Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Тульчинської державної нотаріальної контори про скасування арешту з нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 16.11.2006. Він являється його спадкоємцем та має бажання здійснити оформлення права на спадщину частини квартири, однак цього зробити не може, оскільки при зверненні до нотаріальної контори йому стало відомо, що на об`єкт нерухомості накладено арешт. У зв`язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить поновити строк позовної давності звернення до суду щодо скасування арешту з квартири та скасувати арешт (архівний запис) з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , власником якої був [PERSON] , накладений Тульчинською державною нотаріальною конторою: Тип обтяження: арешт (архівний запис); Реєстраційний номер обтяження 5346013; Зареєстровано 23.07.2007 за №5346013 реєстратором: Тульчинська державна нотаріальна контора, 23600, Вінницька область, Тульчинський р., м. Тульчин, вул. Миколи Леонтович, 47 (04335) 2-35-30; tylchin.dnk@gmail.com; Підстава обтяження: Не вказано, 1-576, Тульчинський районний народний суд; Об`єкт обтяження: невизначено, адреса [ADDRESS] ; Власник: [PERSON] . Причина відсутності коду архівний запис; Додаткові дані: Архівний номер: 1907467VINNITSA2, Архівна дата: 19.01.2000, Дата виникнення: 20.11.1998,№ реєстра: 228, внутр. № С801663422F1392С565С. 11.04.2024 з аналогічними позовними вимогами звернулися треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що були дружиною та дочкою померлого [PERSON] . В судове засідання позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] не з`явилися, від їх представника - адвоката Третякова надійшла заява, згідно якої він просить слухати справу у його відсутність та відсутність [PERSON] та [PERSON] , їх позовні вимоги підтримує. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява від неї (а.с.107), згідно якої вона просить судове засідання розглянути у її відсутність, свій позов підтримує. Відповідач - представник Тульчинської державної нотаріальної контори в підготовче засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с.139), про причину своєї неявки суд не повідомила, у визначений судом стров відзив не подала. Відповідно до ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позови [PERSON] та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - [PERSON] та [PERSON] підлягають до часткового задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в м.Тульчин, Тульчинського району, Вінницької області помер [PERSON] , який в свою чергу являвся чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 10.01.2011 серія [NUMBER] (а.с.10), копія свідоцтва про народження від 14.01.1975 серія [NUMBER] (а.с.11), копія свідоцтва про одруження від 27.07.1969 серія [NUMBER] (а.с.87), копія свідоцтва про народження від 04.10.1972 серія [NUMBER] (а.с.20) та копія свідоцтва про одруження від 31.12.2003 серія [NUMBER] (а.с.21). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, до складу якої входить 1/4 частина квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної спільної часткової власності, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.11.2006 виконавчим комітетом Тульчинської міської ради (а.с.13), а також копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.11.2006 №12527438 (а.с.13). Позивач та треті особи звернулися до Тульчинської державної нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку вищевказаної квартири, що залишилась після смерті [PERSON] , однак державним нотаріусом їм було відмовлено у видачі даного свідоцтва з підстав наявності обтяження на спадкове майно та відмовлено у скасуванні арешту та рекомендовано звернутися до суду, про що свідчать копії повідомлень Тульчинської державної нотаріальної контори від 22.02.2024 №137/02-14 (а.с.16) та від 04.04.2024 №183/02-14 (а.с.89). Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєсту прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 03.20.2023 №348844166 (а.с.14-15) вбачається, що на квартиру [ADDRESS] на підставі накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 5346013, зареєстрований 23.07.2007 реєстратором: Тульчинська державна нотаріальна контора, власник - [PERSON] , підстава обтяження: Не вказано, 1-576, Тульчинський районний народний суд, додаткові дані: Архівний номер: 1907467VINNITSA2, Архівна дата: 19.01.2000, Дата виникнення: 20.11.1998, № реєстра: 228, внутр. № С801663422F1392С565С. З метою зняття арешту позивач звернувся до Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Однак отримав повідомлення, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт на нерухоме майно був накладений 20.11.1998 (власник [PERSON] ), підстава обтяження: 1-576, Тульчинський районний народний суд. Згідно бази даних АСВП відкритих виконавчих проваджень, де стороною є [PERSON] та [PERSON] у відділі немає. Всі виконавчі провадження за 1998 рік знищені через закінчення строків їх зберігання. Рекомендовано звернутися до суду з питань зняття арешту, про що свідчить копія даного повідомлення від 26.02.2024 №11143/22.21-24 (а.с.17). Згідно копії довідки Державного нотаріального архіву Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). від 28.03.2024 №670/01-14 (а.с.61) вбачається, що на підставі повідомлення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.11.1998 за №1-576 Тульчинською державною нотаріальною конторою 20.11.1998 накладено заборону відчуження на все майно на ім`я [PERSON] , жителя [ADDRESS] . Відмітки про зняття заборони по фонду Тульчинської державної нотаріальної контори Вінницької області не виявлено. Також даний факт підтверджується копією повідомлення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.11.1998 №1-576 (а.с.62). Згідно копії спадкової справи №620/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.48-55) вбачається, що 01.07.2011 [PERSON] , а 06.07.2011 [PERSON] та [PERSON] звернулися до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та 01.07.2011 відбулася реєстрація спадкової справи спадкодавця [PERSON] . Таким чином, наявність вищевказаного арешту перешкоджає позивачу та третім особам, як спадкоємцям [PERSON] , в процедурі оформлення спадкових прав, що і стало підставою для їх звернення до суду з даними позовами. За змістом ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Враховуючи, що державним нотаріусом було відмовлено позивачеві та третім особам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири з підстав наявності обтяження на спадкове майно, останні набули права на звернення до суду з вказаним позовом, як спадкоємці померлого власника арештованого майна. При цьому судом взято до уваги, що відповідно до повідомлення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07.03.2024 вих.№01-08/17/2024 (а.с43) в алфавітному показчику цивільних справ за 1998 та 2000 роки не міститься відомостей про наявність рішення чи ухвали суду про накладення арешту на квартиру [PERSON] . Також судом враховано, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.11.2006 виконавчим комітетом Тульчинської міської ради (а.с.13) та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.11.2006 №12527438 (а.с.13) вбачається, що позивачеві та третім особам на праві приватної спільної часткової власності належить кожному по 1/4 частині квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно роз`яснень, викладених у п. 33 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для продовження обтяження на спадкове майно, оскільки відсутні будь-які підстави існування арешту, що вказує на незаконність перебування спадкового майна під арештом, однак унеможливлює звільнення даного майна з-під арешту у позасудовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивач та треті особи не можуть реалізувати свої права як спадкоємці через наявність арешту на спадкове майно за відсутності підстав для нього, тому в даному випадку їх права підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. З урахуванням викладеного, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відносно позовних вимог позивача та третіх осіб про поновлення строку позовної давності звернення до суду щодо скасування арешту з квартири суд зазначає наступне. На позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється передбачений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт належного їй майна. В той же час, оскільки про наявність арешту позивач та треті особи дізналися 22.02.2024, зокрема, коли позивачем було отримано повідомлення від нотаріальної контори про відмову видати свідоцтво про право на спадщину за законом, а з позовом вони звернутися 07.03.2024 та 11.04.2024, тому даний строк ними не пропущено, про що вони вказали у позовних заявах. Відтак дані позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підолягають. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача та третіх осіб в заявлених ними межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Вирішуючи питання про судові витрати, суд,

Outcome: partial