Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

20.01.2021р. [PERSON] , яка у зв`язку з одруженням 03.01.2022р. змінила прізвище на [PERSON] (далі - позивачка), звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про поділ спільного майна подружжя, в якому просила: 1) визнати за нею: - право власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] та 2/3 частини земельної ділянки під обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 4822384500:04:133:0001; - 1/2 частину на автомобіль Renault (РЕНО), державний номер [NUMBER] , білого кольору, стягнути з [PERSON] 1/2 частку вартості за яку був реалізований автомобіль, а саме 104 000 грн. 00 коп.; - 1/2 частку на автомобіль Volkswagen Caddy (Фольксваген Кадди), державний номер [NUMBER] , синього кольору, стягнути з відповідача 1/2 частку вартості, а саме 91 812 грн. 00 коп.; - 1/2 частку на трактор марки МТЗ Беларус з погрузчиками, стягнути з відповідача 1/2 частки вартості за яку був реалізований трактор та погрузчики, а саме 135 500 грн. 00 коп.; - 1/2 частки на грошові кошти в розмірі 94 637 грн. 50 коп., що були витрачені на придбання житлового будинку № 145, стягнути з відповідача; - 1/2 частки на грошові кошти в розмірі 25 000 грн. 00 коп., що були витрачені на викуп розпайованих часток у громадян, стягнути з відповідача; 2) визнати право власності на рухоме майно по списку, залишивши за позивачкою: - диван, вартістю 2 000 грн. 00 коп.; - пилосмок Самсунг, вартістю 5 000 грн. 00 коп.; - газову плиту вартістю 500 грн. 00 коп.; - люстри 3 штуки, вартістю 200 грн. 00 коп. кожна, всього на суму 600 грн. 00 коп.; - комп`ютер (монітор LG та процесор), вартістю 14 000 грн. 00 коп.; - шланги поливні 2 штуки, вартістю 3 000 грн. 00 коп.; - арку металеву, вартістю 5 000 грн. 00 коп.; - бочку на 10 кубів, вартістю 3 000 грн. 00 коп., на загальну суму 33 100 грн. 00 коп.; залишити за відповідачем: - меблеву стінку-спальню без антресолей, вартістю 7 000 грн. 00 коп.; - тумбочку під телевізор вартістю 200 грн. 00 коп.; - столик журнальний 2 штуки, вартістю 200 грн. 00 коп. кожен, всього на суму 400 грн. 00 коп.; - холодильник, вартістю 4 000 грн. 00 коп.; - кухонну стінку, вартістю 1 000 грн. 00 коп.; - газову плиту, вартістю 500 грн. 00 коп.; - електродуховку, вартістю 200 грн. 00 коп.; - мікрохвильову вартістю, 400 грн. 00 коп.; - пральну машину автомат, вартістю 3 000 грн. 00 коп.; - палас, вартістю 1 000 грн. 00 коп.; - покривало двоспальне вартістю 1 000 грн. 00 коп.; - плед 2 штуки по 300 грн. 00 коп. кожний, всього на суму 600 грн. 00 коп.; - ковдру двоспальну, вартістю 2 000 грн. 00 коп.; - набір посуду (тарілки у вигляді риб), вартістю 600 грн. 00 коп., на загальну суму 18 300 грн. 00 коп. Водночас 19.06.2024р. представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій позивачка відмовляється від таких позовних вимог: - поділу автомобіля Renault, державний номер [NUMBER] ; - стягнення частки в автомобілі Volkswagen Caddy, державний номер [NUMBER] ; - стягнення частки на трактор марки МТЗ Беларус з погрузчиками; - стягнення частки на грошові кошти в розмірі 94 637 грн. 50 коп., що були витрачені на придбання житлового будинку № 145; - стягнення коштів в розмірі 25 000 грн. 00 коп., що були витрачені на викуп розпайованих часток у громадян. В іншій частині позовні вимоги позивачка залишила без змін та просила їх задовольнити. Ухвалою суду від 20.06.2024р. прийнята відмова позивачки від позову в частині позовних вимог та закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на: - 1/2 частину на автомобіль Renault (РЕНО), державний номер [NUMBER] , білого кольору, стягнути з [PERSON] 1/2 частку вартості за яку був реалізований автомобіль, а саме 104 000 грн. 00 коп.; - 1/2 частку на автомобіль Volkswagen Caddy (Фольксваген Кадди), державний номер [NUMBER] , синього кольору, стягнути з відповідача 1/2 частку вартості, а саме 91 812 грн. 00 коп.; - 1/2 частку на трактор марки МТЗ Беларус з погрузчиками, стягнути з відповідача 1/2 частки вартості за яку був реалізований трактор та погрузчики, а саме 135 500 грн. 00 коп.; - 1/2 частки на грошові кошти в розмірі 94 637 грн. 50 коп., що були витрачені на придбання житлового будинку № 145, стягнути з відповідача; - 1/2 частки на грошові кошти в розмірі 25 000 грн. 00 коп., що були витрачені на викуп розпайованих часток у громадян, стягнути з відповідача. В решті позовних вимог, а саме в частині поділу рухомого майна, будинку [ADDRESS] та земельної ділянки під обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 4822384500:04:133:0001, позов обґрунтований таким. 07.06.2005р. між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. 15.12.2008р., в період шлюбу, подружжя придбало житловий будинок [ADDRESS] , за спільні кошти подружжя. Договір купівлі-продажу укладено між [PERSON] та [PERSON] за 40 000 грн. 00 коп. Житловий будинок був придбаний за кредитні кошти, отримані подружжям 16.12.2008р. згідно з договором № 148 про надання кредиту для купівлі житлового будинку у сільській місцевості. 26.01.2009р. право власності на житловий будинок було зареєстровано за відповідачем. 20.01.2020р. відповідач зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4822384500:04:133:0001, площею 0,25 га, що була виділена для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . Позивачка зареєстрована у спірному будинку з 2005 року, та відповідач - з 2000 року. Подружжя знаходячись у шлюбі разом сплачували кредит за житловий будинок. Відповідач працював офіційно директором будинку культури. Позивачка працювала у Врадіївському районному центрі соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді, а також за сумісництвом у школі керівником вокального та хореографічного гуртка, їздила працювати за кордон. 13.10.2020р. подружжя розлучилося. За період шлюбу, подружжя придбало за спільні кошти майно, питання про поділ якого ставить позивачка у прохальній частині позовної заяви. Для встановлення наявності спільного майна, було складено опис майна (побутової техніки, меблів, тощо) у складі комісії, що засвідчений підписами та печаткою Сирівської сільської ради. При цьому, позивачка вважає доцільним, включені до опису майна дитячі меблі, виключити з розподілу між подружжям та залишити дітям, а саме: дитячу стінку, дитячий палас, ліжко для сина, ліжко для доньки. Позивачка також вважає, що у зв`язку з тим, що з нею залишається проживати син, який одружений та чекає на народження дитини, а відповідач приховував та не дбав про забезпечення сім`ї матеріально, можливо відступити від рівності часток. Позивачка в судове засідання 19.06.2024р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про дату, час та місце судового розгляду. Водночас 18.06.2024р. звернулася до суду із заявою, в якій просила розглянути справу за її відсутності, оскільки не може з`явитися до суду 19.06.2024р. через зайнятість на роботі. В судовому засіданні 19.06.2024р. представник позивачки [PERSON] , враховуючи відмову позивачки від частини позовних вимог, підтримав позовні вимоги в частині поділу рухомого майна, згідно з переліком зазначеним у позовній заяві, та в частині визнання за позивачкою права власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] та 2/3 частини земельної ділянки під обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 4822384500:04:133:0001 підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та його представниця [PERSON] в судовому засіданні 19.06.2024р. зазначили, що відповідач визнає позовні вимоги в частині поділу рухомого майна, згідно з переліком зазначеним у позовній заяві, та в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки під обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 4822384500:04:133:0001. З огляду на графік відключень електроенергії по Врадіївській ТГ Первомайського району Миколаївської області (місце розташування суду), які застосовуються 19.06.2024р. в період з 14 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв., в судовому засіданні 19.06.2024р. оголошено перерву на 16 год. 00 хв. 20.06.2024р. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання 20.06.2024р. не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили. Водночас 19.06.2024р. представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивачки відсутності. Відповідач та її представниця [PERSON] в судове засідання 20.06.2024р. не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили. Водночас представниця відповідача [PERSON] 19.06.2024р. подала до суду заяву про розгляд справи за її та відповідача відсутності, в якій зазначила про визнання відповідачем позову в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] частину земельної ділянки кадастровий номер 4822384500:04:133:0001 та майна на загальну суму 33 100 грн. 00 коп. Дослідив матеріали справи, заслухав в судовому засіданні 19.06.2024р. пояснення учасників судового розгляду, перевірив законність визнання відповідачем позову, судом встановлено таке. Так, як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2005р. Новокостянтиновською сільською радою Братського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 07.06.2005р. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного [PERSON] було змінено на [PERSON] . З 09.11.2000р. відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта Громадянина України серії [NUMBER] виданим на ім`я [PERSON] 14.06.2012р. та адресною довідкою № 10 від 26.01.2021р. З 22.06.2005р. позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 407 від 31.07.2020р. виданою секретарем Сирівської сільської ради Борщ Н.А. Згідно з даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) сформованими Пенсійним Фондом України за період з 1999р. по 2007р. щодо застрахованої особи [PERSON] , вбачаються, зокрема, дані щодо сум заробітку позивачки для нарахування пенсії, її страхового стажу, сплачених страхових внесків останньою, а також дані щодо страхувальників, якими виступали: відділ освіти Врадіївської районної державної адміністрації, ВАТ Державний банк України Братське відділення, Вознесенське відділення ВАТ Держощадбанк, СТОВ імені Мічуріна, Врадіївський районний центр зайнятості, Врадіївський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, виборча комісія округу № 134 виборів Президента, приватне підприємство Сирове, Сирівська сільська виборча комісія, приватне підприємство Бастіон-В. 15.12.2008р. між [PERSON] , від імені якого за довіреністю № 1319 від 14.09.2007р. діяв [PERSON] (продавець), та [PERSON] (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за [ADDRESS] за 40 000 грн., які покупець зобов`язався сплатити продавцю з залученням коштів Спеціалізованої кредитно-фінансової господарської організації Миколаївський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі шляхом перерахування цим фондом повної суми грошових коштів на поточний рахунок продавця. Договір посвідчено приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області, та зареєстровано в реєстрі за № 1971. 16.12.2008р. між Спеціалізованою кредитно-фінансовою господарською організацією Миколаївський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON] , [PERSON] (позичальниками) укладено договір № 148 про надання кредиту для купівлі житлового будинку у сільській місцевості, за умовами якого фонд надає позичальнику кредит для купівлі житлового будинку за адресою [ADDRESS] в сумі 40 000 грн. терміном на 15 років з виплатою 3% річних. Договір посвідчений приватним нотаріусом Лавріненко М.І., номер у реєстрі нотаріальних дій 1971 та зареєстрований в реєстрі правочинів за № 3272633, що підтверджується договором № 148 про надання кредиту для купівлі житлового будинку у сільській місцевості від 16.12.2008р. 26.01.2009р. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право приватної власності, у частці 1/1, [PERSON] на житловий будинок загальною площею 78,6 кв.м. (житлова площа 40,3 кв.м) по [ADDRESS] , з визначенням підстави виникнення права власності - договір купівлі-продажу 1971 від 15.12.2008р., та реєстраційного номеру майна 3705998, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 240709932 від 16.01.2021р., витягом з державного реєстру правочинів № 6837372 від 15.12.2008р., інвентаризаційною справою № 109 на будинок по [ADDRESS] . 17.10.2018р. рішенням № 10 ХУШ сесії 7 скликання Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, за результатами розгляду заяви [PERSON] , на підставі ст. ст. 12, 40, 81, 118, 121 Земельного кодексу України, останньому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25га, в межах [ADDRESS] із земель комунальної власності Сирівської сільської ради. 20.12.2018р. ФОП [PERSON] [PERSON] виготовлено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , в межах Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. 21.01.2020р. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право приватної власності, у частці 1/1, [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4822384500:04:133:0001 площею 0,25 га, з визначенням підстав для державної реєстрації - рішення № 30 від 21.05.2019р. ХХІ сесії 7 скликання Сирівської сільської ради, номер запису про право власності 35520980, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 240709932 від 16.01.2021р. 13.10.2020р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 8, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] видане 13.10.2020р. Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Також судом встановлено, що позивачка, у зв`язку з одруженням 03.01.2022р., змінила прізвище на [PERSON] . До матеріалів справи позивачкою долучений як доказ рукописний документ за назвою Опис майна гр. [PERSON] та [PERSON] жителів с. Сирове Врадіївського району проведений депутатом Сирівської сільської ради [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з відміткою про відмову [PERSON] від його підписання, оформлений у виді таблиці, яка містить графи щодо порядкового номеру заявленої позиції, найменування позиції, її кількості та суми, зокрема: під порядковим номером 1 зазначено житловий будинок в кількості 1, сума якого кредит; під порядковим номером 2 - літня кухня в кількості 1, сума якої кредит; під порядковим номером 3 - недостроєний сарай в кількості 1, сума якого не визначена; під порядковим номером 4 - бочка 10 кубів в кількості 1 сума якої не визначена; під порядковим номером 5 - шланги поливні в кількості 2, сума яких 3 00 грн.; під порядковим номером 6 - арка, придбані матеріали в кількості 1 сума якої 5 000 грн.; під порядковим номером 7 - забор в кількості 1 вартість якого не визначена; під порядковим номером 8 - диван в кількості 1 вартість якого не визначена; під порядковим номером 9 -стенка без андресоля в кількості 1 вартість якої не визначена; під порядковим номером 10 - телевізор дарований на день народження в кількості 1, вартість якого не визначена; під порядковим номером 11 - ліжко придбане для сина в кількості 1 вартість якого не визначена; під порядковим номером 12 - стіл журнальний в кількості 1 вартість якого не визначена; під порядковим номером 13- палас, в кількості 1, вартість якого не визначена; під порядковим номером 14 - тумбочка під телевізор в кількості 1 вартість якої не визначена; під порядковим номером 15 - дитяча стенка в кількості 1 вартість якого не визначена; під порядковим номером 16 - ліжко придбане для доньки в кількості 1 вартість якого не визначена; під порядковим номером 17 - комп`ютер в кількості 1 вартість якого не визначена; під порядковим номером 18 - дитячий палас в кількості 1 вартість якого не визначена; під порядковим номером 19 - люстри в кількості 3 вартість яких не визначена; під порядковим номером 20 - пилосос (самсунг) в кількості 1 вартість якого не визначена; під порядковим номером 21 - холодильник в кількості 1 вартість якого не визначена; під порядковим номером 22 - кухонна стінка в кількості 1 вартість якої не визначена; під порядковим номером 23 - газова плита в кількості 2 вартість яких не визначена; під порядковим номером 24 - електродуховка в кількості 1 вартість якої не визначена; під порядковим номером 25 - мікроволновка в кількості 1 вартість якої не визначена; під порядковим номером 26 - пральна машинка в кількості 1 вартість якої не визначена; під порядковим номером 27 - ділянка для ОСГ по два га, кількість та вартість яких у графах не визначена. Згідно з квитанцією № 45214283 від 06.05.2021р. позивачкою внесено кошти в сумі 6 821 грн. 76 коп. на наступні реквізити: рахунок отримувача UA428999980313321458000614001, код отримувача 37992030, МФО отримувача 899998, назва послуги - бюджетний платіж, призначення 101:2743214548:02751440 повернення кредитів наданих з державного бюджету України індивідуальним сільськ [PERSON] Встановив вказані обставини, суд приходить до такого висновку. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Так, статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007р. № 11, визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.122007р. № 11). Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007р. № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 61 цього Кодексу, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. За вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Частинами 1, 2, 3 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. В постанові Верховного Суду України від 24.05.2017р. у справі № 6-843цс17 зроблено висновок про те, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 07.11.2018р. у справі № 405/2391/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі № 372/504/17. Згідно до вищевказаних висновків саме на відповідача як на одного з подружжя покладається тягар доказування обставин для спростування презумпції спільності права власності подружжя на житловий будинок з господарськими спорудами як придбаного в шлюбі майна. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статей 76, 80, 229 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст.77 ЦПК України). Так, з матеріалів справи, вбачається, що сторони з 07.06.2005р. перебували у шлюбі, який був розірваний 13.10.2020р. Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.12.2008р., на ім`я відповідача [PERSON] придбано майно у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] . 16.12.2008р. між Спеціалізованою кредитно-фінансовою господарською організацією Миколаївський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON] , [PERSON] (позичальниками) було укладено договір № 148 про надання кредиту для купівлі житлового будинку у сільській місцевості, за умовами якого фонд надає позичальнику кредит для купівлі житлового будинку за адресою [ADDRESS] . 17.10.2018р. рішенням № 10 ХУШ сесії 7 скликання Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, за результатами розгляду заяви [PERSON] , на підставі ст. ст. 12, 40, 81, 118, 121 Земельного кодексу України, останньому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25га, в межах [ADDRESS] із земель комунальної власності Сирівської сільської ради. 20.12.2018р. ФОП [PERSON] [PERSON] виготовлено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , в межах Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. 21.01.2020р. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право приватної власності, у частці 1/1, [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4822384500:04:133:0001 площею 0,25 га, з визначенням підстав для державної реєстрації - рішення № 30 від 21.05.2019р. ХХІ сесії 7 скликання Сирівської сільської ради, номер запису про право власності 35520980, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 240709932 від 16.01.2021р. Таким чином, матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що під час перебування сторін в шлюбі, відповідач уклав договір купівлі-продажу, згідно якого придбав житловий будинок, який був зареєстрований за ним. Крім цього відповідач, в внаслідок приватизації земельних ділянок комунальних власності, отримав у приватну власність земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку. У постанові від 02.02.2023р. у справі № 370/1339/20 Верховний Суд зазначив, що відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004р. № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010р. № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу superficies solo cedit - збудоване на землі слідує за нею. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 461/2328/16-ц (провадження № 61-42538св18), від 26.12.2019р. у справі № 364/515/19 (провадження № 61-19224св19), від 19.11.2020р. у справі № 686/9580/16-ц. Таким чином, враховуючи набуття спірного майна в шлюбі, а також відсутність належних доказів, які б доводили факт придбання будинку за рахунок особистих коштів відповідача, суд приходить до висновку про не спростування відповідачем презумпції статусу спірного майна (житлового будинку по [ADDRESS] , як спільного майна подружжя, та достатність критеріїв, які дозволяють надати вищевказаному майну саме такий статус, а тому позивачка має право на поділ будинку та земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 їх часток. Щодо вимоги про визнання за позивачкою права власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] та 2/3 частини земельної ділянки під обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 4822384500:04:133:0001, в порядку відступу від засад рівності часток подружжя та збільшення її частки у цьому майні в порядку, визначеному ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України, з підстав проживання з нею сина, який одружений та чекає на народження дитини, а також з підстав того, що відповідач, як стверджує позивачка, приховував, не дбав про забезпечення сім`ї матеріально, то суд не вбачає підстав для відступу від рівності часток подружжя при вирішення заявлених вимог в цій частині, виходячи з наступного. Згідно ч. 2-3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до правових позиції викладених у постанові Верховного Суду від 27.12.2019р. (справа №297/2837/17), та у постанові Верховного Суду від 02.03.2020р. (справа №448/1722/16-ц) встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивач не довела. Отже, спірна квартира була придбана подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає. Позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів про те, що є підстави для відступу від засади рівності часток подружжя, зокрема, що відповідач приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, і судом не встановлено таких підстав, передбачених ч. 2 ст. 70 СК України. А проживання з нею повнолітнього працездатного сина, який є одруженим, та чекає на народження дитини, в розумінні ч. 3 ст. 70 СК України, не є тими обставинами, які б давали суду підстави збільшити частку у майні позивачки. При цьому, враховуючи приписи ст.ст. 12, 13 та 175 ЦПК України, суд не бере до уваги твердження позивачки висловлені усно під час судового розгляду, про необхідність відступу від засад рівності часток подружжя, так як вона після розірвання шлюбу сплатила більшу частину коштів отриманих в кредит для придбання житлового будинку, оскільки позивачка в позовній заяві жодним чином не посилалася на вказані обставини як обґрунтування позовних вимог. Вимога позивачки про поділ спільного рухомого майна згідно списку наведеного в позовній заяві, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, а також те, що відповідач визнав позов цій частині, підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмовив позові - на позивача. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В матеріалах справи відсутні будь-які заяви відповідача про не співмірність витрат на професійну правничу допомогу, а суд за власною ініціативою позбавлений можливості вирішувати питання щодо співмірності та розумності судових витрат, які не оспорюються ним. Тож, враховуючи, що судом позовні вимоги задоволені частково, в частині поділу будинку по [ADDRESS] , у частці по за кожним з подружжя, що відповідає вартості в грошовому виразі 34466 грн., та складає 12,75 % від заявлених вимог, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 675 грн. 75 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн. 00 коп., що підтверджені копіями договору № 21 про надання правової допомоги від 29.10.2020р., актом надання послуг від 18.01.2020р., квитанціями до прибуткового касового ордера № 21 від 09.10.2020р. та № 57 від 05.11.2020р., підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1 275 грн. 00 коп. (12,75 %).

Outcome: partial