Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] є споживачем послуг із постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим на відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у відповідачки за адресою: [ADDRESS] , яка була проведена 31.07.2023 року, було виявлено розкрадання електричної енергії, що передбачено підпунктом 7 п.8.4.2 ПРРЕЕ а саме: «самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів до електромережі АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» з порушенням схеми обліку. Відповідачка підписала акт про порушення №006669 від 31.07.2023 року, у якому провину визнала, акт отримала, доказів відсутності причетності до встановленої схеми безобліового споживання не надала, зауважень в акті про порушення не зазначила, відтак погодилася із виявленим розкраданням електричної енергії. 08.08.2023 року комісією з розгляду акту про порушення №006669, було прийнято рішення про нарахування вартості не облікованої електричної енергії, тобто збитків, які спричиненні товариству за розкрадання електричної енергії у сумі 50516,48 грн.. Позивачем 11.08.2023 року на адресу відповідачки було направлено протокол про нарахування №65/23 від 08.08.2023 року, розрахунок та досудова претензія. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути вказану заборгованість із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», а також суму судових витрат. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надала, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг із постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим на відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.4-6). Під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у відповідачки за адресою: [ADDRESS] , яка була проведена 31.07.2023 року, було виявлено розкрадання електричної енергії, що передбачено підпунктом 7 п.8.4.2 ПРРЕЕ а саме: «самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів до електромережі АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» з порушенням схеми обліку. Згідно з п. 8.2.5 ПРРЕЕ, У разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки, оформлюється акт про порушення. Відповідачка підписала акт про порушення №006669 від 31.07.2023 року, у якому провину визнала, акт отримала, доказів відсутності причетності до встановленої схеми безобліового споживання не надала, зауважень в акті про порушення не зазначила, відтак погодилася із виявленим розкраданням електричної енергії (а.с.19-20). 08.08.2023 року комісією з розгляду акту про порушення №006669, було прийнято рішення про нарахування вартості не облікованої електричної енергії, тобто збитків, які спричиненні товариству за розкрадання електричної енергії у сумі 50516,48 грн. (а.с.15). Позивачем 11.08.2023 року на адресу відповідачки було направлено протокол про нарахування №65/23 від 08.08.2023 року, розрахунок та досудова претензія, що підтверджується листом та поштовим реєстром (а.с.16,17). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 4 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач електроенергії несе відповідальність за порушення правил користування електричною енергією згідно діючого законодавства України. Згідно з п. п. 5.2.1; 5.2.2 Правилами Позивач бере на себе зобов`язання надійно постачати Відповідачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності електроустановок Відповідача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а Відповідач зобов`язуються оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у терміни передбачені Правилами. Згідно з п. п. 5.5.5 Правил Відповідач зобов`язуються забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх внутрішніх електромереж, електроустановок та побутових електроприладів, забезпечувати безперешкодний доступ представникам енергопостачальника після пред`явлення ними службових посвідчень до квартири або до іншого об`єкту для обстеження приладу обліку, електроустановок та електропроводки, для здійснення заходів передбачених Правилами, забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них, своєчасно виконувати обґрунтовані вимоги постачальника електроенергії та вживати відповідних заходів для усунення виявлених порушень, узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки. Не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина друга статті 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди: тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позову про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., то суд виходить з наступного. В силу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України. Відповідно до ст. 22 Конституції України, воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається. За ч.2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. До позовної заяви АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» долучено договір про надання правової допомоги №210-ДЕ від 08.01.2021 року; додаткову угоду №4 від 27.04.2021 року до договору №210-ДЕ про надання правової допомоги від 08.01.2021 року; додаткову угоду №32 від 30.12.2022 року; додаткову угоду №9360-ДнОЭ/44 від 20.12.2023 року; акт №19/199/11121/23-ДнЕМ наданих послуг за період з 18.12.2023 по 17.04.2024 за договором №210-ДЕ про надання правової допомоги від 08.01.2021 року, відповідно до яких сума оплати за надані адвокатські послуги становить 8000,00 гривень та понесена позивачем. Суд вважає обґрунтованими заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 гривень. Європейський суд з прав людини зазначив, що присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України із відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved