Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до Черкаського районного суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування свої вимог зазначила, що 03.01.2024 близько 17 години 15 хвилин, на автомобільній дорозі Н-16 Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, 54 км, [PERSON] керуючи автомобілем «AUDI 100» державний номерний знак [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та безпечну дистанцію, в результаті скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi Outlander» державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою від 05.02.20024 Черкаський районній суд Черкаської області визнав відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з вини водія [PERSON] було нанесено значної матеріальної та моральної шкоди [PERSON] , як власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.р.н. [NUMBER] . Про страховий випадок було повідомлено страхову компанію, якою було відшкодовано витрати на ремонт автомобіля Позивачки «Mitsubishi Outlander». Тому претензій щодо відшкодування вартості ремонту у Позивачки немає. Однак, крім витрат на ремонт автомобіля, позивач має право на відшкодування збитків за втрату товарної вартості автомобіля та моральної шкоди. З метою підтвердження розрахунку суми збитків та розрахунку втрати товарної вартості позивач звернулася до судового експерта для отримання відповідного висновку. Про час та місце експертизи було повідомлено і самого Відповідача, на проведення експертизи він не з?явився. Відповідно до висновку величина втрати товарної вартості складає: 42808 грн. 98 коп. Саме ця сума підлягає відшкодуванню зі сторони Відповідача на користь Позивачки. Окрім завдання матеріальної шкоди, Позивачці було завдано і немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями. Внаслідок ДТП вона зазнала моральних та фізичних страждань, у зв?язку із знищенням її майна, перенесла негативні переживання та має негативні спогади в результаті ДТП, постійну насторогу, переживання від незручностей, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, дратівливість. Через здійснення своєї підприємницької діяльності Позивачка вимушена часто їздити в м.Черкаси та м. Шполу. Хоча проживає вона у місті Сміла. До моменту ДТП вона безперешкодно їздила на своєму автомобілі та мала змогу безперешкодно здійснювати свою підприємницьку діяльністю. Проте вже більш ніж два місяці вона зазнає значних незручностей через відсутність власного автомобіля. Їй доводиться їздити автобусами, в результаті вона залежна від часу та графіку, за яким рухається міжміський транспорт. Через це вона не може як і раніше контролювати ведення своєї підприємницької діяльності на достатньому рівні. Це значно погіршує стан господарської діяльності, через що позивач постійно нервує, перебуває у постійному стресі через те, що вона не встигає робити все вчасно, не може вчасно прибути в певні місця для вирішення питань щодо ведення підприємницької діяльності. Через такі обставини Позивачка зазнає моральних страждань, постійно пригнічена, відчуває себе безпорадною. Більше того, Позивачка являється особою з інвалідністю ІІІ групи від загального захворювання, в неї наявні захворювання шиї та спини. Через такі захворювання вона відчуває дискомфорт та біль при їзді в громадському транспорті. В автобусах її постійно трусить через погане дорожнє покриття, сидіння не є зручними. Тому при кожному проїзді в громадському та міжміському транспорті Позивачка терпить біль. Все це приносить Позивачці моральну шкоду. Зважаючи на всі ці обставини, Позивачка оцінює розмір заподіяної моральної шкоди в 50000 грн. Відповідно до ухвали суду від 27.03.2024 про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 25.04.2024 здійснено перехід в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без його участі до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Зважаючи на те, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власницею автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.р.н. [NUMBER] . Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 05.02.2024 встановлено, що 03.01.2024 близько 17 години 15 хвилин, на автомобільній дорозі Н-16 Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, 54 км, [PERSON] керуючи автомобілем «AUDI 100» державний номерний знак [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та безпечну дистанцію, в результаті скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi Outlander» державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказано постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, та громадських формувань №166870270827 від 22.08.2023 та втягу №4259 з реєстру платників єдиного податку, [PERSON] є ФОП, місцезнаходження: [ADDRESS] ; місце провадження господарської діяльності [ADDRESS] . Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ №851186, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи; загальне захворювання; протипоказана праця з фізичними навантаженнями. Листом про огляд об`єкта дослідження від 15.01.2024 відповідача було повідомлено про дату огляду експертом автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.р.н. [NUMBER] . Згідно висновку експерта №15 від 24.08.2024 та доданих матеріалів, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.р.н. [NUMBER] , внаслідок пошкодження останнього під час ДТП 03.01.2024 вкладає: 625765 грн; величина втрати товарної вартості 42808,98 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №15 від 24.01.2024 та акту наданих послуг від 24.01.2024, [PERSON] сплачено 5500 грн на рахунок ФОП експерт Березовський А.А. за висновок експерта №15 від 24.01.2024. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). При цьому пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ. Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Відповідно до ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо їх застосування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. За таких обставин, з урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Mitsubishi», була застрахована, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Водночас судом не встановлено, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виникла саме внаслідок зазначених законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. З огляду на зазначене суд вважає, що для правильного вирішення справи необхідним є встановлення суми страхового відшкодування, яке сплачено на користь позивача, проте відповідні докази у матеріалах справи відсутні, а тому суд позбавлений можливості встановити обставини сплати страховою компанією на користь позивача страхової виплати, її розміру, підстав, відповідного розрахунку, що унеможливлює встановлення обставин, за яких у потерпілої особи виникло право на пред`явлення вимог до безпосереднього завдавача шкоди, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині не підлягає до задоволення. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Згідно із ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 за № 6, суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок ДТП вона зазнала моральних та фізичних страждань, у зв?язку із знищенням її майна, перенесла негативні переживання та має негативні спогади в результаті ДТП, постійну насторогу, переживання від незручностей, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, дратівливість. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Також, суд враховує те, що значне пошкодження автомобіля, власником якого є позивач спричинило певні зміни у звичний уклад життя останнього, призвели до витрат часу для вирішення питання відшкодування завданої шкоди. Проте, суд не погоджується з розміром моральної коди, яка визначена позивачем в сумі 50000 грн., оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що їй було завдано моральну шкоду саме в такому розмірі. У зв`язку з відсутністю таких фактичних даних, що свідчили б про наявність обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо обґрунтованості заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди саме в розмірі, який визначений позивачем. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги характер завданої шкоди, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, наявність та тривалість вимушених змін у життєвих відносинах, суд вважає, що позивачу були заподіяні моральні страждання, та виходячи із вимог розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 20000 грн., що буде справедливою і достатньою мірою компенсації моральної шкоди, яка була спричинена позивачу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на експертне дослідження у сумі 5500 грн., витрати на правничу допомогу у сумі 8450 грн та судовий збір 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги судом були задоволенні частково, суд з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 3526,61 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial