Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУРКІТ ГРУП» із вимогою про зобов`язання відповідача відшкодувати на свою користь 5 899,00 гривень та стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він 03.04.2024 року придбав у відповідача через Інтернет-магазин газонокосарку Classic 3/82 SE, вартістю 5 899,00 гривень та рукавиці робочі. Проте, коли отримав замовлення, виявилось, що товар неналежної якості, а саме, газонокосарка під час експлуатації самостійно відключається, що свідчить про несправність виробу. Як вказує позивач, відразу після отримання товару він звернувся до відповідача, продавець йому відмовив у обміні товару неналежної якості чи повернення коштів за нього, тобто, йому було відмовлено в період гарантійного терміну, який для газонокосарок бензинових, електричних складає 36 місяців. Позивач вважає, що суттєві недоліки товару та їх наслідки, які не дозволяли використовувати товар за своїм призначенням протягом строку його гарантійного обслуговування, сталися з вини як виробника, так і продавця. Продавець не вжив (та не мав наміру їх вживати) достатніх заходів для перевірки товару отриманого від постачальника перед його продажем кінцевому споживачу, тобто позивачеві. На підставі викладеного, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03 червня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Вказав, що 03.04.2024 року між ТОВ «ГУРКІТ ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу газонокосарки Classic 3.82SE, артикул 112856, заводський номер 3Л17-005071 вартістю 5 899,00 грн. та рукавиці робочі STIHL UNIVERS AL II вартістю 199,00 грн. Загальна сума, яка була сплачена позивачем шляхом накладеного платежу через ТОВ «НОВА ПЕЙ» при отриманні товару на відділенні Нової Пошти на рахунок Відповідача становить 6 410,00 грн. В підтвердження укладення договору купівлі-продажу, продавцем було надано Веб Чек (розрахунковий документ) на повну суму післяплати в день відвантаження товару зі складу відповідача. При отриманні товару позивачем здійснено огляд товару на предмет відповідності кількості та якості товарів. Жодних застережень при цьому відповідач не отримав, що свідчить про належну якість товару, на момент придбання. Однак, вже 07.04.2024 року позивач зателефонував до магазину з вимогою здійснити повернення товару, так як він не задовольняв його за якістю. На електронну пошту було надіслано відео несправностей, які на думку позивача, унеможливлюють використання товару за його цільовим призначенням. Ознайомившись із відео, надісланого позивачем, проконсультувавшись із спеціалістами сервісного центру, 08.04.2024 року працівниками магазину відповідача було запропоновано позивачу звернутись до найближчого сервісного центру, що знаходиться в м. Києві або направити газонокосарку продавцю в м. Луцьк для діагностики несправностей та встановлення їх виникнення. Однак, позивач наполягав на повернення коштів за придбаний товар, і в результаті звернувся до суду з метою захисту прав споживача. Відповідач також наголосив, що зацікавлений у встановленні причин виникнення несправностей, готовий у разі встановлення обґрунтованості претензій на врегулювання вимог позивача у встановлений законом спосіб, однак без проведеної діагностики і встановлення усіх деталей технічних несправностей - це здійснити неможливо. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Положеннями ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Як вбачається із матеріалів, наданих позивачем, 03.04.2024 року було зроблено замовлення №tm101794 у ТОВ «Гуркіт ГРУН» на газонокосарку Classic 3.82SE вартістю 5 899,00 грн. та рукавиці робочі STIHL UNIVERS AL II вартістю 199,00 грн. (а.с. 14). Із квитанції №97НН-А1ХР-Е22Х-4Х86 від 04.04.2024 року вбачається, що [PERSON] здійснив платіж у розмірі 6 410,00 гривень. Як зазначив позивач та підтвердив відповідач, дані кошти були сплачені [PERSON] за оплату товару, шляхом накладеного платежу через ТОВ «НОВА ПЕЙ». До матеріалів справи, крім того, додано гарантійний талон на виріб газонокосарка Classic 3.82SE, артикул 112856, заводський номер 3Л17-005071, дата продажу 03.04.2024 року. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовано Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Позивач стверджує, що товар, який він отримав, неналежної якості, а саме, газонокосарка під час експлуатації самостійно відключається. Як вбачається із ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Якщо задовольнити вимогу споживача про заміну товару в установлений строк неможливо, споживач вправі на свій вибір пред`явити продавцю, виробнику (підприємству, що виконує їх функції) інші вимоги, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої цієї статті (ч.ч. 5, 6 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»). [PERSON] наголошував на тому, що газонокосарка Classic 3.82SE вартістю 5 899,00 грн. є товаром неналежної якості, а відповідач, в свою чергу, стверджував, що 08.04.2024 року працівниками магазину відповідача було запропоновано позивачу звернутись до найближчого сервісного центру, що знаходиться в м. Києві або направити газонокосарку продавцю в м. Луцьк для діагностики несправностей та встановлення їх виникнення, однак, позивач наполягав на поверненні коштів за придбаний товар. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. В даному випадку позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що придбаний ним у відповідача товар, а саме газонокосарка Classic 3.82SE вартістю 5 899,00 грн., є неналежної якості, містить недоліки або не відповідає заявленим характеристикам. Матеріали справи не містять доказів про те, які характеристики товару було заявлено при укладенні договору купівлі-продажу, та яким характеристикам не відповідає отриманий позивачем товар. Крім того, відсутні і докази того, що позивач звертався до відповідача із будь-якими вимогами. Також суд звертає увагу, що замовлення було оформлене післяплатою, тобто позивач мав змогу здійснити огляд товару перед його оплатою. У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23). Зважаючи на викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовної заяви відсутні. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а позивач звільнений від сплати судового збору, відтак, сума судового збору відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed