Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Позивач звернувся 07.12.2023 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 09.06.2018 р. між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2021 р. шлюб між ним та [PERSON] розірваний. Після припинення подружніх відносин син, за усною домовленістю між сторонами, залишився проживати разом із мамою. Позивач приймав активну участь у вихованні дитини, постійно приділяв увагу своєму синові, спілкувався з ним, піклувався про стан його здоров`я, моральне та духовне виховання, надавав відповідачу матеріальну допомогу на утримання дитини. Причиною розірвання шлюбу стало фанатичне вірування колишньої дружини у живого Ісуса . Це сталося, коли він був у відрядженні в Європі. Відповідач стала відвідувати релігійну секту, сімейні стосунки для неї стали неважливими. Через мережі Інтернет відповідач познайомилась із пастирем релігійної секти, яка знаходиться у Сибірі (місто Абакан). Під час воєнної агресії росії проти України, а саме 04 квітня 2022 року [PERSON] , як біженка, виїхала через Германію до Росії у місто Абакан, де проживає по теперішній час в релігійній секті. З даного часу син проживає постійно разом зі позивачем за адресою [ADDRESS] та повністю знаходиться на його утриманні, позивач створив належні умови для проживання, виховання та розвитку сина. Дитина має необхідні меблі та побутову техніку, окрему кімнату, в якій є місце для сну та відпочинку, син забезпечений всім необхідним для належного розвитку. [PERSON] на праві власності належить двокімнатна квартира по [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрований [PERSON] . Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 147р від 16.06.2022 року визначене місце проживання сина - [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2023 р. визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. На підставі судового наказу, виданого 08.08.2022 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, з [PERSON] стягнуто на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходів) щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01.08.2022 р. і до досягнення дитиною повноліття. На підставі зазначеного судового наказу, відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню № [NUMBER], яке перебуває на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі. [PERSON] від сплати аліментів злісно ухиляється. На виклики до відділу державної виконавчої служби не з`являється, змінила місце свого проживання, про що не повідомила державного виконавця. Заборгованість за даним виконавчим документом станом на 26.09.2023 р. становила 50785 грн. Станом на 01.12.2023 р. заборгованість за виконавчим листом складає 15 місяців. У вересні 2022 року, з метою захисту законних прав та інтересів своєї дитини, забезпечення його безпеки в умовах воєнної агресії росії проти України, враховуючи, що м. Запоріжжя є прифронтовим містом, яке майже щодня обстрілюється із різних видів озброєння, і через обстріли регулярно переривається зв`язок, мають місце перебої в електропостачанні, позивач разом із сином був вимушений виїхати за межі України. З 27 вересня 2022 р. [PERSON] разом із сином зареєстровані у Муніципалітеті Букель (Нідерланди), де їм наданий тимчасовий захист у відповідності до Директиви про тимчасовий захист. Відомості про них внесені до муніципальної бази даних особистих записів (BRP) та нам присвоєні номера обслуговування громадян (BSN), їх забезпечили житлом. На 2023-2024 навчальний рік син зарахований до Дитячого центру Радуга м. Букель Нідерланди. 14.02.2023 р. позивач отримав повідомлення про продовження строку дії тимчасового захисту на території Нідерландів. У серпні 2023 р., з метою проведення щорічного медичного обстеження дитини, [PERSON] разом із сином, тимчасово, повернувся до міста Запоріжжя. Батьком укладена Декларація про вибір лікаря, який надає медичну допомогу дитині з лікарем педіатром [PERSON] в дитячій амбулаторії «BabyMed», в якій дитина перебуває на обліку та до якої вони звертались у 2022 році та у серпні 2023 року з приводу стану здоров`я сина. Мати дитини та її родичі до вказаного медичного закладу не звертались. Дитина зарахована до дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 28 «Космічний». Позивач самостійно займається вихованням сина. Відповідач з квітня 2022 р. проживає в державі агресора - російській федерації, має іншу сім`ю, народила другу дитину. Спочатку вона телефонувала, спілкувалась із сином через соціальні мережі, а з народженням другої дитини взагалі перестала спілкуватися з сином. Інколи надсилає смс-повідомлення з питанням «як [PERSON] ». З квітня 2022 р. [PERSON] не повернулась на територію України, не приїздила до сина у Нідерланди. [PERSON] усунулася від виховання сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням, не здійснює підготовку до самостійного життя. Посилаючись на вказані обставини, та на положення ст..ст.150, 155, 164, 165, 166, 180 СК України, за позовом [PERSON] просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2023 р. відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального провадження, підготовче судове засідання призначено на 25.01.2024 р. 25.01.2024 р. підготовче судове засідання відкладено на 01.03.2024 р. через перебування судді у відпустці. 01.03.2024 р. закрито підготовче судове провадження, призначено судове засідання на 11.04.2024 р. 11.04.2024 р. розгляд справи відкладено на 13.05.2024 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 13.05.2024 р. розгляд справи відкладено на 20.06.2024 р. за клопотанням представника відповідача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 20.06.2024 р. розгляд справи відкладено на 27.06.2024 р. через відсутність електропостачання. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та за відсутності позивача, позов підтримує, просить задовольнити. Преставники третіх осіб до суду не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, рішення у справі просять ухвалити у відповідності до положень діючого закону та наданих доказів. Розгляд справи за відсутності учасника процесу узгоджуються з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач та її представник до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, відзиву на позов не подавали, представник відповідача направив до суду клопотання про відкладення судового засідання через його зайнятість в інших судових процесах. Судом не встановлено підстав, визначених ч.2 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи та ухвалено рішення на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представників позивача та третіх осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З наданих позивачем письмових доказів судом встановлено, що 09 червня 2018 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що Комунарським районним у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складений актовий запис за № 425 (а.с.17). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що 21 грудня 2018 року Комунарським районним у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складений актовий запис за № 496 (а.с.20). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2021 р. у цивільній справі № ЄУН 336/2137/2021 шлюб між позивачем та відповідачем розірваний (а.с.18-19). Після припинення подружніх відносин син, за усною домовленістю між батьками, залишився проживати разом із мамою. 05 квітня 2022 р. [PERSON] виїхала за межі України (а.с.93). З даного часу син проживає постійно разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . Позивачем створені належні умови для проживання, виховання та розвитку сина. Дитина має необхідні меблі та побутову техніку, окрему кімнату, в якій є місце для сну та відпочинку, про що вказано у висновку органу опіки та піклування. [PERSON] на праві власності належить квартира двокімнатна квартира по [ADDRESS] (а.с.36-38). За вказаною адресою зареєстрований і син [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/007586634 від 21.09.2023 р (а.с.34) Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 147р від 16.06.2022 р. визначене місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] (а.с.21). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2023 р. визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с.23-33). На підставі судового наказу, виданого 08.08.2022 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі № 336/3475/22 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходів) щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01 серпня 2022 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.22). На підставі зазначеного судового наказу, відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню № [NUMBER], яке перебуває на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі. [PERSON] від сплати аліментів ухиляється, на виклики державного виконавця не з`являється (а.с.61-62, 63-64, 65-66). Заборгованість за даним виконавчим документом станом на 26.09.2023 р. становила 50785 грн., що підтверджується роз`ясненням головного державного виконавця Центрального ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) № 63098 від 26.09.2023р. (а.с.57,58). У вересні 2022 року позивач разом із сином був вимушений виїхати за межі України. З 27 вересня 2022 року [PERSON] із сином зареєстровані у Муніципалітеті Букель (Нідерланди), де їм наданий тимчасовий захист у відповідності до Директиви про тимчасовий захист (2001/55/ЄС). Відповідні відомості внесені до муніципальної бази даних особистих записів (BRP) та їм присвоєні номера обслуговування громадян (BSN), на 2023-2024 навчальний рік дитина зарахована до Дитячого центру Радуга м. Букель Нідерланди (а.с.41-42, 43-49). 14 лютого 2023 р. позивач отримав повідомлення про продовження строку дії тимчасового захисту на території Нідерландів (а.с.50). У серпні 2023 р., з метою проведення щорічного медичного обстеження дитини, позивач разом із сином, тимчасово, повернувся до міста Запоріжжя. [PERSON] укладена Декларація про вибір лікаря, який надає медичну допомогу синові з лікарем педіатром [PERSON] в дитячій амбулаторії «BabyMed», в якій дитина перебуває на обліку та до якої він звертався у 2022 році та у серпні 2023 року з приводу стану здоров`я сина. Згідно довідки інші особи, окрім батька, в дитячу амбулаторію з дитиною не звертались (а.с.69). Дитина зарахована до дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 28 «Космічний», що підтверджується довідкою № 01-15/065 від 20.07.2022 р. (а.с.68). Позивач зазначає, що самостійно займається вихованням сина та стверджує, що відповідач з квітня 2022 року проживає в державі агресора - російській федерації, має іншу сім`ю, народила другу дитину, про що надав переписку з месенджера (а.с.72-78). Відповідно до повідомлень районних адміністрацій Запорізької міської ради по Комунарському та Шевченківському районах (а.с.70, 71) будь-які звернення від [PERSON] про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] до адміністрацій не надходили. Обставини, зазначені позивачем в позові, відповідачем в процесі розгляду справи належними доказами не спростовані (ст.ст.12, 80 ЦПК України). Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] (а.с.126-127). Враховуючи, що викладені в позовній заяві твердження позивача в процесі розгляду знайшли своє підтвердження, тривалий період свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та інтереси малолітньої дитини, суд задовольняє позовні вимоги про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved