Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2021 про передачу даної справи за підсудністю до Ірпінського міського суду Київської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що громадянка Великої Британії [PERSON] звернулася із належно оформленою заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 фунтів стерлінгів щомісячно, починаючи з 01.01.2002. Заявниця стверджує, що [PERSON] , який являється батьком дитини, не допомагає матеріально утримувати дитину, у зв`язку з чим вона змушена звернутися із заявою про стягнення аліментів. У відносинах між Україною та Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії діє Конвенція про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання 2007 року. На підставі цієї Конвенції [PERSON] звернулася із заявою про стягнення аліментів до Міністерства юстиції України, яке Законом України від 11.01.2013 «Про ратифікацію Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання» визначено центральним органом для виконання обов`язків, покладених Конвенцією на такий орган. Зазначили, що заява та додані до неї документи оформлені відповідно до Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання та Цивільного процесуального кодексу України. В зв`язку з вище викладеним просили суд, винести судове рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 фунтів стерлінгів щомісячно, починаючи з 01.01.2002. Аліменти перераховувати заявниці на рахунок, зазначений у її позовній заяві. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2021 справи передано за підсудністю до Ірпінського міського суду Київської області. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 січня 2024 року справу прийнято до свого провадження та відкрито спрощене провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Через канцелярію суду подала представник позивача - [PERSON] подала заяву, в якій просила провести судове засідання у її відсутність та у звязку з систематичною неявкою відповідача у судові засідання без поважних причин не заперечує щодо винесення заочного рішення у справі № 757/60836/17-ц. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за місцем проживання та розміщенням оголошення на сайті «Судова влада». Будь-яких клопотань про його участь у судовому засіданні не надходило. Відзив на позов та клопотання від відповідача не надходили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких дана Верховною радою України. У відносинах між Україною та Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії діє Конвенція про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання 2007 року. Відповідно до статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України», вбачається, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами. Статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у Східному Саррі лікарні Редхілл, батьком вказано - [PERSON] , громадянин України, директор компанії, мати вказано - [PERSON] , громадянка Великої Британії, секретарка, що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] , видане 29 січня 2001 року заступником Комісара з реєстрації П.І.Еванс.(а.с.35) З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] являється директором ТОВ «Інтро-ПЛЮС», місцезнаходження якої знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дмитрієвська, 71.(а.с.141-142) Також встановлено, що громадянка Великої Британії [PERSON] звернулася із заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 фунтів стерлінгів щомісячно, починаючи з 01.01.2002. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно зі статтями 3 та 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях стосовно дітей першочергова увага2 приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, що відповідає фізичному, розумовому, духовному, моральному та соціальному розвиткові дитини; один з батьків (батьки) або інші особи, які відповідають за дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а також - держави-учасниці повинні вживати всіх відповідних заходів, у тому числі стосовне укладення міжнародних угод, для забезпечення стягнення утримання на дитину з одного з батьків (батьків) або інших осіб, які відповідають за дитину, зокрема у випадках, коли такі особи проживають у державі, іншій, ніж та, у якій проживає дитина. Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання» від 7 липня 2010 року, ратифікувану (із заявами і застереженнями) Законом України № 26-УІІ від 11 січня 2013 року, яка 1 листопада 2013 року набрала чинності для України, вбачається, що положення Конвенції застосовуються в Україні до зобов`язань про утримання, що виникають з відносин між батьками та дитиною, яка не досягла 18 років. До зобов`язань про стягнення утримання з батьків на повнолітніх непрацездатних дочку, сина; з батьків на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, до досягнення ними 23 років; з повнолітніх дочки, сина на непрацездатних батьків; з баби, діда на внуків, які не досягли повноліття; з повнолітніх внуків, правнуків на непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда; з повнолітніх братів, сестер на братів, сестер, які не досягли повноліття, та непрацездатних повнолітніх братів і сестер; з мачухи, вітчима на падчерку, пасинка, які не досягли повноліття; з повнолітніх падчерки, пасинка на непрацездатних мачуху, вітчима в Україні застосовуються лише положення розділів V «Визнання і виконання» та VIII «Загальні положення» Конвенції. Відповідно до положень статті 2 Конвенції - Конвенція застосовується: a) до зобов`язань про утримання, що виникають з відносин між батьками та дитиною, стосовно особи віком до 21 року; б) до визнання та виконання або виконання рішення про утримання одного з подружжя, коли заяву зроблено разом з вимогою в межах підпункту «а», а також, в) до утримання одного з подружжя, за винятком розділів II й III Конвенції. Крім того, положення цієї Конвенції застосовуються до дітей незалежно від сімейного стану батьків. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved