Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до Соколівської сільської об`єднаної територіальної громади, в особі представницького органу Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (далі - відповідач, Соколівська сільська рада), в якому просила визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), право приватної власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Рух справи 04.12.2023 позовна заява надійшла до Кіровоградського районного суду та розподілена судді. 11.12.2023 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 17.01.2023 закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у засіданні 25 червня 2024 року. Справу розглянуто без участі представників позивача та відповідача, які подали заяви про розгляд справи без їх участі. Позиція позивача В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до чинного на той час законодавства як власність колгоспного двору. На момент припинення колгоспного двору його членами були [PERSON] та [PERSON] , які померли [INFO] та [INFO] відповідно. Ніхто з членів сім`ї не витребовував свою частку з майна колгоспного двору після припинення колгоспних дворів. Тобто, житловий будинок як майно колишнього колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні залишився в цілій частці у власності померлого подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Після смерті [PERSON] та [PERSON] спадщину фактично прийняв, проте не оформив [PERSON] , [INFO] , який був рідним сином померлих. Саме він займався отриманням необхідних документів для прийняття спадщини та отримав дублікат 25.04.1997 свідоцтва про право власності від 25.04.1989 та державний акт на право приватної власності на землю №1212 від 30.12.1996 для пред`явлення до нотаріальної контори. У березні 1998 році позивач [PERSON] передала [PERSON] , як єдиному спадкоємцю, який доглядав за будинком своїх батьків, після їх смерті, грошові кошти у розмірі 2000 грн у рахунок продажу будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпискою, складеною у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Про те, що будинок незаселений, вона перевірила шляхом спілкування із сусідами та зверненням до сільської ради, крім того брат померлого [PERSON] вказував, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем вищевказаного будинку. Вони досягли усної домовленості про те, що всі необхідні документи на будинок буде оформлено після того, як він оформить спадщину після смерті своїх батьків. На підтвердження справжності намірів щодо продажу будинку [PERSON] отримав кошти, а вона отримала від нього ключі від будинку та нотаріально посвідчену довіреність від 21.12.2015, відповідно до якої він уповноважив її представляти його інтереси у всіх органах та підприємствах з питань оформлення за ним спадкових прав на будь-яке (рухоме, нерухоме) майно, що залишилось після померлого [INFO] [PERSON] . В березні наступного року вона вселилась у вказаний будинок та переоформила на своє прізвище особовий рахунок за електроенергію. Під час її вселення та впродовж наступних десятків років проживання в ньому, більше ніхто до будинку не приїздив, долею будинку не цікавився. Комунальні послуги та земельні податки оплачує лише вона, а також особисто займається утриманням будинку та поточними ремонтами. У 2016 році ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на садибний житловий будинок [ADDRESS] , замовником якого був саме [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , яка була дочкою подружжя. Приблизно в 2006 році до неї приїхала донька померлої [PERSON] - [PERSON] та вимагала розрахуватись з нею за будинок, на що вона повідомила їй про домовленість та розрахунок з [PERSON] .. У січні 2020 року [PERSON] подала до суду позовну заяву до Соколівської сільської об`єднаної територіальної громади, в особі представницького органу Соколівської сільської ради, та [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно (справа №390/27/20, провадження №2/390/178/20). В межах вищевказаного провадження [PERSON] намагалась приховати від суду наявність інших спадкоємців. У своїй позовні заяві позивач вказувала на те, що її мати, [PERSON] , за життя доглядала матір та остання померла у її присутності, однак доказів на підтвердженні таких тверджень не надала. [PERSON] не проживала з її батьками на час їх смерті, ці обставини підтверджуються довідкою виконавчого комітету Іванівської сільської Ради Кіровоградського району №55 від 11.07.1997, наданою самою позивачкою, у якій зазначено про те, що відповідно до погосподарської книги №1 (житловий будинок особовий рахунок № [NUMBER] ) на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у будинку ніхто не проживав і не був прописаний. Зазначений факт також підтверджується довідкою виконкому Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №336 від 22.10.2019, у якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та проживала з 10.03.1948 по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , на день смерті проживала одна. [PERSON] в позовній заяві вказувала, що [PERSON] подала заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , до Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори, однак їх копії не були долучені до матеріалів справи, що свідчить про той факт, що [PERSON] не подавалося жодних документів для отримання свідоцтва про право на спадщину. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.06.2020 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, а постановою Кропивницького апеляційного суду від 07.10.2020 рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.06.2020 залишено без змін. У грудні 2020 року [PERSON] знову звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно (справа №390/1331/20, провадження №2/390/25/22). В межах вищевказаного провадження, на запит суду Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області надано відповідь № 69 від 28.01.2022, в якому повідомлено, що відповідно до алфавітних книг спадкових справ 2-Кіровоградської державної нотаріальної контори з 1996 по 2003 рік, 3-Кіровоградської державної нотаріальної контори, за 1996 рік, Кіровоградської районної державної нотаріальної контори з 1993 по 2006 роки, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , свідоцтво про право на спадщину не видавалось. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 68288622 від 27.01.2022 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. З наданих до суду Кропивницькою районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 69099479 від 02.06.2022 та копії спадкової справи № 344, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що після її смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] та [PERSON] . Інформація щодо виданих свідоцтв про право на спадщину відсутня. Відповідно до довідок Іванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 174 від 06.04.2007, № 216, № 287 від 30.06.2016 в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , з березня 1998 проживає [PERSON] , яка доглядає за будинком, використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, заборгованості по сплаті земельного податку не має. Із заяви, поданої 18.10.2019 [PERSON] до державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, вбачається, що вона звернулась із вказаною заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті її матері [PERSON] .. Після звернення [PERSON] до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою, в якій вона просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яку нотаріусом обґрунтовано тим, що [PERSON] не надала оригінали документів на підтвердження того, що вона фактично вступила в управлінні або володіння спадковим майном. А також пропустила строк на отримання спадщини. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 57964339 від 18.10.2019 вбачається, що відомості про заведену спадкову справу після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутні. Отже, [PERSON] протягом 22 років не було вчинено будь-яких дій спрямованих на прийняття спадщини, а також не надано доказів до суду першої інстанції, які б давали можливість стверджувати про фактичне прийняття спадщини за правилами передбаченими Цивільним кодексом Української РСР (в ред. 1963 року) або Цивільним кодексом України (в ред. 2003 року). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2022 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, а постановою Кропивницького апеляційного суду від 24.05.2023 вказане рішення залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30.06.2023 касаційну скаргу [PERSON] було визнано неподаною та повернуто заявниці. Таким чином, вважає, що вищезазначені обставини добросовісного заволодіння майном та відкрите, безперервне володіння ним понад 25 років, свідчать про наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому подружжю: [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача - адвокат Поліщук Ю.О. 22.03.2024 надіслала до суду заяву, в якій просить провести судовий розгляд без позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 110). Позиція відповідача Представник відповідача Завірюха І. 04.01.2024 надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог за умови доведеності обставин, вказаних у заяві (а.с. 84). Обставини справи, зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що згідно із дублікатом свідоцтва про право власності від 25.04.1989 та архівної довідки ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 08.02.2016 [PERSON] був власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Відповідно до довідки Іванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 287 від 30.06.2016 в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , померлий [PERSON] з 1924 року і до дня смерті - [INFO] проживав і був зареєстрований. На день смерті спадкодавця у вищезазначеному будинку була зареєстрована і проживала його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Померлий виписаний з будинку у зв`язку зі смертю. На цей час у вищезазначеному будинку була зареєстрована і проживала його з березня 1998 проживає [PERSON] .. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Іванівської сільської ради не посвідчувався. На земельну ділянку, на якій розташований будинок, виданий державний акт КР №002211 від 30.12.1996 на ім`я [PERSON] (а.с. 14, 17). Згідно із довідки Іванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 06.04.2007 № 174 за адресою: [ADDRESS] , дійсно проживає і користується земельною ділянкою [PERSON] з 1998 року (а.с. 28). Відповідно до довідки виконкому Іванівської сільської ради Кіровоградського району №54 від 11.07.1997 [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою (а.с.33). Із довідок Кіровоградського обласного об`єднаного бюро інвентаризації від 25.07.2001 вбачається, що [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 15-16). 10.03.1948 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] (а.с.25). В період шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , 1949 р.н., (а.с.31), яка уклала шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище на « [PERSON] », що встановлено рішенням Кіровоградського районного суду від 02.12.2022 (а.с.47). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 35). [PERSON] народилася [INFO] (а.с. 29). Після одруження із [PERSON] . 15.02.2002 [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 30). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 26). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 27). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2019 № 2468/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки невідомі місце відкриття спадщини, коло спадкоємців та пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с.36). Відповідно до алфавітних книг спадкових справ 2-гої Кіровоградської державної нотаріальної контори з 1996 по 2003 рік, 3 Кіровоградської державної нотаріальної контори, за 1996 рік, Кіровоградської районної державної нотаріальної контори з 1993 по 2006 роки, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , свідоцтво про право на спадщину не видавалось. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 68288622 від 27.01.2022 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.100-101). З наданих до суду Кропивницькою районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 69099479 від 02.06.2022 та копії спадкової справи № 344, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що після її смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] та [PERSON] . Інформація щодо виданих свідоцтв про право на спадщину відсутня (а.с.105-108). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2022 року у справі № 390/1331/20, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про встановлення факту, який має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно. [PERSON] просила: встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , вступивши у фактичне управління та володіння спадковим майном - будинком по [ADDRESS] ; визнати право власності на вказаний будинок (а.с. 45-62). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2020 року у справі № 390/27/20, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Соколівської сільської об`єднаної територіальної громади, в особі представницького органу Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, та [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно. [PERSON] просила: встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , вступивши у фактичне управління спадковим майном, а саме будинком по [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вказаний будинок (а.с.69-76). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.06.2020, зокрема, встановлено, що згідно із розписки від 02.10.1998 [PERSON] отримав від [PERSON] суму у розмірі 2000 гривень, як завдаток за продаж спірного будинку за адресою: [ADDRESS] . Релевантні джерела права Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2015 при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не зі своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Стаття 41 Конституції України визначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з п. 13 вказаної Постанови пленуму ВССУ можливість подання до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає зі ст. 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Презюмується, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнішньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Отож, умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності (аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду України у Постанові 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, п.66-67). Суд вважає, що позивачем [PERSON] дотримані усі умови набуття права власності на спірне майно за набувальною давністю, а саме: законне та добросовісне заволодіння, а також відкрите, безперервне та безтитульне володіння будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, установлений строк безперервного володіння спірним майном сплив (більше десяти років), а також відсутні норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Відповідно д ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Узагальнюючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, ураховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі. Враховуючи позицію позивача, судові витрати по справі вважати фактично понесеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved