ Першої КДНК термін зберігання процесуальних документів на підставі яких були накладені (зняті) арешти (заборони) на майно включно до 2001 р. складав три роки, тому надати копію документів (інформацію) на підставі яких було внесено обтяження за 1997 р. не має можливості, у зв?язку з відсутністю документів (а.с. 19). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав №373999763 від 12.04.2024 перенесено запис про обтяження до Державного реєстру речових прав державним реєстратором: Фещук Наталія Іванівна, Дванадцята КДНК, номер запису про обтяження: 54544291; підстави внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 72565539 від 12.04.2024 10:01:03, [PERSON] , Дванадцята київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; особа майно/право якої обтяжується [PERSON] (а.с. 23). 23.12.2023 Державним реєстратором прав на нерухоме майно відмовлено у проведенні реєстраційних дій, внаслідок наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про заборону на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , що підтверджується Рішенням ро відмову в проведенні процесуальних дій №72748754 (а.с. 24). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовними вимогами до Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ). Однак, позивачем не обґрунтовано вимога до відповідача, а також не надано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження обставин того, що Центральне міжрегіональне управління юстиції (м. Київ) порушило його права. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова № 7) встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст.ст. 33, 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача. V. Розподіл судових витрат відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed