Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.\~А.М. Кузьміна про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання в розмірі 100\~000,00 грн. В обґрунтування своїх доводів [PERSON] зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» та за період тривалої роботи за професією травильника, внаслідок невідповідності умов праці вимогам законодавства про охорону праці він набув ряд професійних захворювань, що підтверджується медичним висновком лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння). Відповідно до вищевказаного Акту розслідування, у позивача виявлені хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ стадії, хронічний бронхіт II стадії, фаза загострення, прикореневий базальний пневмофіброз, що виникли внаслідок тривалої роботи в умовах шкідливих виробничих факторів (шум, хімічні фактори) та недосконалого технологічного обладнання відповідача. Крім того, йому встановлено інвалідність другої групи безстроково у зв`язку з професійним захворюванням з втратою професійної працездатності 50%. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить зменшити суму відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, що підлягає стягненню з ПрАТ «Дніпроспецсталь» на користь позивача до суми 30\~000,00 грн. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що [PERSON] був повідомлений підприємством про умови праці, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки для здоров`я, щорічно проходив медичні огляди з метою визначення можливості за станом здоров`я працювати у вказаних умовах праці. Позивачем не надано доказів щодо зміни в організації свого життя, прикладання додаткових зусиль, наявності у нього моральної шкоди, наявність встановленого у позивача професійного захворювання не є беззаперечним доказом наявності моральної шкоди. Окрім того, співвідповідачем по справі повинно бути також і ТОВ «ЗТМК», адже на цьому підприємстві позивач пропрацював 3 роки і 4 місяці, а тому стягнення моральної шкоди повинно здійснюватися солідарно з двох підприємств. Від позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, наполягає на позиції, викладеній у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував з ПрАТ «Дніпроспецсталь» у трудових відносинах в період з 04.04.2002 по 01.07.2021 та з 09.09.2021 по 07.03.2023. Звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності (а.с. 7-20). Умови праці на робочому місці відповідача не відповідали безпечним стандартам. Згідно Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 30.06.2023, позивачу встановлено діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ стадії за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт II стадії, фаза загострення, прикореневий базальний пневмофіброз, ЛН ІІ ст. Згідно з актом, хвороба виникла внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів (а.с. 22-28). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 23.10.2023, позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлена друга група інвалідності безстроково (а.с. 29-30). Згідно довідки до акта огляду МСЕК Серії 12 ААГ № 169333 від 23.10.2023, встановлена група інвалідності друга, причина інвалідності професійне захворювання, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 29-30). Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що [PERSON] втратив професійну працездатність у загальному розмірі 50%, його визнано особою з інвалідністю другої групи. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у [PERSON] пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування. Суд враховує також і той факт, що позивач звільнився з підприємства не за станом свого здоров`я, а за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такому робочому місці, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди. Крім того, не заслуговує на увагу позиція відповідача щодо солідарного обов`язку з ТОВ «ЗТМК», адже згідно приписів чинного цивільного законодавства, визначення кола відповідачів є виключною прерогативою позивача, а суд,

Outcome: partial