Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

У грудні 2023 року позивач [PERSON] звернувлася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Боярської міської ради про позбавлення батьківських прав. У обґрунтування позову зазначила, що 31.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київської області між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 132. Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 13.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Однак, спільне подружнє життя сторін не склалося та заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2015 року по справі № 381/5040/15-ц, вищевказаний шлюб було розірвано. У подальшому, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2015 року по справі № 381/3044/15-ц з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн., щомісячно, та на її утримання в розмірі 600,00 гривень, щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, починаючи з 22.07.2015 року, і видано відповідний виконавчий лист. Дане рішення згодом було змінено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.10.2023 року по справі № 369/11814/23 (провадження № 2/369/5365/23) та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, і видано відповідний виконавчий лист. Наразі малолітній син сторін проживає разом зі позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом від 20.12.2023 року. Натомість, відповідач проживає окремо від позивача з сином, та має іншу родину, в якій виховує власну дитину від іншого шлюбу, якій приділяє всю свою увагу і піклування. Згідно з довідкою Боярського академічного ліцею «Престиж» від 01.09.2023р. № 436 за час навчання учня [PERSON] , його батько [PERSON] участі в житті дитини не приймає. Також позивач вказує, що починаючи з 2016 року відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток нашого сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, є ухиленням відповідача від виховання своєї дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення останнього до своїх батьківських обов`язків, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Крім того, після того, як позивачем було продано до суду позовну заяву про зміну способу стягнення аліментів, відповідач привіз та надав їй нотаріально завірену заяву від 14.08.2023 року, посвідчену приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сушановою Т.В., зареєстровану в реєстрі за № 1000, згідно якої відповідач добровільно і безумовно відмовляється від батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] [INFO] та висловлює свою згоду на позбавлення його батьківських прав. Більше того, рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області №11/74 від 12.10.2023 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . За таких обставин, позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] [INFO] . У судове засідання позивач не з`явився. При цьому, в позовній заяві позивач вказала, що просить суд проводити судовий розгляд справи за її відсутності. Відповідач, також у судове засідання не з`явився. При цьому, надіслав до суду заяву, згідно з якою просив суд проводити судовий розгляд справи за його відсутності, де також вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та дає особисту згоду на позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області не з`явилась. При цьому, до суду надійшла заява представника [PERSON] про проведення судового розгляду справи за відсутності представника третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки згідно з положеннями ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. При цьому, звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має право один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, 18 грудня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Боярської міської ради про позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.01.2024 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження. Дану ухвалу суду направлено сторонам та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали, в порядку ст. 178 ЦПК України, скористатися своїм правом та подати до суду відзив на позовну заяву, а також в порядку ст. 193 ЦПК України, можливість звернутися до суду з зустрічною позовною заявою та у разі наявності обставин визначених ст.ст. 179 - 180 ЦПК України, скористатися своїм правом і подати до суду заперечення на відповідь на відзив позивача. В свою чергу, позивачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву, у порядку ст. 179 ЦПК України, скористатися своїм правом та подати до суду відповідь на відзив. Проте, відповідач вказаним правом не скористався, натомість подав до суду заяву, згідно з якою проти задоволення позовних вимог не заперечував. У зв`язку з чим, ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 24.04.2024 року у справі було закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті. Під час судового розгляду судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 31.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київської області, актовий запис № 132. Під час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київської області, актовий запис № 636. При цьому, подружнє життя сторін не склалося та заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією вищевказаного заочного рішення. Крім того, у подальшому рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2015 року по справі № 381/3044/15-ц з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн., щомісячно, та на її утримання в розмірі 600,00 гривень, щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, починаючи з 22.07.2015 року, і видано відповідний виконавчий лист. Дане рішення згодом було змінено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.10.2023 року по справі № 369/11814/23 (провадження № 2/369/5365/23) та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, і видано відповідний виконавчий лист, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією даного судового рішення. Наразі малолітній син сторін проживає разом зі позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявним у матеріалах справи актом депутата Боярської міської ради Фастівського району Київської області VIII скликання [PERSON] від 20.12.2023 року. Натомість, відповідач починаючи з 2016 року не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього сина [PERSON] , не цікавиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Дані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи довідкою Боярського академічного ліцею «Престиж» від 01.09.2023р. № 436, згідно з якою, за час навчання учня [PERSON] , його батько [PERSON] участі в житті дитини не приймає. Будь-яких доказів протилежного відповідачем до суду не надано. Натомість, згідно з наявною у матеріалах справи копією нотаріально завіреної заяви від 14.08.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сушановою Т.В., зареєстровану в реєстрі за № 1000, вбачається, що відповідач [PERSON] добровільно і безумовно відмовляється від батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та висловлює свою згоду на позбавлення його батьківських прав. Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, відповідач проживає окремо, має іншу родину, в якій виховує власну дитину від іншого шлюбу, якій приділяє всю свою увагу і піклування. Також, під час судового розгляду судом досліджено висновок від 12.10.2023 року, № 11/74 наданийСлужбою у справах дітей та сім`ї Боярської міської ради Фастівського району Київської області, як органу опіки та піклування, згідно з яким органом опіки і піклування визнано за доцільне позбавлення відповідача [PERSON] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Даний висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] , не приймає жодної участі у вихованні власного сина, на створює належних умов для його проживання, виховання та розвитку. Останній надав до служби нотаріальну завірену заяву щодо відсутності заперечень з його боку про позбавлення його батьківських прав. Таким чином вищевикладене свідчить про те, що [PERSON] не виконує батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться навчанням сина, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний та духовний розвиток як складову виховання. Не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання сином освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування батьком своїх обов`язків. Будь яких доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ч. ч. 2 і 3 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; - позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; - розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. На переконання суду у матеріалах справи достатньо доказів, які вказують, що на сьогоднішній день існують підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . Більше того, суд враховує, що відповідач [PERSON] не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та просив суд задовольнити вимоги позивача. При цьому, вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд, у відповідність до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, насамперед враховує інтереси дитини - [PERSON] , [INFO] . Оскільки, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Виходячи з наведеного, враховуючи інтереси дитини, позицію відповідача, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги інтереси дитини, та те, що матеріали справи місять достатньо доказів на обґрунтування позову про позбавлення батьківських прав, які, в свою чергу, стороною відповідача не заперечуються, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved