Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

У червні 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно зі згаданих відповідачів на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», надалі ПАТ КБ «Надра», заборгованості за кредитним договором № 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року у розмірі 37 438,23 доларів США та 370 357,20 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) 25 280,97 доларів США; заборгованість за відсотками (у тому числі прострочена) 6 251,35 доларів США; заборгованість з комісії (в тому числі прострочена) 595,11 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту 179 423,64 гривень та штраф за порушення умов кредитного договору -82 408,43 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] , надалі Позичальник, був укладений кредитний договір № 10/15/07- Ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 40 000,00 доларів США зі сплатою відсотків в сумі 14,49 % річних на строк до 21 березня 2021 року. 20 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] , була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору № 10/15/07- Ф від 21 березня 2007 року. Відповідно до п.1.1. Додаткової угоди Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у сумі 36 112,65 доларів США зі сплатою 14,49 % річних. Цього ж дня, зокрема 20 вересня 2012 року в якості забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» банком та [PERSON] , [PERSON] , надалі Поручителі було укладено окремі договори поруки, відповідно до умов яких поручителі зобов`язувались перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору. Посилаючись на те, що відповідачі свої зобов`язання не виконали, у зв`язку із чим станом на 01 серпня 2016 року утворилась заборгованість, ПАТ КБ «Надра» просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 18 липня 2017 року відкрито провадження за позовом публічного акціонерного товариства «Надра» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено засідання на 15 серпня 2017 року. 23 лютого 2018 року суд ухвалив проводити розгляд вищевказаної цивільної справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою підготовчого засідання від 10 квітня 2018 року у вказаній справі задоволено клопотання про витребування доказів в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни. 23 травня 2019 року винесено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 09 липня 2019 року. Ухвалою від 24 вересня 2020 року залучено правонаступника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн». 23 травня 2023 року винесено ухвалу про повернення до стадії підготовчого провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 04 вересня 2023 року в судовому засіданні залучено правонаступника позивача товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс». 26 червня 2024 року ухвалою суду заяву позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» про відмову в частині позовних вимог та закриття провадження в частині стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року прийнято. Провадження по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито в частині стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. У відзиві на позовну заяву від 25 вересня 2018 року відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що жодних документів як поручитель за кредитним договором за № 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року не підписував, підпис від його імені на договорі поруки виконаний невідомою відповідачу особою. Також зазначив, що позивач звернувся із позовною вимогою лише 19 червня 2017 року, відповідно порука за Договором поруки від 21 березня 2007 року, яким ним не укладався, вважається припиненою відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України. 23 квітня 2019 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Возняк В.Й. звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, посилаючись що перебіг позовної давності для щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, що слідує з аналізу розрахунку заборгованості, наданої позивачем. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю зіславшись на обставини викладені у позовні заяві. Додатково пояснила, що заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Возняк В.Й. про застосування строку позовної давності безпідставна оскільки відповідно п.1.1 додаткової угоди №1 до кредитного договору № 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року визначено кінцевий термін повернення кредиту визначено сторонами 21 березня 2017 року. Крім цього, як вбачається із розрахунку заборгованості за вищевказаний кредитним договором наявним у матеріалах справи станом на 01 червня 2017 року Позичальником тіло кредиту в останнє було сплачено дійсно 17 червня 2014 року, проте фактично Позичальником в останнє 01 травня 2017 року було сплачено комісію Щодо невідповідності розрахунку заборгованості за вищевказаний кредитним договором позовним вимогам, звертає увагу суду на те, що у описовій частині позовної заяви вірно зазначена заборгованість за кредитним договором, у розмірі 37 438,23 доларів США та 370 357,20 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) 25 280,97 доларів США; заборгованість за відсотками (у тому числі прострочена) 11 155,97 доларів США, помилково зазначено у прохальній частині заяви 6 251,35 доларів США; заборгованість з комісії (в тому числі прострочена) 1 001,29 доларів США, помилково -595,11 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту 239 700,74 гривень, помилково - 179\~423,64 гривень та штраф за порушення умов кредитного договору -130\~657,08 гривень , помилково -82\~408,43 гривень. Вважає, зазначені суми заборгованості по сплаті відсотків, по сплаті комісії, пеню за прострочення сплати кредиту та штраф за порушення умов кредитного договору в описовій частині позовної заяви опискою. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, зокрема просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року у розмірі 37 438,23 доларів США та 370\~357,20 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала, про розгляд справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзиву, тому, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Возняк В.Й. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив у повному обсязі, зіславшись на невідповідність розрахунку сум заборгованості за вищевказаний кредитним договором позовним вимогам. Крім цього, представник відповідача зазначив, що відповідачі [PERSON] та його довіритель [PERSON] були позбавлені можливості своєчасно виконувати свої зобов`язання перед Банком в період ліквідації останнього. Додатково зазначив, що у задоволенні позовних вимог до його довірителя слід відмовити у зв`язку із припиненням договору поруки, оскільки 20 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] , була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору № 10/15/07- Ф від 21 березня 2007 року. Просить також відмовити у задоволенні позовних вимог, застосовувавши строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 21 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] , надалі Позичальник, був укладений кредитний договір № 10/15/07- Ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 40 000,00 дол. США зі сплатою відсотків в сумі 14,49 % річних на строк до 21 березня 2021 року. (а.с.9,10 т.1). 20 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] , була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору № 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року. Відповідно до п.1.1. Додаткової угоди Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у сумі 36 112,65 доларів США зі сплатою 14,49 % річних.(а.с.13-18 т.1). Відповідно до пунктів 3.3, 3.3.2, 3.3.3 вищевказаного кредитного договору від 21 березня 2007 року позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені пунктами 1.3.1.,1.3.2. цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок банку суми мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 661,67 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 05 числа місяця, наступного за тим, в якому було здійснене нарахування відсотків. Відповідно до пункту 1.3.2. кредитного договору плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,1 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у пункті 1.1 цього Договору. Плата сплачується в повному обсязі за кожний календарний місяць протягом якого Позичальник користувався Кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався Кредитом. Пунктом 4.3.11 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язаний сплатити одноразово не пізніше дати видачі кредиту комісію за управління кредитом у розмірі 1,0 % від суми кредиту, зазначеної у пункті 1.1 договору. В якості забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором 20 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов яких відповідач [PERSON] , як поручитель зобов`язувався перед банком відповідати за виконання позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору (а.с.21 т.1). Із заяви на видачу готівки №б\\н від 21 березня 2007 року вбачається, що позивач повністю виконав своє зобов`язання перед [PERSON] , проте остання належним чином свої зобов`язання не виконала, у зв`язку із чим банк звернувся до суду з цим позовом. 17 липня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір №GL48N718070_I_2 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло права вимоги за кредитним договором № 6М/2007/840-МКЛ/592 від 15.08.2007 року, права заставодержателя за договором застави, права іпотекодержателя за договорами іпотеки, укладених у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника (а.с. 20-11 т.3). У свою чергу, 17 липня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».укладено договір №GL48N718070_І_2-N про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло права вимоги за кредитним договором 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року, права заставодержателя за договором застави, права іпотекодержателя за договорами іпотеки, укладених у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника (а.с. 22-24 т.3). Крім цього, 11 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Цикл фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL48N718070_І_2-NС , відповідно до якого ТОВ «Цикл фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року, права заставодержателя за договором застави, права іпотекодержателя за договорами іпотеки, укладених у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника (а.с. 128-140 т.4). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором №10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року належним чином не виконувала, погашала заборгованість не в повному обсязі та з порушенням строків. Згідно випискам по рахункам відповідача за кредитним договором 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року в період дії договору здійснювався рух коштів, отже відповідач користувався кредитом, проте належним чином не виконував, погашав заборгованість не в повному обсязі та з порушенням строків. Згідно з наданим банком розрахунком станом на 01.06.2017 року загальна сума заборгованості відповідача за договором 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року становить 51 514,74 доларів, в тому числі: заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) 25 280,97 доларів США; заборгованість за відсотками (у тому числі прострочена) 11 155,97 доларів США, заборгованість з комісії (в тому числі прострочена) 1 001,29 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту 9 110,52 доларів США та штраф за порушення умов кредитного договору -4 966,00 доларів США. Також зазначено курс 1 дол. США відповідає 26,310335 грн. Відповідно у розрахунку визначено загальну суму заборгованості відповідача [PERSON] із врахуванням курсу долара у гривневому еквіваленті у розмірі 1 355 370,15 гривень. За відсутності доказів, які б спростовували поданий позивачем розрахунок заборгованості перед банком за укладеними договорами, суд не має підстав піддавати його сумніву. Разом з тим, 11 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Цикл фінанс» укладено договір факторингу №GL48N718070_І_2-NС відповідно до п.1.1 якого ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» передав ТОВ «Цикл Фінанс» за плату належні банку права вимоги до боржників за кредитними договорами (Портфель заборгованості). Згідно з п.2 договору факторингу портфелем заборгованості є сукупність невиконаних грошових зобов`язань боржників про кредитним договорам, які складаються із заборгованості боржників за тілом (основною сумою) кредиту, за неоплаченими відсотками за користування кредитом, платою (комісією) за ведення кредитної справи, а також за неоплаченою неустойкою. Правом вимоги є право грошової вимоги строк платежу за якою настав(наявна вимога) та право грошової вимоги, яке виникне у майбутньому (майбутня вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла та виникне на підставі укладених боржниками кредитних договорів. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відступило ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року на загальну суму 1 361 654,01 гривень. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] користувалась кредитними коштами в рамках кредитного договору № 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року в межах строку його дії визначеного умовами договору до 21 березня 2017 року. При визначенні суми заборгованості відповідача перед позивачем суд виходить з наступного. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Зазначені випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки позивач просить стягнути заборгованість в період кредитування за кредитним договором №10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року, тобто в період правомірного користування кредитними коштами під час строку дії договору, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в розмірі 25 280 доларів США 97 центів (заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) визначена станом на час укладення договору факторингу за вищезгаданим кредитним договором. Суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками (у тому числі прострочена) 6 251,35 доларів США; заборгованість з комісії (в тому числі прострочена) 595,11 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту 179 423,64 гривень та штраф за порушення умов кредитного договору -82 408,43 гривень не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, тобто неправомірного користування грошовими коштами, врегульовані ст.625 ЦК України. Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима. Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за наданий кредит, а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Відповідно до ст.ст. 12, 13,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками (у тому числі прострочена) 6 251,35 доларів США; заборгованість з комісії (в тому числі прострочена) 595,11 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту 179 423,64 гривень та штраф за порушення умов кредитного договору - 82 408,43 гривень представник позивача у судовому засіданні посилається на те, що у описовій частині позовної заяви вірно зазначена заборгованість за кредитним договором, у розмірі 37 438,23 доларів США та 370 357,20 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) 25 280,97 доларів США; заборгованість за відсотками (у тому числі прострочена) 11 155,97 доларів США, помилково зазначено в прохальній частині заяви 6 251,35 доларів США; заборгованість з комісії (в тому числі прострочена) 1 001,29 доларів США, помилково - 595,11 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту 239 700,74 гривень, помилково 179 423,64 гривень та штраф за порушення умов кредитного договору -130 657,08 гривень , помилково -82 408,43 гривень. Вважає, зазначені суми заборгованості по сплаті відсотків, по сплаті комісії, пеню за прострочення сплати кредиту та штраф за порушення умов кредитного договору у прохальній частині позовної заяви опискою. Зазначена сума заборгованості також підтверджується долученим до справи розрахунком заборгованості відповідача [PERSON] станом на 01 червня 2017 року. Статтею 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, зокрема, змагальність та диспозитивність. Частина п`ята статті 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільно-процесуальне законодавство не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Позовна вимога була сформована у позовній заяві наступним чином стягнути з відповідачів в тому числі заборгованість за відсотками (у тому числі прострочена) 6 251,35 доларів США; заборгованість з комісії (в тому числі прострочена) 595,11 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту 179 423,64 гривень та штраф за порушення умов кредитного договору - 82 408,43 гривень. Доводи представника позивача у судовому засіданні про допущену описку в описовій частині позовної заяви не заслуговують на увагу, оскільки із змісту ч.2 ст. 49 ЦПК України вбачається, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Однак представник позивача зазначеним правом не скористалась. Крім цього, суд звертає увагу на невідповідність розрахунку сум заборгованості за до кредитного договором за №10/15/07 Ф від 21 березня 2007 року, долученого до матеріалів справи, на загальну суму 51 514,74 доларів США, що еквівалентно 1 355 370,15 гривень як позовним вимогам так і витягу з реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відступило ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 10/15/07-Ф від 21 березня 2007 року на загальну суму 1 361 654,01 гривень. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками (у тому числі прострочена), заборгованість з комісії (в тому числі прострочена), пеня за прострочення сплати кредиту та штрафу за порушення умов кредитного договору за недоведеністю. Щодо солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителя. Частиною першою\~статті1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з\~частиною першою\~статті651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини першої статті\~654\~ЦК\~України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті\~554\~ЦК\~України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За положеннями\~частини першої\~статті559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У постанові від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц (провадження № 14-243цс19), на яку посилався заявник у касаційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. При цьому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності). Збільшення цієї відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту». Також у\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~26\~червня 2019\~року у\~справі №\~2-588/10\~(755/18438/16-ц)\~(провадження\~№ 14-275цс19)\~сформульований висновок,\~що «до\~припинення поруки\~призводять такі\~зміни умов\~основного зобов`язання\~без згоди\~поручителя,\~які призвели\~до збільшення\~його обсягу\~відповідальності.\~Збільшення відповідальності\~поручителя внаслідок\~зміни основного\~зобов`язання\~виникає в\~разі:\~підвищення розміру\~процентів;\~відстрочення виконання,\~що призводить\~до збільшення\~періоду,\~за який\~нараховуються проценти\~за користування\~чужими грошовими\~коштами;\~установлення (збільшення\~розміру)\~неустойки;\~встановлення нових\~умов щодо\~порядку зміни\~процентної ставки\~в бік\~збільшення тощо.\~Отже,\~у зобов`язаннях,\~у яких\~беруть участь\~поручителі,\~збільшення кредитної\~процентної ставки\~навіть за\~згодою банку\~та боржника,\~але без\~згоди поручителя\~або відповідної\~умови в\~договорі поруки,\~не дає\~підстав покладення\~на останнього\~відповідальності за\~невиконання або\~неналежне виконання\~позичальником своїх\~зобов`язань\~перед банком.\~Висновок про\~припинення поруки\~на підставі\~частини першої\~статті559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам потрібно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання». Суд не погоджується із доводами представника відповідача [PERSON] адвоката Возняка В.Й. про припинення порука у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, оскільки 20 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] , була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору № 10/15/07- Ф від 21 березня 2007 року. Суд звертає увагу, що якості забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором 20 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов яких відповідач [PERSON] , як поручитель зобов`язувався перед банком відповідати за виконання позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору № 10/15/07 Ф від 21 березня 2007 року та Додаткової угоди №1 до кредитного договору№ 10/15/07 Ф від 19 вересня 2012 року (а.с.21 т.1). Відповідно, суд не погоджується з вищезазначеним твердженням представника відповідача, що переукладення угоди поруки призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. При таких обставинах поручитель повинен нести відповідальність за невиконання позичальником умов кредитного договору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 20 330,55 гривень. Відповідно пропорційно розміру задоволених вимог слід стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6717 (шість тисяч сімсот сімнадцять) гривень 15 копійок по 3 358 (три тисячі триста п`ятдесят вісім) гривень 58 копійок з кожного. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial