Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

14 лютого 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також, позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач після розірвання шлюбу з [PERSON] вихованням дитини не займається, не цікавиться його життям, здоров`ям та матеріально його не утримує. З 2020 року дитину залишила з позивачем по справі та живе окремо. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явилась,\~надіслала заяву\~про визнання\~позову,\~а також\~в матеріалах\~справи наявна\~заява про\~згоду на\~позбавлення її\~батьківських прав\~стосовно малолітнього\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М.. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, позов підтримує. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.05.2016 (а.с. 9-10). Після розірвання шлюбу син проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 05.02.2024 року № 715 позивач та його син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно довідки Чернігівської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №33 Чернігівської міської ради від 16.11.2023 року №01-24/252/1, вбачається, що учень 8-б класу [PERSON] регулярно відвідує заняття в школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько дитини [PERSON] регулярно спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини, бере активну участь у вихованні та матеріальній підтримці учня. Мати [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с.16). Відповідно до інформації, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради від 13.12.2023 року № 01-14/1061, за даними лікаря-педіатра, [PERSON] , з яким підписана декларація, дитина [PERSON] , [INFO] , весь час у 2023 році на прийом приходив у супроводі батька [PERSON] для обстеження та огляду дитини, отримання довідки на фізкультуру. Батько своєчасно виконує усі рекомендації лікаря. Протягом 2022 року батьки до лікаря-педіатра не звертались (а.с. 17). Згідно довідки фізичної особи [PERSON] від 11.02.2023 року № 9, [PERSON] , [INFO] , відвідує тренажерний зал «Планета здоровя». В тренажерний зал [PERSON] привів його батько [PERSON] в 2022 році. З цього моменту батько [PERSON] постійно спілкується з тренером, вносить плату за відвідування тренажерного залу. Мати [PERSON] ніколи не бачили (а.с. 18). Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради своїм висновком від 11 червня 2024 року, вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновок обґрунтований тим, що фактів, які б достовірно свідчили про те, що мати зовсім не турбується про сина, не приділяє їм жодної уваги, наведено не було, а тому позбавлення її батьківських прав не відповідає інтересам дитини. Згідно з нотаріально посвідченою заявою від 16 листопада 2023 року. [PERSON] згодна на позбавлення батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з бази центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України станом на 24 квітня 2024 року, [PERSON] перетнула кордон в напрямку «виїзд» 19 листопада 2023 року через пункт пропуску Чоп (Тиса). Як вбачається з висновку відповідачка подала заяву до управління від 29 травня 2024 року, [PERSON] згодна з позбавленням її батьківських прав по відношенню до сина та повідомила, що проживає за межами країни (Белград, Сербія), повертатися до України не має наміру, можливості виховувати [PERSON] не має ні фінансової, ні моральної можливості, зв`язок з ним підтримує мало; дитина тривалий час проживає з батьком і сину з ним добре. Засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] просила провести без її участі. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7\~СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. За таких підстав, враховуючи, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина, тобто самоусунулася від його виконання та не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно неї, суд вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно [PERSON] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною п`ятою статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи вимоги закону та визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання\~дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Крім того, на підставі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, у розмірі 605,60 грн. На підставі ст.142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 605,60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved