Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини - [PERSON] разом із батьком. \~ \~ \~ \~Обґрунтовує свої вимоги тим, що має з відповідечем сина - [PERSON] , [INFO] . Сторони мешкають окремо. Рішенням органу опіки та піклування від 19.08.2020 було визначено способи участі батька [PERSON] у вихованні сина. Проте, відповідач ухиляється від виконання цього рішення, не дотримується графіку зустрічей з батьком, переховує дитину. [PERSON] постійно змінює місце проживання, постійно виникають конфлікти з приводу спілкування з сином, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з вищевказаним позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 14.12.2021 справу призначено до розгляду. \~ \~ \~ \~В процесі судового розгляду відповідач через канцелярію суду подала заяву про визнання позову. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками [PERSON] ,\~ [INFO] /а.с. 12/ . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров`ю дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини. \~ \~ \~ \~З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved