Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

у березні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, з урахуванням зменшення позовних вимог і нової редакції позовної заяви, просить: -визнати 1/3 частку квартири [ADDRESS] , спільно набутим майном подружжя, а саме його та відповідача [PERSON] ; - визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] ; - визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.01.2013 року між ним та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб. Також [PERSON] вказує, що 11.03.2019 року шлюб між ним і відповідачем [PERSON] , розірвано. Позивач, зауважує, що під час перебування його та відповідача в зареєстрованому шлюбі та в результаті участі в державній програмі «Доступне житло 70х30» після внесення ним власних коштів, придбано квартиру [ADDRESS] . Однак, вказане житло оформлено на відповідача, яка є його колишньою дружиною та [PERSON] і [PERSON] , які є, відповідно, матір`ю та рідним братом [PERSON] , в рівних частках, по 1/3 частці кожному. Позивач, зауважує, що стосовно 1/3 частки вказаної квартири, яка належить відповідачу, діє презумпція спільно набутого майна подружжя, хоча це житлове приміщення придбавалося за його власні кошти, що належали йому до шлюбу. Враховуючи той факт, що сторони не дійшли згоди щодо поділу квартири [ADDRESS] , [PERSON] просить позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П. від 16.09.2022 року відкрито провадження в справі. Призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 138-140). 18.10.2022 року, 12.04.2023 року та 17.04.2024 рокудо суду [PERSON] подані аналогічні за змістом заперечення на вказаний позов, в яких останній просить у позові [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] придбана за особисті збереження його матері [PERSON] , нажиті з нині покійним його батьком; [PERSON] не надано жодного доказу того, що він сплачував кошти за вказані квартири; надані [PERSON] кошти з її особистих збережень своїй доньці - відповідачу [PERSON] для придбання частки у квартирі, не вважаються спільно нажитим майном останньої та позивача, адже вони не мають до них жодного стосунку (т. 1, а.с. 168-177, т. 2, а.с. 79-92, т. 3, а.с. 1-17). 21.11.2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокат Миколюк М.Д. просить у позові відмовити, посилаючись на те, що докази на підтвердження обставин передачі позивачем власних коштів на придбання квартири [ADDRESS] , в матеріалах справи відсутні; [PERSON] , маючи заощадження зроблені за життя разом з чоловіком [PERSON] , який помер в 2020 році, прийняла рішення про участь у Фонді фінансування будівництва,уклавши з ПАТ «АВТОКРАЗБАНК» договір № 176 від 09.10.2013 року, до якого приєднала своїх дітей: доньку [PERSON] та сина [PERSON] , а також відкрила на своє ім`я поточний рахунок для отримання державної підтримки, особисто сплативши кошти на фінансування будівництва; сам по собі факт перебування сторін справи в зареєстрованому шлюбі не дає права позивачу на частку в спірному майні(т. 1, а.с. 215-220). 12.04.2023 року до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності (т. 2, а.с. 77-78). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 05.02.2024 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 2, а.с. 194-195). Ухвалою суду від 17.04.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 3, а.с. 23). В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] підтримали остаточні позовні вимоги. В зв`язку з відключенням електропостачання суду позивач та його представник подали спільну заяву, в якій просили закінчити розгляд справи та прийняти рішення без їх участі. Позовні вимоги підтримують і просятьпозов задовольнити. Відповідач та її представник - Миколюк М.Д. позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні. В зв`язку з відключенням електропостачання суду, відповідач та її представник подали спільнеклопотання, в якому просять закінчити дослідження доказів без їх участі. Позов не визнають та просять у позові відмовити. Третя особа - [PERSON] просив суд у задоволенні позову відмовити. В зв`язку з відключенням електропостачання суду, третя особа [PERSON] подав клопотання про закінчення дослідження доказів без його участі. У позові [PERSON] просить відмовити, з підстав, викладених в раніше поданих ним запереченнях на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку.Пояснень на позовну заяву від [PERSON] до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] та відповідач [PERSON] з 18.01.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі.Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] .Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року в справі № 752/454/19, шлюб між сторонами розірвано (т. 1, а.с. 103-104). Також судом з`ясовано, що відповідачу [PERSON] належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] , згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13.03.2015 року.При цьому, третім особам у справі - матері відповідача [PERSON] та її рідному брату [PERSON] , належить по 1/3 частці цього житлового приміщення,кожному (індексний номер 34892230) (т. 1, а.с. 96-97) Вказані обставини не заперечуються та визнаються сторонами. Судом з`ясовано, що згідно з договором № 176 про відкриття та обслуговування поточного рахунка громадянина для надання державної підтримки від 09.10.2013 року, ПАТ «АВТОКРАЗБАНК» відкрило вкладнику [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] виключно для будівництва (придбання) доступного житла за державної підтримки, обліку коштів та здійснення операцій відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативних актів Національного банку України (т. 1, а.с. 222-223, 223 зворот). Відповідно до договору № 19-2612/2013-5 про участь у Фонді фінансування будівництва від 26.12.2013 року, ТОВ «ФК «Житло-Капітал»з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] з другої сторони, зобов`язалися передати управителю грошові кошти з метою отримання довірителем у власність житла (об`єкта інвестування). Об`єкт інвестування: квартира [ADDRESS] (т. 1, а.с. 224-239). Довідкою № 171 від 03.09.2014 року ДПАТ «БК «Укрбуд» підтверджено, що згідно з договором № 19-2612/2013-5 про участь у Фонді фінансування будівництва від 26.12.2013 року, довірителем здійснено остаточні розрахунки із управителем та підтверджено право довірителя на набуття у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування, а саме: квартири [ADDRESS] . Сума коштів, внесених довірителем до ФФБ - 735 075,00 грн (т. 2, а.с. 34). Згідно з актом № 190 прийняття-передачі об`єкта інвестування від 22.01.2015 року, на виконання умов договору № 19-2612/2013-5 про участь у Фонді фінансування будівництва від 26.12.2013 року, ДПАТ «БК «Укрбуд» передало, а [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , прийняли об`єкт інвестування - квартиру [ADDRESS] . Вартість об`єкта інвестування 735 075,00 грн (т. 1, а.с. 240-241). Як вбачається з наданих ТОВ «ФК «Житло-Капітал`на виконання ухвали суду від 18.10.2022 року вуказаній справі про витребування доказів, а саме: копій всіх документів на квартиру [ADDRESS] , в тому числі: копії відповідних договорів щодо будівництва і передання у власність цієї квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також копії всіх платіжних документів щодо сплати вартості кватири, в тому числі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і відповідним державним органом, зокрема, виписки з особового рахунка за 18.03.2014 року ТОВ «ФК «Житло-Капітал», на поточний рахунок № [NUMBER] , що відкрито на ім`я [PERSON] здійснено внесок за квартиру [ADDRESS] за договором № 19-2612/2013-5 про участь у Фонді фінансування будівництва від 26.12.2013 року, в сумі 36 131,00 грн [PERSON] (т. 2, а.с. 35). Крім того, 30.12.2013 року [PERSON] (поточний рахунок вкладника № [NUMBER] ), внесено доТОВ «ФК «Житло-Капітал»527 510,78 грн (т 2, а.с. 36). Також 26.08.2014 року [PERSON] здійснено внесок до ТОВ «ФК «Житло-Капітал», в тому числі, й за договором № 19-2612/2013-5 про участь у Фонді фінансування будівництва від 26.12.2013 року, в розмірі 158 975,72 грн (т. 2, а.с. 37). При цьому, 03.09.2014 рокуТОВ «ФК «Житло-Капітал`прийнято від [PERSON] 12 457,50 грн за фінансування об`єкта інвестування згідно договору № 19-2612/2013-5 про участь у Фонді фінансування будівництва від 26.12.2013 року (т. 2, а.с. 38). Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особиста приватна власність кожного із подружжя - це те майно, яке належить лише одному з подружжя і на яке не поширюється сімейно-правовий принцип спільності майна подружжя. Щодо цього майна кожен із подружжя має право самостійно здійснювати правомочності власника. У випадку придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 22.01.2020 року в справі №711/23021/18. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України та ЦК України. Зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 ст. 60 СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Cтатус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Нормаст. 60СК Українивважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Частиною 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 2 ст. 78 ЦПК Українипередбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності з вимогами п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судом достовірно з`ясовано, що загальна сума внесених коштів за квартиру [ADDRESS] , згідно з переліченими вище та витребуваними ухвалою суду витягами з платіжних документів, становить 735 075,00 грн=12 457,50 грн+527 510,78 грн+158 975,72+36 131,00 грн, що відповідає довідці № 171 від 03.09.2014 року ДПАТ «БК «Укрбуд», а також акту № 190 про прийняття-передачу об`єкта інвестування від 22.01.2015 року, на виконання умов договору № 19-2612/2013-5 про участь у Фонді фінансування будівництва від 26.12.2013 року. Тобто, обставини придбання спірної та зареєстрованої на ім`я відповідача [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS] , підтверджені матеріалами справи та судом встановлені. При цьому, самі по собі неправильно вказані вулиця та номер будинку в призначенні здійсненого [PERSON] платежу на суму 527 510,78 грн, в цілому, не спростовують факт здійснення оплати останньою до ТОВ «ФК «Житло-Капітал». До того ж, доказів участівідповідачата третіх осіб у Фонді фінансування будівництва щодо іншого об`єкта інвестування, а зокрема на [ADDRESS] , матеріали справи не містять та стороною позивача не надано. Поряд із цим, як вбачається з позовної заяви, та позовної заяви, викладеної в новій редакції, а також заяви від 20.06.2024 року, позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] , придбана після внесення ним своїх особистихгрошових збережень, приблизно в розмірі 55 000,00 доларів США, які частково зберігалися в банку, а частково в інших осіб, які [PERSON] в 2013 році обміняв на 440 000,00 грн, а також наданих ним в інтересах сім`ї відповідачу 12 000,00 доларів США (еквівалент 96 000,00 грн),та ці суми коштів внесені до ТОВ «ФК «Житло-Капітал`на оплату вартості спірної квартири. При цьому, [PERSON] ,зауважує, що коштів на придбання спірної квартири ні його колишня дружина, ні її родичі не мали. Разом з цим, жодних конкретних доказів того, що сам позивач у 2013 році, чи будь-який інший період, мав (зберігав) та вносив, в тому числі, через інших осіб,кошти до ТОВ «ФК «Житло-Капітал» за придбану на ім`я відповідача та третіх осіб квартиру [ADDRESS] , в сумах 440 000,00 грн,96 000,00 грн, чи будь-яких іншихрозмірах, суду не надано. Матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира куплена за гроші, внесені [PERSON] та за кошти з її поточного рахунку вкладника,внесені до ТОВ «ФК «Житло-Капітал», на загальну суму 722 617,50 грн. Тобто, частка сплати у квартирі [ADDRESS] за кошти внесені [PERSON] , становить 98/100 часток. Отже, 1/3 частка спірної квартири [ADDRESS] , що придбана на ім`я відповідача за кошти її матері [PERSON] у період перебування у шлюбі з позивачем, має статус особистого майна відповідача. Підтвердження того, що позивач надав згоду на набуття відповідачем у власність частки спірної нерухомості матеріали справи також не містять. При цьому, достовірних доказів того, що саме від імені відповідача здійснювалися перерахування коштів до ТОВ «ФК «Житло-Капітал» на придбання 1/3 частки спірної квартири [ADDRESS] , у сумі, що відповідає грошовому виразу спірної частки (1/3), а саме в розмірі 245 025 грн=735 075,00 грн (дійсна вартість спірної квартири) /3 , що б надавало право позивачу претендувати на 1/6 частку цього житлового приміщення, також суду не надано. Обставини того, що 03.09.2014 року ТОВ «ФК «Житло-Капітал`прийнято саме від відповідача [PERSON] 12 457,50 грн за фінансування об`єкта інвестування згідно договору № 19-2612/2013-5 про участь у Фонді фінансування будівництва від 26.12.2013 року, тобто за 2/100 частки квартири [ADDRESS] , та за рахунок належних саме [PERSON] власних грошових коштів,також стороною позивача не доведені. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що правові підстави визнання 1/3 частки квартири [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та відповідача [PERSON] , та, як наслідок, визнання за позивачем права власності на 1/6 частку цієї квартири, відсутні. З огляду на те, що суд відмовляє в позові через його необґрунтованість, обставини дотримання чи причини пропуску строку позовної давності, згідно із поданою представником відповідача заявою про сплив позовної давності, не перевіряються, та саме до цього зводяться висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року в справі № 369/6892/15. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, застосовані ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2022 року в цій справі заходи забезпечення позову у виді арешту на квартиру [ADDRESS] ,необхідно скасувати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed