Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець м. Миколаївка 1 Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який зник безвісті 07 листопада 2023 року на південно-західної околиці населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області, є батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Внести зміни до актового запису про народження № 17 від 15 червня 2017 року, складеного Піщанською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області, вказавши в графі «Батько»: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець м. Миколаївка 1 Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вимоги заяви обґрунтовано тим, що [PERSON] з 2015 року мешкала однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом вели спільне господарство, як подружжя. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] . У свідоцтві про народження дитини заявник зазначила ім`я та по батькові [PERSON] та власне прізвище - « [PERSON] ». Запис про батька в актовому записі зроблений зі слів заявниці. 05 січня 2020 року [PERSON] та [PERSON] припинили відносини та почали мешкати окремо. У 2021 році [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Незважаючи на реєстрацію шлюбу [PERSON] продовжував піклуватися про доньку, приїздив у гості, вітав зі святами, купував речі, продукти, в добровільному порядку надавав кошти на утримання дитини. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України [PERSON] пішов захищати територіальну цілісність України та був призваний на військову службу за призивом під час мобілізації. 07 листопада 2023 року [PERSON] зник безвісті. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Звітом ДНК про встановлення споріднення від 22 лютого 2024 року, проведеного для визначення споріднення між [PERSON] (бабусею дитини, матір`ю [PERSON] ) та неповнолітньою дитиною [PERSON] установлено, що імовірність споріднення складає 97,967928%. Заявник указує, що встановлення факту батьківства [PERSON] щодо [PERSON] заявникові необхідно для одержання виплат і надання пільг, передбачених чинним законодавством України. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим порядком вирішити питання встановлення факту батьківства неможливо, заявник звернулася з заявою до суду. Постановленою судом ухвалою від 08 березня 2024 року заяву прийнято до розгляду у порядку окремого провадження та відкрите провадження у справі, призначене судове засідання. Постановленими судом ухвалами від 16 квітня 2024 року: долучено докази у справу; до участі у справу залучено в якості заінтересованих осіб: [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; задоволено клопотання заявника про допит [PERSON] , [PERSON] , як свідків. Постановленою судом ухвалою від 09 травня 2024 року замінено заінтересовану особу - [INFO] на Міністерство Оборони України. В судовому засіданні 09 травня 2024 року допитано в якості свідків [PERSON] , [PERSON] 28 травня 2024 року судом отримано пояснення Міністерства Оборони України, згідно з якими заінтересована особа-5 зазначила, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру. Особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи, передбачено частиною 1 статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин». Згідно з частиною 4 статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не змінює її сімейного стану до моменту розірвання шлюбу за заявою другого з подружжя внаслідок визнання особи безвісно відсутньою або до моменту оголошення такої особи померлою. Для членів сімей зниклих безвісти можливим є отримання виплат з моменту встановлення причин зникнення безвісти військовослужбовця і за весь період його зникнення, якщо обставини зникнення є поважними. Для того, щоб оформити виплати, члену сім`ї потрібно подати заяву на ім`я командира військової частини. Виплати мають надаватися до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або визнання їх у встановленому законом порядку безвісти зниклими, детальний порядок закріплений у Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884. Так, відповідно до п. 7 вказаної Постанови виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині(чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом,які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника, зазначено в абзаці 3 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31 вищевказаного Закону). Тобто вбачається, що встановлення судом факту прямо пов`язано з подальшим вирішення спору про право на отримання виплат у зв`язку зникненням безвісти військовослужбовця, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 315 ЦПК України. Вказує на висновок з питань застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19). Зазначає, що висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Однак, висновки судово-генетичної експертизи суд оцінює з урахуванням положень ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, він суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вказує, що необхідне витребувати докази щодо підтвердження/спростування отримання [PERSON] допомоги на дитину, як одинокій матері та залучити до участі у справі, в якості заінтересованої особи - Управління соціального захисту населення Новомосковської міської ради з метою встановлення відомостей стосовно отримання заявницею допомоги на дитину, як одинокій матері, так як указане вплине на права та обов`язки заінтересованої особи та надасть можливість повернення виплачених коштів. Постановленою судом ухвалою від 07 червня 2024 року у задоволенні клопотання представника заінтересованої особи Міністерства Оборони України про витребування доказів та залучення заінтересованої особи у справу відмовлено. Постановленою судом у судовому засіданні ухвалою від 21 червня 2024 року задоволено клопотання представника заявника, залучено докази у справі. Заявник і її представник у судовому засіданні просили заяву задовольнити з підстав, указаних у ній. Заінтересована особа-1 у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі /а.с.34/. Заінтересовані особи-2, 3 у судове засідання не з`явились, подали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Заяву визнали та просили її задовольнити, визнали обставини щодо проживання заявника та [PERSON] , народження під час спільного проживання дитини /а.с.72, 73/. Заінтересована особа-4 у судове засідання не з`явилась. Заяв, клопотань не подавала. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Пояснень на заяву не надавала. Представник заінтересованої особи-5 у судове засідання не з`явилася, підстав неявки не повідомила. Позицію щодо заяви виклала у поясненнях /а.с.62-65/. Розглянути справу у відсутність представника не просила. Дослідивши докази, подані заявником та отримані судом, заслухавши свідків, дослідивши доводи заявника, її представника, заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , Міністерства Оборони України, суд висновує таке. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно з частиною першої, другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Також за ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини. Тобто передумовою звернення до суду з заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Згідно роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» слідує, що справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження. У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, а в другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статті 135 СК України. Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану. Визнання батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для визнання батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16 зазначено, що «доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги». При вирішенні питання про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Так, у справі, що розглядається судом установлено таке. Згідно з засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 травня 1984 року, [PERSON] народився [INFO] у батьків: [PERSON] та [PERSON] /а.с.12/. Як убачається з наданої заявником копії паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.11/. З копії паспорту громадянки України серії [NUMBER] /а.с.8/, вбачається, що [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до засвідченої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 червня 2017 року народилася [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , а батьком записано [PERSON] /а.с.10/. Згідно з отриманою копією актового запису про народження від 15 червня 2017 року, на підставі якого видане свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.49/, підставою внесення відомостей про батька є заява матері від 15 червня 2017 року відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до довідки № 133 від 15 червня 2017 року про реєстрацію місця проживання, малолітня [PERSON] з 15 червня 2017 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні кожний окремо показали, що їх син - [PERSON] у 2015 році став проживати разом із [PERSON] у [ADDRESS] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мав з [PERSON] спільний бюджет. У червні 2017 року у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] . [PERSON] забирав [PERSON] та дитину з пологового будинку, привіз до себе додому, прилюдно визнавав [PERSON] , як рідну доньку, придбавав речі для забезпечення нормального життя та здоров`я дитини. За сумісні кошти [PERSON] та [PERSON] придбали коляску дитині. Щодо причин не укладення шлюбу пояснював, що бажає трішки обжитися, щодо неподання заяви про батьківство не пояснював причин. Приблизно в 2020 році [PERSON] припинив спільне проживання з [PERSON] . Після припинення спільного проживання [PERSON] продовжив відвідувати [PERSON] , придбавав їй подарунки, турбувався про неї, забезпечував потреби дитини. Після мобілізації до лав ЗСУ за отримані від служби кошти придбав дитині пальто. З виписки по особовому рахунку [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 27 грудня 2022 року по 21 лютого 2023 року вбачається переказ [PERSON] грошових коштів на рахунок заявника в різних сумах значного розміру /а.с.26/. З копії довідки № 496 від 04 грудня 2023 року вбачається, що солдат [PERSON] перебував на військовій службі за призовом під час повної мобілізації у військовій частині з 28 лютого 2022 року по 03 лютого 2023 року /а.с.14/. 07 листопада 2023 року [PERSON] зник безвісті, що підтверджується наданими суду у засвідчених копіях: сповіщенням про безвісті зниклого № 512 від 13 листопада 2023 року, направленим на ім`я [PERSON] /а.с.35/; відповіддю військової частини № 40/17/10-2-878 від 25 січня 2024 року на ім`я [PERSON] /а.с.18/; висновком службового розслідування за фактом зникнення безвісті солдата [PERSON] , затвердженого 14 грудня 2023 року /а.с.15-17/; витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин /а.с.19/. При цьому суд звертає увагу, що у сповіщенні про безвісті зниклого № 512 від 13 листопада 2023 року, [PERSON] указана, як дружина [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Також, у відповідності до копії Довідки № 64 від 20 лютого 2021 року, виданої Миколаївською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] дійсно був зареєстрований 12 липня 2021 року /а.с.36/. 05 лютого 2024 року укладено договір № 0562/810 для проведення генетичного дослідження у виді визначення біологічної спорідненості /а.с.83/, на підставі якого лабораторією Endeavor DNA за результатами проведення дослідження складено звіт ДНК про встановлення споріднення від 22 лютого 2024 року, проведеного для визначення споріднення між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] . Згідно зі вказаним звітом ДНК установлено, що імовірність споріднення складає 97,967928%. Також судом досліджено копії фотозображень, на яких міститься [PERSON] з чоловіком середнього зросту, які разом тримають дитину /а.с.22/, чоловік, зображений на попередньому фотозображенні, який самостійно тримає дитину /а.с.23/, той же чоловік з дитиною на плечах /а.с.32/, той же чоловік з дитиною та собака /а.с.32/. При цьому, оцінюючи такий доказ, як звіт ДНК про встановлення споріднення від 22 лютого 2024 року, суд, з урахуванням інших доказів, зібраних у справі, які проаналізовано судом, з огляду на відсутність спростування такого доказу, або клопотання сторін, що поданий доказ викликає сумнів, вважає його належним та допустимим у межах цієї справи, а тому приймає його до уваги разом з іншими доказами. Що ж до посилань заінтересованої особи на отримання заявником допомоги, як одинокій матері, то з довідки № 254 від 07 червня 2024 року вбачається відсутність отримання такої допомоги [PERSON] /а.с.85/. Враховуючи викладене, а також те, що заінтересовані особи, які є батьками [PERSON] , допитані як свідки особисто повідомили, що [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з заявницею, під час спільного проживання у них народилась донька, визнавав своє батьківство щодо дитини і приймав участь у ї вихованні, забезпечував матеріальні потреби донки, заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , які є батьками [PERSON] , не заперечують та визнають факт батьківства та виховання доньки їх сином, а висновком спеціаліста за результатами дослідження зразків ДНК між [PERSON] , як вірогідною бабусею та [PERSON] , як вірогідною онукою вказують на підтверджений перевірений зв`язок та ймовірність збігу спорідненості становить 97,98798 %, суд вважає підтвердженим факт батьківства [PERSON] щодо доньки [PERSON] , а тому заява підлягає задоволенню в частині батьківства. Щодо посилання представника заінтересованої особи на пов`язаність вимог заявника зі спором про право на отримання виплат у зв`язку зникненням безвісти військовослужбовця та висновок з питань застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19), суд висновує таке. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) викладено висновок з питань застосування норм права, згідно з яким Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц(провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вона відступає не від постанов у конкретних справах, а від висновку щодо застосування норм права при визначенні предметної юрисдикції спорів. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц). Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Оскільки такий юридичний факт, як встановлення факту батьківства передбачений п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України з урахуванням положень Сімейного кодексу України, а на момент розгляду справи у суді заінтересовані особи не заперечили проти такого факту і спір про саме право у позасудовому порядку не виник, суд вважає за необхідне відхилити посилання заінтересованої особи-5 про наявність ознак спору про право у цих правовідносинах. Водночас, у поданій заяві заявник просить встановити факт батьківства щодо [PERSON] , який зник безвісті. Суд в цій частині заяви вважає за необхідне відмовити, оскільки факт того, що [PERSON] зник безвісті підлягає встановленню в іншому порядку, ніж встановлення факту батьківства, встановлений шляхом наявності цієї особи у відповідному реєстрі, не оскаржується та не невизнається іншими особами, а тому не є предметом розгляду цієї справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial