Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивач, від імені якого діє представник адвокат Соломонюк С.А., звернувся до суду з позовом, в якому просив: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт не проживання [PERSON] у будинку [ADDRESS] , разом із його батьком [PERSON] на момент смерті (відкриття спадщини), тобто [INFO] , та протягом двох років до його смерті; встановити факт, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, хто прийняв спадщину за своїм померлим [INFO] батьком [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] є сином померлого [INFO] [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно яке складається із земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3763 га, кадастровий номер 1822386800:06:000:0181, та площею 0,6913 га, кадастровий номер 1422083300:01:000:0947, розташованих на території Іршанської ТГ (попередньо Шершнівська сільська рада). При зверненні до нотаріуса із заявою, щодо прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки разом із батьком [PERSON] на день його смерті був зареєстрований [PERSON] , який є сином спадкодавця та є таким, що можливо прийняв спадщину за законом відповідно до\~ст.1268 ЦК України. Як зазначає представник позивача, станом на момент відкриття спадщини [PERSON] не проживав зі спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] . Факт не проживання позивача із спадкодавцем останні три роки підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, що також можуть підтвердити свідки. Оскільки на час смерті спадкодавця [PERSON] відповідач не проживав за місцем своєї реєстрації, тобто не мешкав разом зі спадкодавцем останні три роки, у позивача виникла необхідність встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , постійно не проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] на момент смерті останнього - [INFO] . Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 02.04.2024 відкрито загальне позовне провадження за даним позовом та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання, що було призначене на 23.04.2024 та 23.05.2024 відповідач повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату і час судового розгляду шляхом направлення рекомендованої поштової кореспонденції та розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада України», клопотань до суду не заявив, про поважні причини неявки в суд не повідомив. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без її участі. Суд ухвалив провести підготовче судове засідання без участі сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи та третьої особи. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23.05.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування від приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Наталії Адамівни копії спадкової справи, зареєстрованої у Спадковому реєстрі за №70299002 (номер у нотаруса 11/2023), заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , закрито підготовче провадження по справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання рекомендованим листом судових повісток за адресою реєстрації, які повернулися до суду без вручення, та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті\~судової влади України. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Згідно п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву сторони позивача, яка не заперечувала проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Згідно\~ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Білоцерківським міським РАГС Київської області області 30.07.1964 року. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Новоборівської селищної ради Житомирської області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 76 роки, про що 13.02.2023 року складено відповідний актовий запис № 15. На виконання ухвали Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23.05.2024 приватним нотаріусом Кулініч Н.А. суду надано копію спадкової справи № 11/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] долучено до матеріалів справи. З матеріалів спадкової справи слідує, що 21.02.2023 року приватним нотаріусом Кулініч Н.А. на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини, відкрито спадкову справу № 11/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71561218 від 21.02.2023 року. Дружина померлого [PERSON] [PERSON] , будучи спадкоємцем за законом, від прийняття спадщини відмовилась на користь [PERSON] , про що свідчить наявна в матеріалах спадкової справи заява [PERSON] від 10.03.2023 року. До матеріалів спадкової справи долучено копію державного акту на право власності на земельну ділянку (кадастрові номери 1822386800:06:000:0181 та 1422083300:01:000:0947) загальною площею 3,0048 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шершнівської сільської ради, серії ЯГ №770337, виданого [PERSON] 15.10.2008 року на підставі розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації від 23.02.2007 року № 68. 02.02.2024 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Н.А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 35/02-31, якою відмовлено [PERSON] в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкові земельні ділянки після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки крім нього, іншим спадкоємцем, який також прийняв спадщину за законом, є син спадкодавця [PERSON] відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, як такий, що зареєстрований із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті, що підтверджує факт їх спільного постійного проживання із спадкодавцем станом на день відкриття спадщини. Згідно довідки виконкому Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 136/08-10 від 22.02.2023 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Також відповідно до вказаної довідки [PERSON] , який помер [INFO] постійно був зареєстрований та проживав по день смерті за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті в будинку були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства в [ADDRESS] від 20.03.2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за даною адресою не проживають останні два роки. Згідно з актом актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства в [ADDRESS] від 12.02.2024 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , за даною адресою не проживає останні три роки. Допитаний в судовому засідання у якості свідка [PERSON] повідомив, що адреса реєстрації місця проживання його брата [PERSON] за місцем реєстрації місця проживання їхнього батька [PERSON] була формальною. Батько зареєстрував [PERSON] за адресою реєстрації свого місця проживання у 2007 році, однак [PERSON] за вказаною адресою ніколи не проживав. Фактичне місце проживання [PERSON] знаходилось у селищі Іршанськ, де він проживав близько восьми років. На даний час місце проживання [PERSON] йому невідоме. Свідок [PERSON] повідомила, що вона працює на посаді начальника фінансового відділу Новоборівської селищної ради та знала померлого [PERSON] , а також [PERSON] . [PERSON] до 2021 року проживав на підприємстві свого батька [PERSON] та вона його періодично бачила в селищі Нова Борова. З 2021 року [PERSON] виїхав з селища Нова Борова та на даний час там не проживає. Свідок [PERSON] , дружина позивача [PERSON] , повідомила, що [PERSON] зареєстрований в селищі Нова Борова за адресою реєстрації його батька [PERSON] , однак фактично там не проживав, час від часу приходив гостювати до батька. [PERSON] проживав на території підприємства, де батько був директором, спільного господарства з батьком він не вів. З 2021 року вона не зустрічала [PERSON] взагалі, його місце перебування їй невідоме, на похорон до батька він не приїжджав. Свідок [PERSON] повідомив, що проживає по сусідству з підприємством, на території якого проживав [PERSON] . Наскільки йому відомо, [PERSON] з батьком не проживав. З 2019 року він [PERSON] не зустрічав, на похорон до батька [PERSON] не приїжджав. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, оцінивши всі зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини\~є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Судом встановлено, що визначений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач [PERSON] не звертався. Спадкову справу №11/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] заведено 21.02.2023 року на підставі заяви позивача [PERSON] . Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого\~ 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.\~У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та відповідач [PERSON] були зареєстровані по [ADDRESS] . Водночас, фактичне місце проживання [PERSON] було відмінним, останні роки він не проживав з батьком за цією адресою, а проживав за іншими адресами. Наведені обставини підтверджуються показаннями свідків, матеріалами справи та відповідачем не спростовано. Отже, оскільки [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , на день смерті спадкодавця [PERSON] був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися місцем його постійного проживання, тому у суду відсутні підстави вважати, що [PERSON] відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України прийняв спадщину, що відкрилася після смерті батька. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом\~у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У свою чергу з приводу позову [PERSON] про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем та факту, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, хто прийняв спадщину після смерті [PERSON] , суд зазначає наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування. Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Предметом позову [PERSON] визначив вимогу про встановлення факту непроживання [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, хто прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагався довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом на підставі поданої ним 21.02.2023 року нотаріусу заяви про прийняття спадщини, що свідчить про відсутність порушень його прав щодо прийняття спадщини як спадкоємця за законом. Вимоги позивача щодо встановлення факту непроживання зі спадкодавцем та факту, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, хто прийняв спадщину після смерті [PERSON] , не є належним способом судового захисту позивача у розумінні статті 16 ЦК України. Вказане є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові суду від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 (провадження № 61-12472св22). Окрім того, відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого\~ 2012 року № 296/5 при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви (підпункти 3.13-3.15 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку). Відтак, прийняття спадщини позивачем [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] не позбавляє відповідача [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом, який фактично не прийняв спадщину, права звернутися до суду з відповідним позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. У свою чергу, саме на нотаріуса покладено обов`язок по встановленню кола спадкоємців, яке за певних обставин може бути змінено. Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем та факту, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, хто прийняв спадщину після смерті [PERSON] , не є належним способом судового захисту позивача у розумінні статті 16 ЦК України. Вимоги про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом як за єдиним спадкоємцем позивач не заявляв. З огляду на викладене, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed