Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] визнання дійсним договору дарування, у якому просить суду: - визнати дійсним договір дарування квартири від 20 січня 2022 року, згідно з яким [PERSON] подарував [PERSON] квартиру під номером [ADDRESS] загальною площею 89,7 м2 та житловою площею 42,5 м2. - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] право приватної власності на квартиру під номером [ADDRESS] загальною площею 89,7 м2 та житловою площею 42,5 м2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 січня 2022 року між Позивачем та Відповідачем було укладено в простій письмовій формі договір дарування квартири під номером [ADDRESS] , а також було досягнуто домовленість з усіх інших істотних умов для такого роду договорів. У відповідності до технічного паспорту від 14 вересня 2020 року виготовленого ФОП [PERSON] квартира під номером [ADDRESS] має загальну площу 89,7 м2 та житлову площу 42,5 м2. Після підписання договору дарування відбулося його фактичне виконання, Відповідач передав вище зазначене нерухоме майно та віддав ключі від житлового будинку, а також правовстановлюючі документи на нерухомість. Окрім цього, згідно вище зазначеного договору сторони погодилися провести його нотаріальне посвідчення у семиденний строк із моменту його укладення. Проте Відповідач, у визначений час і місце для нотаріального посвідчення договору не з`явився, документів, необхідних для його нотаріального посвідчення не надав, чим порушив досягнуті між сторонами домовленості. Неодноразові звернення Позивача до Відповідача з вимогою нотаріального посвідчення договору дарування нерухомого майна ігноруються Відповідачем з посилання на збройну агресію російської федерації та побоювання у зв`язку з цим перебувати в громадських місцях, що свідчить про безповоротнє ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та остаточну втрату Позивачем можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Ухвалою суду від 04 червня 2024 року провадження по справі було відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач по справі у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 20 січня 2022 року в с. Старокозаче між [PERSON] /Дарувальником/ та [PERSON] /Обдаровуваною/ було укладено в простій письмовій формі договір дарування квартири під номером [ADDRESS] . Вказаним договором дарування Дарувальник зобов`язується передати, а Обдаровувана зобов`язується прийняти у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] (п. 1 Договору). Пунктом 6 Договору встановлювалося, що сторони зобов`язуються в семиденний строк з`явитися до нотаріуса для укладення цього договору дарування в нотаріальній формі. У відповідності до технічного паспорту від 14 вересня 2020 року виготовленого ФОП [PERSON] квартира під номером [ADDRESS] має загальну площу 89,7 м2 та житлову площу 42,5 м2. Отже, фактично сторони домовились про усі суттєві умови договору, крім того, відбулось повне виконання договору, а саме: відповідач передав вище зазначене нерухоме майно та віддав ключі від житлового будинку, а також правовстановлюючі документи на нерухомість. Таким чином позивачка фактично вступила у володіння даним нерухомим майном та користується ним з моменту укладання договору. Через деякий час, позивачка зв`язалась з відповідачем з вимогою нотаріального посвідчення договору дарування нерухомого майна, проте вказані вимоги ігноруються відповідачем з посилання на збройну агресію російської федерації та побоювання у зв`язку з цим перебувати в громадських місцях. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність, що регламентовано ч. 1 ст. 717 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України, прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Згідно норм ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору дарування була досягнута угода по всіх істотних умовах, крім того відбулось повне виконання договору, а саме відповідач передав позивачці нерухоме майно та документи на нього, а позивачка прийняла майно, фактично вступила у володіння цим майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру під номером [ADDRESS] . З врахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved