Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. У позові посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON] . Після припинення фактичних шлюбних відносин син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, вихованні. При цьому відповідач заблокував їй доступ до його платіжної картки, якою вона користувалася усі роки їхнього спільного подружнього життя. Оскільки відповідач ухиляється утримувати сина щомісячно в розмірі, який передбачено чинним законодавством, вона змушена звернутися до суду із даним позовом. Відповідач [PERSON] добре забезпечений, так як займає посаду директора конструкторського відділу ТОВ «Костал Україна» та отримує постійний дохід. Інших неповнолітніх дітей на його утриманні немає. Натомість її матеріальне становище значно гірше, так як вона не працює. По домовленістю з чоловіком вона весь час від народження сина доглядала за ним і не працювала. На підставі вищевикладеного просила стягнути з [PERSON] на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття. 14.06.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Гальчук О.М. подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що її довіритель позов визнає частково. Не заперечує щодо стягнення з нього вказаний позивачкою розмір аліментів. Вказувала, що [PERSON] як з часу народження сина, так і після припинення фактичних шлюбних відносин з позивачкою, ніколи не ухилявся від матеріального забезпечення сина та добровільно надав кошти на його утримання. Зокрема після звернення [PERSON] до суду із даним позовом він перерахував на її картковий рахунок 101 400грн., які просила врахувати при вирішенні питання про стягнення аліментів, як кошти, сплачені її довірителем у період з березня 2024 по травень 2024 року включно, як обставини добровільного виконання обов`язку з утримання дитини та стягувати з нього аліменти не з часу звернення до суду, як це передбачено СК України, а з моменту набрання рішенням законної сили, про що також зазначити у резолютивній частині рішення. Окрім того, просила врахувати, що на утриманні [PERSON] перебувають непрацездатні батьки: [PERSON] , [PERSON] . Просила позов задовольнити частково. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін. 06.06.2024 до суду від представника позивачки [PERSON] адвоката Мітрошичевої Л.Ю. надійшла заява про розгляд справи без її участі та її довірительки. Позовні вимоги підтримала. Також представник відповідача [PERSON] адвокат Гальчук О.М. подала до суду заяву, де вона просила розгляд справи провести у її відсутність. Зазначила, що її довіритель позовні вимоги визнає, однак під час ухвалення рішення просила врахувати сплачені відповідачем аліменти у розмірі 101\~400грн. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28.02.2024 розірвано (а.с.6). [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с.7). Із матеріалів позову вбачається, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] . У відповідності\~до вимог\~ст.ст.\~180,\~181\~СК України,\~батьки зобов`язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття.\~За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.\~ Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). При призначенні аліментів суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Як вбачається\~із матеріалів\~позову, відповідач [PERSON] працює в у ТОВ «Костал Україна», де займає посаду директора конструкторського відділу. Стан здоров`я його задовільний. Інших неповнолітніх дітей у нього немає, однак на утриманні перебувають непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 08.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття. При цьому судом встановлено, що [PERSON] добровільно надав кошти позивачці на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] . Так, у період з 23 березня 2024 року по 22 травня 2024 року відповідачем було перераховано на картковий рахунок позивачки 101\~400грн., що підтверджується квитанціями №266592529 від 09.04.2024, №263655231 від 23.03.2024, №655886313 від 22.04.2024, №926969145 від 07.05.2024, №1220708770 від 22.05.2024. Разом з тим, до компетенції суду не входить здійснення перерахунку аліментів, зарахування коштів у рахунок сплати аліментів. Вказані обставини будуть враховані у ході виконання судового рішення. Враховуючи те, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1. ст.191 СК України) та альтернативного порядку не передбачено, суд не вбачає підстав щодо стягнення аліментів з часу набрання рішенням законної сили. Більше того, у суду відсутні докази про те, що сплачені відповідачем кошти покривають 1/4 частини від усіх\~видів його\~доходу (заробітку)\~з часу\~звернення позивачки\~до суду та до часу набрання рішення суду законної сили. Згідно вимог\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).\~ Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 % судового збору, від сплати якого позивачка звільнена, що становить 605грн. 60коп.

Outcome: approved