Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

21 червня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просила: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначала, що 18.10.2010 між сторонами було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2019 шлюб розірвано. З того часу відповідач бачив дитину лише двічі. Місце проживання, контактні дані та номер телефону відповідача їй не відомі. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання та інше. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на її повному утриманні. Вона є особою підприємцем, сама виховує і утримує двох синів [PERSON] та [PERSON] , характеризується як гарна, відповідальна і турботлива мати, привітна охайна сусідка і професійна колега. Все вищеописане свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітнього сина [PERSON] . Позивач [PERSON] у дане судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. У попередньому судовому засіданні також підтримала свої позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві. Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради у судове засідання не з`явилась, проте подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу та винести рішення за її відсутності. Вказала, що суду довіряє та підтримала висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.07.2023 № 01/00/011/43850. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, ним не поданий відзив. 12.03.2024 до суду надійшла заява свідка [PERSON] , який зазначив, що проживає за адресою: [ADDRESS] . Не може бути присутнім у судовому засіданні та засвідчив, що дитина [PERSON] проживає з мамою, братом і бабусею. Батька дитини він не бачив довгий час (декілька років). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивач є її дочкою, а відповідач колишнім зятем. З дочкою та її синами вони проживають разом. [PERSON] ніколи по дому нічого не робив. На даний час з дочкою не проживає, аліменти не сплачує, життям дитини не цікавиться. Останній раз спілкувався з її онуком, коли тому було років 4-5. Після того не спілкувався. Онук навіть не питає нічого за батька. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що з позивачем проживає по сусідству по [ADDRESS] . Знає позивачку близько 15 років. За увесь цей час лише раз бачила відповідача, особисто з ним не знайома та його не знає. Дійсно підтверджує, що лише мати займається вихованням і утриманням [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що проживає по [ADDRESS] . Знає як позивача, так і відповідача, але стосунки підтримує лише з позивачкою та дуже часто бачаться та зустрічаються. Відповідача вона не бачила дуже давно, десь близько 3-4 років. Якби щось змінилося, то вона б знала. Сином [PERSON] займається лише мама та бабуся. Вона жодного разу не чула, щоб дитина запитувала чи говорила про батька. Малолітній [PERSON] , [INFO] , якому станом на час розгляду справи виповнилося 9 років, у судовому засіданні вказав, що навчається у школі в 3 класі. Проживає із старшим братом, мамою та бабусею. Він взагалі не пам`ятає батька, він до нього не приїздив та навіть не телефонував. На батька він дуже ображений та не хоче з ним більше ніколи зустрічатися. Вислухваши позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 серпня 2014 року, [PERSON] народився [INFO] (актовий запис за № 3299 від 27.08.2014). Його батьком записаний - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18 жовтня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 49. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2020 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, у розмірі 2500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 20.02.2020. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Олевського відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), станом на 20.10.2022 боржник [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 25569,00 гривень. Згідно з характеристикою КП «Вінницький ліцей № 6» за вих. № 01-12/257 від 07.10.2022 [PERSON] у школі з першого класу. За роки навчання здебільшого зарекомендував себе як дисциплінований учень. Має навчальні досягнення середнього рівня, навчається не в повну міру своїх можливостей. Хлопчик активний, на перервах помірно стриманий, на уроках потребує багато уваги вчителя. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню. Постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником. Цікавиться досягненнями сина у навчанні. Систематично відвідує батьківські збори. Батько [PERSON] не відвідував батьківських зборів, не телефонував класному керівникові, не цікавиться розвитком та навчальними досягненнями сина протягом 2021, 2022 та 2022-2023 навчальних років, не брав ніякої участі у його шкільному та позашкільному житті. Відповідно до психологічної характеристики учня 2-Д класу КП «Вінницького ліцею № 6» [PERSON] за вих. № 01-12/311 від 14.12.2022 загальна атмосфера в сім`ї сприятлива, переважають позитивні стосунки з матір`ю та бабусею. У сфері сімейних стосунків психолог зазначила, що хлопчик жодного разу не згадав про взаємовідносини з батьком. Спілкування з іншими членами родини (брат та бабуся) викликають позитивні емоції дитини. Під час занять в класі у шкільного психолога не викликали занепокоєння ні поведінка, ні емоційний стан учня, все відповідало віковій нормі. Позивач [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] та синами [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 37 від 02.01.2023 ОСББ «АМІНА». Житловий будинок (квартира) належить [PERSON] (кв. 5) та співвласниці (кв. 2 ) [PERSON] Квартири об`єднані спільною кухнею та мають спільну експлуатацію приміщень. У квартирі просторо, світло, охайно, затишно, зроблений косметичний ремонт. Діти мають доступ до оргтехніки і використовують їх для навчання. Також в квартирі створені усі умови для належного проживання і виховання дітей. У житловому приміщенні облаштовано місця для занять і є окремі спальні місця для дітей. У мешканців квартири гарні взаємостосунки, діти виховані, доглянуті, відносяться з повагою до бабусі та мами. У мешканців квартири приязні стосунки з сусідами. Інші особи чи внутрішньо переміщені особи у квартирі не мешкають. Зазначене підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 02.01.2023. Позивач є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Витягом № 84547 з реєстру платника єдиного податку. 29.08.2023 на адресу суду надійшов висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради за вих. № 01/00/011/43850 від 28.07.2023 про недоцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо дитини [PERSON] . У висновку зазначено, що 18.07.2023 дитина [PERSON] повідомив, що проживає з мамою, бабусею та братом, знає про позов матері щодо позбавлення батьківських прав батька « [PERSON] ». [PERSON] пояснив, що батько з ним не спілкується, не відвідує та не телефонує, хлопчик не знає, де він проживає та не пам`ятає, коли останній раз бачився з батьком. Також зазначив, що батько не вітає його зі святами та днями народження. Висновок також містить інформацію, що громадянка [PERSON] , яка мешкає за адресою по [ADDRESS] повідомила, що її син [PERSON] у даний час перебуває на службі у Збройних Силах України, на зв`язок майже не виходить. На тих підставах, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків та наявність інформації про перебування батька [PERSON] у Збройних Силах України, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважав за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] . Ухвалою від 21.09.2023 було постановлено витребувати з [INFO] ( [ADDRESS] ) інформацію, чи перебуває відповідач [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , на даний час у Збройних Силах України. Відповідно до повідомлення [INFO] від 27.12.2023 № 4/1285, наданого на виконання ухвали суду від 21.09.2023, [PERSON] 07.08.2006 знятий з військового обліку [INFO] як раніше засуджений. На військову службу по мобілізації станом на 27.12.2023 [INFO] не призивався. Судом встановлено, що відповідач у справі [PERSON] проживає окремо від сина, участі у вихованні, розвитку, утриманні дитини не бере; не цікавиться його здоров`ям, моральним та духовним розвитком. Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд керується таким. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природнім середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім цього, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Окрім цього, системний аналіз норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі наведеного вище, суд дійшов переконання, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання встановлених законом батьківських обов`язків по вихованню свого сина, не проявляє жодного інтересу до дитини та не опікується ним, тому є підстави для задоволення позову та позбавлення його батьківських прав. При цьому суд усвідомлює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, водночас вважає, що у даному випадку він є виправданим. Адже зібрані та досліджені докази підтверджують ухилення відповідача від виконання визначених чинним законодавством батьківських обов`язків та небажання їх виконувати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, який сплатила позивач при зверненні до суду, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved