Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, в обґрунтування якого вказала, що їй належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] . У липні 2023 року позивач вирішила продати вказану квартиру, проте при оформленні документів останній стало відомо, що на квартиру накладено обтяження у вигляді арешту, на підставі постанови б/н від 23.02.2001 року винесеної ВДВС Дзержинського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та в подальшому дана постанова про обтяження була зареєстрована 09.09.2006 року за №3710260 Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою. При цьому, [PERSON] жодного разу не була стороною виконавчого провадження, тим більше боржником, що підтверджується витягом із Єдиного реєстру боржників, а тому не вправі звернутися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України зі скаргою на постанову, дії державного виконавця . Про виконавче провадження, у межах якого було накладено арешт позивачу не відомо. Крім того, згідно відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіанального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.07.2023 року, перевіркою Автоматизованої системи Виконавчого провадження не виявлено виконавчих проваджень за якими [PERSON] є боржником. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що відділом державної виконавчої служби Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 09.09.2006 року за №3710260 внесено інформацію щодо арешту всього майна, яке належить [PERSON] . Надати інформацію про підстави винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не має можливості в зв`язку з тим, що виконавчі провадження та книги обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю, які перебували на виконанні до 2019 року знищено відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року. Таким чином, арешт квартири позбавляє позивачку гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, в зв`язку з чим воназмушена звернутись до суду з вимогами про зняття арешту з нерухомого майна. В судове засідання сторони не викликалися. Представником відповідача направлено на адресу суду заперечення, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки між відповідачем та позивачем немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право ніким не оспорюється, тому заява [PERSON] про зняття арешту повинна розглядатися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного або приватного виконавця. Представником позивача надано відповідь на заперечення відповідача, згідно якої зазначає, що відповідач зловживає наданими процесуальними правами , оскільки ухвалою Дзержинського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року, провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна було закрито. Роз`яснено позивачу право звернутися суду зі скаргою у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року в рамках даної цивільної справи ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] не є боржником в рамках жодного ВП, а виконавче провадження від 23.02.2001 року у рамках якого було накладено обтяження на майно знищено, а тому позивач правильно обрала спосіб захисту порушеного права, а саме зняття арешту в порядку ч.ч. 1,2,5 ст. 59 ЗУ «про виконавче провадження», а не шляхом подачі скарги на дії, бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши подані докази, суд дійшов наступного висновку. Так,судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором Дарування від 05.01.1993 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15-16, 17). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру за адресою: [ADDRESS] , накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за реєстраційним номером 3710260, який зареєстрований 09.09.2006 року реєстратором Перша криворізька державна нотаріальна контора на підставі постанов б/н від 23.02.2001 року винесеної ВДВС Дзержинського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.17) Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У пункті 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 3 червня 2016 року роз`яснено, що спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У пункті 2 вищевказаної постанови зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 5 Постанови, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60Закону України «Про виконавче провадження». Нормами ч.1,\~3\~статті 59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» визначено,\~що особа,\~яка вважає,\~що майно,\~на яке\~накладено арешт,\~належить їй,\~а не\~боржникові,\~може звернутися\~до суду\~з позовом\~про визнання\~права власності\~на це\~майно і\~про зняття\~з нього\~арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» перелічені вичерпні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Відповідно до положень ч.5ст.59Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.07.2023 року на запит адвоката Івахненка Ю.О. вбачається, що перевіркою Автоматизованої системи Виконавчого Провадження не виявлено виконавчих проваджень за якими [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] є боржником. За інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що ВДВС Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 09.09.2006 за №3710260 внесено інформацію щодо арешту майна, яке належить [PERSON] , однак надати інформацію про підстави винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження немає можливості, у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень та книг обліку виконавчих проваджень, які перебували на виконанні до 2019 року, відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 (а.с.19). Тобто, вищевказана відповідь підтверджує доводи сторони позивача про те, що позивач [PERSON] не є боржником у жодному виконавчому провадженні, що підтверджено перевіркою Автоматизованої системи Виконавчого Провадження, окрім того, виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на майно [PERSON] не існує, воно знищено, а тому суд вважає, що позивач, як власник майна на яке було накладено арешт у 2006 році у виконавчому провадженні, яке на теперішній час не існує, правильно обрала спосіб захисту порушеного права, а саме зняття арешту в порядку ч.ч.1, 2, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», а не шляхом подачі скарги надії, бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Отже, зважаючи на той факт, що позивачка позбавлена можливості отримати будь-яку інформацію щодо виконавчого провадження, в рамках якого на її майно було накладено заборону відчуження, зокрема, інформацію про стягувачів та боржників, суд доходить до висновку, що відповідач в даному випадку є належним, а спосіб захисту її порушеного права обрано вірно, а тому доводи відповідача суд не бере до уваги. У відповідності до ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі ст. 321 ЦК України. За нормою ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ч.1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що право власності позивача порушується, вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, відсутні підстави для продовження обтяження на майно, а тому суд доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, шляхом зняття арешту з нерухомого майна.

Outcome: approved