Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] строком на 6 місяців із заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , а саме: місця роботи заявниці ТОВ «Четверта фармація Харкова» за адресою : м. Харків, в-д Білостоцький, буд. 3; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. На обґрунтування заяви заявник посилався на те, що із [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2012, [INFO] у них народився син [PERSON] . Більше року сімейне життя не ладиться і постійно погіршується. Кожен з подружжя має протилежні погляди на шлюб і сім`ю. В родині виникали сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] , (як правило, в стані алкогольного сп`яніння) почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати заявниці та її рідним фізичною розправою, що викликає побоювання за безпеку заявниці та безпеку її родичів, що призводить до емоційної невпевненості заявниці, а також малолітній спільній дитині, завдають шкоду психічному здоров`ю заявниці та дитині. Заявник зазначає, що з весни 2023 року заявниця зазнає знущання психологічного та психічного характеру, [PERSON] систематично принижує її, здійснює психологічний тиск (забирає телефони, документи, банківські картки тощо). Так, 05.04.2023 о 12:30 та близько 22:30 [PERSON] було вчинено домашнє насильство психологічного характеру стосовно заявниці , внаслідок чого могла бути завдана шкода здоров`ю малолітнього сина та здоров`ю заявниці. Патрульною поліцією було складено протоколи щодо [PERSON] за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2023 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу. В подальшому, 08.04.2023 о 20:30 [PERSON] було вчинено сварку із заявницею, в ході якої він висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, кричав, ображав, чим вчинив домашнє насильство, внаслідок чого патрульною поліцією було складено протокол щодо [PERSON] зв ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2023 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення. 03.06.2024 о 23:00 [PERSON] вчинив сварку із заявницею, на зауваження не вживати алкоголь, висловлював словесні образи, погрожував фізичною розправою, не випускав з квартири, забрав телефон, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство, внаслідок чого було складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника. 07.06.2024 щодо [PERSON] було складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Дві справи щодо [PERSON] перебувають в провадженні Московського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 09.11.2023 Київським районним судом м. Харкова ухвалено вирок 09.11.2023 по справі 953/10858/23 щодо [PERSON] , якого було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вчиненого стосовно вітчима заявниці [PERSON] , який став на її захист 18.08.2023. Також заявник повідомила, що подала заяву про розірвання шлюбу. Заявниця вимушена переховуватися від чоловіка та усіляко уникає спілкування з ним, до квартири з метою безпеки заїжджає за певними необхідними речами в присутності сторонніх людей. Ухвалою суду від 21.06.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження. Заявник у судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити. Зазначила, що [PERSON] переслідує її, викликає у неї почуття страху. Також повідомила, що вони з чоловіком у шлюбі в 2019 році придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , де деякий час проживали спільно і вона не проти щоб чоловік проживав в цій квартирі. Квартира по [ADDRESS] є двокімнатною і там достатньо місця для неї з сином. Представник заявника у судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити в повному обсязі, зазначила, що заінтересована особа систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до заявниці. У судовому засіданні представник заявника подала заяву, в якій уточнила вимоги про встановлення обмежень, а саме місце роботи заявниці ТОВ «Четверта фармація Харкова» знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 22-А. Копію рішення просила направити до ХРУП №2 для взяття [PERSON] на облік за місцей його проживання: [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні частково погодився із становленням обмежень щодо нього за виключенням заборони перебування в місці спільного проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що за адресою реєстрації: [ADDRESS] , він фактично не проживає, знятий судом з місця реєстрації за вказаною адресою, проте доказів цього не має. Квартира за адресою [ADDRESS] є їх спільною власністюіз заявницею, проте право власності на це нерухоме майно на сьогодні не оформлене. [PERSON] не проти проживати в цій квартирі, проте тільки після оформлення права власності на нього. Також [PERSON] зазначив, що дружина проживає в квартирі подруги, яка перебуває за кордоном і може надалі там проживати. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення заявника та його представника, суд встановив таке. З 28.04.2012 [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 28.04.2012 (а.с.8). В даному шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2023 по справі №953/3248/23, яка набула законної сили 30.05.2023, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення. Постановою встановлено, що 05.04.2023 близько 22:30 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини [PERSON] , що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода здоров`ю потерпілої. Крім того, 05.04.2023 о 12:30 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини [PERSON] в присутності малолітнього сина [PERSON] , 2013 р.н., внаслідок чого могла бути завдана шкода здоров`ю його здоров`ю (а.с.11). Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2023 по справі №953/3465/23, яка набула законної сили 30.05.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення. Постановою встановлено, що 08.04.2023 о 20:30 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив сварку із дружиною, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, кричав, ображав, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру (а.с.12). Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 21.06.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постановою встановлено, що [PERSON] 04.06.2024 о 23:00 за адресою: [ADDRESS] , влаштував сварку з дружиною [PERSON] , в ході якої ображав останню, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілою. Постанова не набула чинності. [PERSON] подано заяву про розірвання шлюбу (а.с.18). 04.06.2024, 07.06.2024 стосовно [PERSON] виносилися термінові заборонні приписи, якими заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.21,22). Листом ГУНП в Харківській області від 23.11.2023 повідомлено, що за наявними даними інформаційної підсистеми «АРМ оператор «102» 18.08.2023 о 14:47 з номеру [NUMBER] на пульт інспектора відділу служби «102» звернулася громадянка, яка представилася як [PERSON] з повідомлення про те, що за адресою: [ADDRESS] заявниця боїться піднятися до квартири тому, що чоловік [PERSON] хоче з собою щось зробити (покінчити з життям), хоче розлучитися, збирає речі, виходив на балкон (шостий поверх) та хотів пригати, раніше відбулася сімейна сварка (а.с.24). Відповідно до листа ГУНП в Полтавській області №327 від 23.11.2023 та листа ГУНП в Харківській області №143аз/еп/119-25/01-2023 згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» 05.04.2023 о 22:24 на номер екстреної допомоги поліції «102» від [PERSON] надійшло повідомлення з первинною кваліфікацією «Домашнє насильство», у якому зазначено, що заявниці в телефонному режимі повідомив онук (10 років), що за адресою: [ADDRESS] співмешканець матері [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження. Інформація була передана для реагування працівникам поліції ГУНП в Харківській області. 08.11.2023 о 15:35 на номер «102» від [PERSON] надійшло повідомлення з первинною кваліфікацією «Домашнє насильство», у якому зазначено, що за адресою: [ADDRESS] відбувається сварка із зятем [PERSON] , який ображає заявницю та її доньку. За результатами перевірки відповідно до даних ІКС ІПНП рішення не прийняте (а.с.25, 26,27). Відповідно до копії договору про купівлю-продаж квартири від 03.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О. Ю., реєстраційний №14201, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 1/3 частка квартири, [PERSON] 2/3 часток квартири. Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейським при складанні адміністративного матеріала 07.06.2024 визначено високий рівень небезпеки вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо [PERSON] . Крім того, заявником надано знеособлений вирок роздрукований з Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №953/10858/23 від 09.11.2023 (а.с.14-15). Судом було отримано копію зазначеного вище вироку з Єдиного державного реєстру судових рішень, з яких встановлено, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2023 у справі №953/10858/23 заінтересовану особу [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме завдання легкого тілесного ушкодження . Суд не приймає до уваги даний вирок, оскільки з його змісту вбачається, що він не містить даних щодо предмета доказування, а тому є неналежнимдоказом в сенсі ст. 77 ЦПК України. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з такого. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07.11.2011 Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, зокрема рідні брати. Статтею 1 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 , встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Надаючи оцінку ризикам, на які посилався заявник, суд приймає до уваги її аргументи, який посилаючись на докази, підтвердив факти неодноразових конфліктів між сторонами, звернення з приводу неправомірних дій заінтересованої особи до правоохоронних органів, застосування психологічного насильства до неї, підтверджене судовими рішеннями, видання термінових заборонних приписів, а тому оцінивши наявні ризики, суд з метою запобігання продовження вчинення насильства щодо заявника вважає доцільним застосувати до [PERSON] обмежувальний припис строком на 6 місяців, з обмеженнями запропонованими заявником. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №753/7157/19. Отже, оцінивши ризики, на які посилається заявник, суд зауважує, що заінтересована особа застосовує до заявника психологічне насильство, що підтвердженого достовірними доказами, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (доказів зняття з реєстрації місця проживання суду не надано), має у спільній власності з заявницею квартиру за адресою: [ADDRESS] , тобто має право користування житлом, відмінним від спільного місця проживання із заявницею, а тому заборона перебувати [PERSON] в місці спільного проживання (перебування) із заявником зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , є легітимним та пропорційним втручанням у право [PERSON] на користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наявність ризиків психологічного насильства з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] . суд вважає за доцільне заборонити [PERSON] : перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на 50 м до місця проживання (перебування), роботи [PERSON] , а саме: місця роботи заявниці ТОВ «Четверта фармація Харкова» за адресою : м. Харків, вул. Героїв Праці, 22-А; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Суд виключив із обмежень, що встановлюються заінтересованій особі, заборону наближення на 50 м до інших місць частого відвідування [PERSON] , як таку що не є конкретною та виконання якої не може бути забезпечено особою щодо якої встановлюється, і не може бути проконтрольовано органами поліції, тобто є неефективним обмеженням. Крім того, суд виключає з обмежень заборону особисто і через третіх осіб розшукувати сина [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати його, оскільки суд при вирішення питання про видачу обмежувального припису не може встановлювати обмеження батьківських обов`язків. Обмеження спілкування з дитиною можуть бути встановлені лише у разі якщо дитина має статус постраждалої. У справі, що розглядається, суду не надано доказів того, що дитина є постраждалою від домашнього насильства. Заявник звертається до суду лише від свого імені. В силу ч. 3 ст. 350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6\~ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial