Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

29.04.2024 через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кіцану Андрій Лазаревич до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що їхня дочка потребує постійно додаткових витрат на лікування та реабілітацію, оскільки їй встановлена група інвалідності. Також, кошти потрібні на забезпечення її літературою та доступу до освітніх Інтернет ресурсів, оскільки донька навчається на денній формі навчання у «ТВПУ ресторанного сервісу і торгівлі» до 01.07.2025. Тому, вона сама не в змозі забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Тому, вважає, що відповідач, як батько дитини, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на утримання доньки. 13.06.2024 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником відповідача, який мотивований тим, що твердження позивача про те, що відповідач є здоровим та працездатним, а тому може сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частки заробітку є хибними з огляду на наступне. Відповідач є військовослужбовцем, який мобілізований з березня 2023 року для захисту держави від російської агресії. Під час виконання бойових завдань двічі отримав вогнепальні поранення. 18 травня 2023 року [PERSON] отримав перше поранення - поєднане вогнепальне осколкове поранення голови, кінцівок. Сліпе поранення лівої щоки. Сліпе поранення лівого ліктьового суглобу з крайовим перелом зовнішнього надвиростку лівої плечової кістки та наявністю сторонніх тіл. 19 травня 2023 року відбулася операція: ПХО рани лівої щоки, видалення металевого осколку. [INFO] [PERSON] вдруге отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин верхніх та нижніх кінцівок, з наявністю чужорідних тіл металевої щільності. Посттравматичний коньюктивіт правого ока. Таким чином, отримані поранення призвели до тривалого лікування, реабілітації та втрати працездатності. В період лікування та реабілітації відповідачу необхідні були кошти для відновлення фізичного та психологічного стану здоров`я. Більше того, між сторонами існувала домовленість про добровільну сплату аліментів, яку відповідач виконував. За останній період в нього збереглися банківські квитанції про зарахування на картковий рахунок доньки [PERSON] коштів. За наведених обставин, відповідач немає регулярного та стабільного доходу, несення служби по захисту держави не може вважатись офіційним працевлаштуванням, а внаслідок отриманих поранень можливість працювати для відповідача є обмеженою, тому відповідач просить суд призначити аліменти у твердій грошовій сумі розміром 5000,00 (п`ять тисяч) гривень. У випадку, якщо суд прийде до переконання щодо стягнення аліментів у частці від заробітку, просить призначити аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.05.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові та просили суд задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, з підстав наведених у відзиві на позов. Суд, заслухавши сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 03.09.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №547, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданим 03.09.2008. [INFO] народилася [PERSON] . У відомостях про батьків, [PERSON] , значиться батьком, а [PERSON] матір`ю, що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 09.01.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №10. Як встановлено Судом, неповнолітня дочка сторін проживає разом з позивачем, що стверджується Витягом про реєстрацію місця проживання №6871/28-03 від 03.06.2022 виданим Відділом проживання особи Управління державної реєстрації. [PERSON] встановлена інвалідність, що стверджується Медичним висновком №337 від 22.11.2022. Як вбачається із довідки №208 виданої 03.11.2022 Тернопільським вищим професійним училищем «Ресторанного сервісу і торгівлі» [PERSON] дійсно навчається денно у Державному професійно-технічному закладі освіти І рівня акредитації «ТВПУ ресторанного сервісу і торгівлі» з 01.09.2022 до 01.07.2025 за спеціальністю «кухар, офіціант, бармен». Положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та інше. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів ( ч.2 ст. 182 СК України). У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Так, судом встановлено, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати спільну з позивачем дитину, передбачених положеннями СК України, відсутні. Водночас, відповідач визнає позов частково та не заперечує, щодо його задоволення. Крім того, як вбачається квитанцій, які долучені до відзиву на позов, відповідач періодично відправляв кошти на рахунок доньки, що в свою чергу спростовує доводи позивача про те, що відповідач не бере участі в утриманні дитини, та донька знаходиться на повному утриманні матері. Суд зауважує, що як відповідач, так і позивач повинні у однаковій мірі та у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства, утримувати свою дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Судом також враховано, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Разом з тим, на думку суду, позивач не надала належних і допустимих доказів для обґрунтування заявленого нею до стягнення розміру аліментів на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно та необхідність стягнення аліментів саме у такому розмірі. Суд також зауважує, що позивач має рівний з відповідачем обов`язок в утриманні їх спільної дитини. Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, те що дитина проживає з позивачем і знаходяться на її утриманні та вихованні, враховуючи стан здоров`я відповідача, який під час виконання бойових завдань, двічі отримав вогнепальні поранення та проходив курс лікування та реабілітації, суд вважає за необхідне стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, адже такий розмір аліментів на дитину є виправданим та не призведе до порушення прав відповідача, враховуючи загальний розмір стягуваних аліментів. При цьому, суд зауважує, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Outcome: dismissed