Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 734 547, 77 грн. безпідставно отриманих коштів. Посилається в позові на те, що 01 червня 2007 року між ЗАТ`ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-004/146/2007, за умовами якого банк надав позивальнику кредит у розмірі 30 000, 00 доларів США строком до 01 червня 2027 року. 01 червня 2007 року був укладений договір іпотеки № PCL-004/146/2007, за яким позичальник [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 05 листопада 2010 року відповідач набув права вимоги за вказаним кредитним договором. [INFO] [PERSON] померла. У зв`язку з цим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було направлено до нотаріальної контори вимогу від 24 січня 2012 року про надання відомостей про прийняття спадщини. Відповідно до спадкової справи №69/2012 року спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , до відома якої було доведено вимогу кредитора. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 28 березня 2019 року був задоволений позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу спадкодавця в розмірі 36 625, 58 доарів США. Звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Рішення суду набрало законної сили 10 травня 2019 року. 19 серпня 2019 року судом був виданий виконавчий лист, який перебував у нього на виконанні. 16 жовтня 2019 року ним було відкрито виконавче провадження та вчинено ряд виконавчих дій, направлених на виконання рішення суду, в тому числі описано та арештовано іпотечне майно - спірну квартиру. 27 жовтня 2020 року ним було сформовано в СЕТАМ заявку на розміщення лоту - нерухомемайно за адресою: [ADDRESS] . 30 листопада 2020 року відбулися електронні торги з реалізації квартири, переможцем яких визнано [PERSON] 04 грудня 2020 року ним у межах виконавчого провадження ВП № [NUMBER] був складений Акт про реалізацію предмета іпотеки. Переможцем електронних торгів на його рахунок, як приватного виконавця, було сплачено кошти в загальному розмірі 808 555, 55 грн. Платіжним дорученням № 725 від 04 грудня 2020 року на рахунок ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з вказаної суми було перераховано 4 000, 00 грн. в рахунок повернення авансового внеску, а платіжним дорученням №726 від 04 грудня 2020 року 730 547,77 грн. вартості реалізованого майна. 14 грудня 2020 року [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. було видано свідоцтво про право власності на квартиру. Рішенням Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 березня 2019 року було скасоване, ухвалене нове, яким у позові було відмовлено. Вказане рішення суду відповідачем не оскаржувалося. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 18 січня 2023 року був частково задоволений позов [PERSON] , визнано недійсними електронні торги за лотом №450248 із реалізації квартири, акт від 04 грудня 2020 року про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1555, видане 14 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. Рішення суду набрало законної сили 20 лютого 2023 року. В зв`язку з набуттям рішенням суду законної сили у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виник обов`язок повернути на його рахунок грошові кошти, отримані внаслідок реалізації нерухомого майна в розмірі 734 547, 77 грн. З урахуванням того, що кошти відповідачем повернуті не були, просить задовольнити позов. Позов був зареєстрований судом 28 листопада 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 01 грудня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали заяви, якими просять розглядати справу в їх відсутності. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності позивача та представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Законом України « Про виконавче провадження» визначено, що при здійсненні виконавчого провадження державний виконавець, зокрема, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством Згідно з ч.1 ст.62 Закону реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. З точки зору закону реалізація майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, результат проведення процедури прилюдних торгів є правочином. Частиною 1 ст. 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч.4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу, що укладається на організованих ринках капіталу та організованих товарних ринках, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і договорів купівлі-продажу фінансових інструментів, укладених поза організованим ринком, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц, за змістом ч.2 ст.638 , ч.1 ст.640 ЦК України моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу та дії, спрямовані на передання такого майна у володіння покупця, що підтверджують відповідний протокол, акт про проведені прилюдні торги та державна реєстрація права власності за покупцем, а не свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-004/146/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000, 00 доларів США строком д 01 червня 2027 року. В цей же день між сторонами кредитного договору був укладений договір іпотеки № PCL-004/146/2007, за яким позичальник передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 05 листопада 2010 року відповідач набув права вимоги за вказаним кредитним договором. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадщину прийняла [PERSON] . Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 28 березня 2019 року був задоволений позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , як спадкоємця, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу спадкодавця [PERSON] перед ЗАТ «ОТП Банк» в розмірі 36 625, 58 доларів США. Звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка була передана банку в іпотеку при укладенні кредитного договору. На виконання рішення суду 19 серпня 2019 року був виданий виконавчий лист. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Корольова В.В. від 16 жовтня 2019 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. 27 жовтня 2020 року в межах виконавчого провадження приватним виконавцем в СЕТАМ була сформована заявка на розміщення лоту з продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] . 30 листопада 2020 року відбулся електронні торги з реалізації квартири, переможцем яких відповідно до Протоколу № 514251 від 30 листопада 2020 року визнано [PERSON] 04 грудня 2020 року приватним виконавцем у межах виконавчого провадження ВП № [NUMBER] був складений Акт про реалізацію предмета іпотеки. Переможцем електронних торгів на рахунок приватного виконавця було сплачено кошти в загальному розмірі 808 555, 55 грн. З вказаної суми платіжним дорученням № 725 від 04 грудня 2020 року на рахунок ТОВ`ОТП Факторинг Україна» було перераховано 4 000,00 грн. в рахунок повернення авансового внеску, а платіжним дорученням №726 від 04 грудня 2020 року 730 547,77 грн. вартості реалізованого майна. 14 грудня 2020 року [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. було видано свідоцтво про право власності на квартиру. ( а.с. 8 - 34 ) Встановлено також, що рішенням Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 березня 2019 року було скасоване, ухвалене нове, яким у позові ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було відмовлено. В подальшому рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 18 січня 2023 року був частково задоволений позов [PERSON] , визнано недійсними електронні торги за лотом №450248 з реалізації квартири, акт від 04 грудня 2020 року про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1555, видане 14 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А.переможцю електронних торгів. ( а.с. 35 - 63 ) Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду в справі № 487/4684/20 від 07 червня 2022 року зазначено, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів тощо. У разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору. Отже набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. З урахуванням цього, сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Корольов В.В. та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правило ст. 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину. Таким чином, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти. Такі правові висновки містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17. Таким чином, після визнання недійсними рішенням суду електронних торгів, у приватного виконавця Корольова В.В., як продавця, виник обов`язок повернути отримані грошові кошти від переможця електронних торгів, як покупця. З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти позивачем були перераховані відповідчу, як кредитору. При реалізації квартири на електронних торгах приватний виконавець виступав від свого імені як продавець. За рішенням суду такі електронні торги визнані недійсними, тому сплачена покупцем сума коштів за недійсним правочином підлягає поверненню йому саме позивачем. Цей відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3523/18, в якій щодо подібної ситуації вказувалося, що та обставина, що після реалізації майна кошти були перераховані на рахунок стягувача, не позбавляє виконавчу службу статусу продавця у спірних правовідносинах, дотримання передбачених законодавством умов і порядку проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності цього правочину та у разі визнання прилюдних торгів недійсними сторони договору повертаються у первісний стан шляхом реституції, а тому з виконавчої служби на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, сплачені нею за придбане майно. З урахуванням приведеного вище, визнання прилюдних торгів недійсними, перерахування отриманих коштів за їх результатами відповідачу, вони є набутими ним без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Звертаючись до суду, позивач зазначив, що відповідач був стороною в усіх судових спорах щодо спірної квартири і рішення суду не оскаржував. Не дивлячись на це, отримані грошові кошти відповідач після визнання електронних торгів недійсними не повернув. Відповідно до п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. З урахуванням цього та викладеного вище, суд вважає, що поведінка відповідача у відносинах з позивачем даним критеріям не відповідає, а тому вважає вимоги позивача є обґрунтованими. При вирішенні спору суд також враховує наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням цього, з відповідача на користь позивача підлягає сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved