Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

В червні 2023року позивачка [PERSON] , через свого представника адвоката Гапеку Т.В., звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обгрунтування заявленого позову позивачка зазначила наступне. 16 березня 2013року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем. Зазначений шлюб було розірвано рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 28.09.2017р.(цивільна справа №241/847/17). Від вказаного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . 09 грудня 2017року позивачка уклала новий шлюб з [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Підставами для позбавлення батьківських прав відповідача позивачка зазначила наступні обставини. Відповідач, обіймаючи посаду державного службовця , після лютого 2022року залишився на тимчасово окупованій території м. Маріуполь, Донецької області та почав співпрацювати з окупаційною владою. Також, відповідач не приймає участі в вихованні дитини та її утриманні. Знаходячись на тимчасово-окупованій території, відповідач [PERSON] постійно телефонує дочці та здійснює на неї психологічний тиск, примушує повернутися до м. Маріуполь. Позивачка на даний час знаходиться за кордоном разом з донькою та чоловіком. [PERSON] , який не є біологічним батьком дитини - любить дитину, піклується нею, виконує всі обов`язки батька по утриманню та вихованню [PERSON] , має намір всиновити дівчинку. Оскільки нормальне спілкування зі стороною відповідача виключне, відповідач на даний час перейшов на бік ворога, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини - позивачка вважає, що всі ці обставини у сукупності є підставами для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2023р. було зроблено запит до Міністерства соціальної політики України про надання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.24) Ухвалою судді Ленінського районного суду м .Дніпропетровська від 20 вересня 2023р. було прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання по цивільній справі(а.с.26) Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2023р. було задоволено клопотання представника позивача, щодо проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів(а.с.33) Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2023р. було задоволено клопотання представника позивача -адвоката Гапеки Т.В. та замінено третю особу- з Служби у справах дітей Маріупольської міської ради Приморського району м.Маріуполя Донецької області на Службу у справах дітей Маріупольської міської ради (а.с.49-50) Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2024р. було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Гапеки Т.В. про витребування доказів, а саме витребувано від третьої особи Служби у справах дітей Маріупольської міської ради письмовий висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.84-85) Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2024р.було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.108-109) Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність позов просила задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Гапека Т.В. надала пояснення у відповідності до заявлених вимог, позов підтримала просила задовольнити. В подальшому надала заяву про розгляд справи без позивачки та представника, позовні вимоги підтримують, наполягають на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] , належним чином був повідомлений про час і дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України, заяв та клопотань до суду не надавав. Третя особа Служба у справах дітей Маріупольської міської ради до суду не з`явилась, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином. На виконання ухвали суду про витребування доказів Служба у справах дітей Маріупольської міської ради надала до суду лист в якому звернула увагу, що позивачка та її представник не надали суду належних доказів ,що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, не приймає участь в житті дитини, схиляє до повернення на окуповану територію. Також, позивачка не надала доказів ,що чоловік позивачки [PERSON] виконує всі обов`язки батька, придає дитині належну опіку та батьківську увагу. Представники третьої особи зазначив, що через окупацію міста діяльність Маріупольського міського центру соціальної служби призупинена, що унеможливлює проведення оцінки потреб сім`ї з метою спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Через окупацію міста комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради не функціонує, надати висновок, щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] не є можливим. Через неможливість надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача та відсутність в управлінні будь-якої інформації щодо дитини та її родини, просили розглянути справу у відсутність третьої особи, та прийняти рішення в інтересах дитини. Згідно ст.280 ч.1 ЦПК України- суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачка та її представник під час розгляду справи не наполягали на ухваленні заочного рішення по справі, а тому суд ухвалює зазначене рішення в порядку ст.ст.259,264,265 ЦПК України. Суд заслухавши пояснення сторони, перевіривши матеріали справи доказами, якими сторона обґрунтовує свої вимоги та доводи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Стаття 77 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи -згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 23 жовтня 2013року - [PERSON] народилась [INFO] , батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.14) Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 28.09.2017р.(цивільна справа №241/847/17) позовні вимоги [PERSON] були задоволені-шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16.03.2013р., актовий запис №134 - розірвано(а.с.12) Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 09.12.2017, виданого Приморським районним у м. Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області - 09.12.2017р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на « [PERSON] » (а.с.13) Згідно відомостей з Міністерства соціальної політики України позивачка, відповідач та малолітня дитина [PERSON] на обліку як внутрішньо переміщені особи не значаться (а.с.25). Представником позивача на підтвердження своєї позиції по справі було надано до суду наступні докази: відомості з Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ,що [PERSON] не працює в Донецькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України, також було надано звіти про відрахування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2022р. з заробітної плати [PERSON] аліментів (а.с.69-81); рух коштів на картковому рахунку [PERSON] за період з 01.01.2023р. по 31.12.2023р.(а.с.97); відповідь з ДБР про відмову надання інформації на запит адвоката Гапеки Т.А. стосовно наявності кримінального провадження відносно [PERSON] (а.с.99) Відповідно до ст.. 18 Конвенції про права дитини та ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, турбуватися про його здоров`я , фізичний, моральний та духовний розвиток. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому діюче законодавство не звільняє одного з батьків від цього обов`язку залежно від того, чи перебувають вони з другим з батьків в зареєстрованому шлюбі, мешкають разом чи окремо тощо. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з вищевикладеного суду вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачка та її представник не довели суду підстав задоволення позову. Позивачка не довела що з боку відповідача існує ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки [PERSON] пов`язаних з утриманням дитини, а також те ,що відповідач не приймає участь в житті дитини, схиляє до повернення на окуповану територію. З матеріалів справи та доданих документів вбачається, що за місцем роботи відповідача в період з 2017року по лютий 2022року з заробітної плати останнього відбувались відрахування аліментів на утримання [PERSON] . Зазначені відомості спростовують позицію позивачки, що відповідач не утримує дитину. Позивачка також не довела, що [PERSON] скоїв злочин та співпрацює з окупаційною владою міста Маріуполь, порушив присягу. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Суд вважає, що такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав не буде сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування. Суд вважає, що висновки позивачки , щодо наявності підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав, є передчасним. У зв`язку з відмовою в задоволені позову, суд, на підстав ст.141 ЦПК України відмовляє у задоволені вимог по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: dismissed