Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

До Ленінського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання як непрацездатної матері у розмірі частини усіх доходів відповідача. На обгрунтування позову зазначено, що відповідач є сином позивача; позивачу з жовтня 2023 року встановлена 2 група інвалідності, розмір її пенсії є невеликим, якого не вистачає на придбання ліків, продуктів харчування та сплати комунальних послуг. Крім того, їй регулярно потрібно проходити стаціонарне лікування в травматологічному відділенні, на що також потрібні кошти. Також позивач вказала, що у 2018 році помер її чоловік [PERSON] . На підставі викладеного вона є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги від сина. Відповідач добровільно не бажає допомагати позивачу, хоча є працездатним, працює та отримує заробітну плату, тому позивач звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 25.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня отримання копії ухвали суду. Копію ухвали суду від 25.03.2024, копію позовної заяви та доданих до неї документів направлено відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, однак, відправлення повернуто не отриманим. Відзиву на позов до суду не надано. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, до суду не надходило. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з розглядом справи без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, як це передбачено п.4 ч.1 ст. 280 ЦПК України, підстави для проведення заочного розгляду відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . Згідно з довідкою до акту МСЕК серії 12 ААВ, [PERSON] з 03.10.2023 безстроково встановлена 2 група інвалідності, загальне захворювання, протипоказано довготривало перебувати на ногах та важка фізична праця. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] . Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 05.09.2019 р. у справі № 212/1055/18-ц, така ж сама позиція продубльована у постановах ВС від 26.02.2020 р. у справі № 233/4252/18, від 02.10.2019 р. у справі № 301/1359/16-ц). У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Так, необхідними умовами для задоволення позову про стягнення аліментів на батьків є: непрацездатність батьків та наявність у них потреби у матеріальній допомозі. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як встановлено судом, позивачці встановлено другу групу інвалідності бзестроково, загальне захворювання, крім того, вона досягла загального пенсійного віку. Однак, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували викладені в позові обставини та потребу позивачки у наданні їй матеріальної допомоги, а саме відсутні будь-які відомості щодо отримуваних позивачем доходів/пенсії, не надано доказів на понесення витрат на харчування, лікування в стаціонарному відділенні, комунальні послуги, засоби гігієни тощо, відсутні докази щодо проходження позивачем будь-якого лікування в медичних закладах. Окрім цього, доводи позивачки про працездатність відповідача і отримання ним заробітної плати також нічим не підтверджені. Крім того, до позову додано копію свідоцтва про смерть [INFO] [PERSON] , як чоловіка, в той час, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що на день його смерті він перебував з позивачем в зареєстрованому шлюбі. Також судом враховується, що відповідач [PERSON] зареєстрований за однією адресою з позивачем, а тому відповідач також зобов`язаний відповідно до норм чинного законодавства сплачувати комунальні послуги за спільним місцем свого проживання з позивачем. Відтак, жодних доказів про матеріальний стан позивача, скрутне матеріальне становища позивача та наявність в неї потреби у матеріальній допомозі від сина [PERSON] матеріали справи не містять. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що оскільки в судовому засіданні наданими позивачем матеріалами справи не доведено, що вона потребує у наданні їй матеріальної допомоги від відповідача, то підстави для задоволення позову відсутні. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, в той час, в задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed