Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

\~ 14.12.2023 року до Ленінського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у самостійний об`єкт. Позов вмотивований тим, що позивачка є власником 1/2 частини житлового будинку, з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що складається з: житлового будинку літ. А-1,загальною площею 68,1 кв.м, житловою 39,9 кв.м., господарських будівель та споруд: літня кухня Б,б, погріб б1, гараж В, вбиральня Д, вбиральня Е, літній душ К, огорожа №1,2, колодязь №3, що підтверджується натаріально засвідченим договором купівлі-продажу від 02.07.2019 року, та яку за вимогами будівельно-технічних норм можливо виділити [PERSON] як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна, за умови визнання права власності на прибудову літ.а4 загальною площею 15,8 кв.м і сарай М. У зв`язку із чим, позивач просить суд виділити у натурі як самостійний об`єкт права власності [PERSON] нерухоме майно, а саме: частину житлового будинку літ.А-1 з прибудовою літ. а4 загальною площею 48,5 кв.м у складі приміщень: кімната №2-1 площею 9,9 кв.м, кімната №2-2 площею 16,4 кв.м, кухня №2-3 площею 6,4 кв.м, кухня №2-5 площею 6,2 кв.м., сіни №2-6 площею 5,7 кв.м, санвузол №2-7 площею 3,9 кв.м, житловою площею 26,3 кв.м; гараж літ В, вбиральня літ.Л, літній душ літ Л1, сарай літ.М, огорожа №4, які знаходяться на земельній ділянці площею 255 кв.м, а саме: площею 237 кв.м для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 18 кв.м для індивідуального гаражного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на зазначене нерухоме майно. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 15.01.2024 року, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12.03.2024 року підготовче провадження закрите та справи призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечень щодо позовних вимог не має. Представник третьої особи Подільської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, рішення винести на розсуд суду. Відповідно до письмових пояснень представника Полтавської міської ради, матеріали позовної заяви були надані на розгляд тимчасової комісії з розгляду питань самочнинного будівництва в м. Полтава щодо можливості визнання права власності на об`єкт нерухомості, але результати розгляду відсутні. Також зазначає, що на підставі ч.3 ст.376 ЦК УКраїни суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалась у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу, у зв`язку із чим підстав для задоволення позову не має. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 02.07.2019 року, засвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Настекою Н.О., зареєстрованого в реєстрі за №709, [PERSON] придбала у приватну, спільну часткову власність частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Цей житловий будинок, частка якого відчуджується, в цілому складається з: житлового будинку, літ. «А-1», загальною площею 68,1 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м.; господарських будівель та споруд: літня кухня Б,б, погріб б1, гараж В, вбиральня Д, вбиральня Е, літній душ К, огорожа №1,2, колодязь №3. У володіння та користування покупця переходить: в житловому будинку літ. «А-1» приміщення: 2-1 кімната площею 10,5 кв.м., 2-2 кімната площею 16,4 кв.м., 2-3 кухня площею 4,9 кв.м.., 2-4 санвузол площею 1,4 кв.м, 2-І тамбур площею 2,2 кв.м., загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 26,9 кв.м.; господарські будівлі та споруди: гараж В, вбиральня Д, огорожа №1. В загальному користуванні колодязь №3. Право власності на земельну ділянку не оформлювалося. (а.с.20-21) Відомості про реєстрацію права власності на частку об`єкта нерухомості внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 02.07.2019 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1856352453101. Форма власності приватна. Вид спільної власності спільна часткова. Власник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , володіє та користується в житловому будинку літ «А-1» приміщеннями: 2-1 кімната площею 10,5 кв.м, 2-2 кімната площею 16,4 кв.м, 2-3 кухня площею 4,9 кв.м, 2-4 санвузол площею 1,4 кв.м, 2-І тамбур площею 2,2 кв.м, загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 26,9 кв.м; господарські будівлі та споруди: гараж В., вбиральня Д, огорожа №1. В загальному користуванні колодязь №3. (а.с.22) Відповідно до висновку експерта №57 за результатами будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 01.09.2023 року, проведеного експертом [PERSON] , прибудова літ.а4 загальною площею 15,8 м2 житлового будинку літ А-1 за адресою: [ADDRESS] збудована з метою приведення у відповідність належної [PERSON] групи приміщень до сучасних вимог будівельно-технічних норм, а саме: п.5.20 ДБН В2.2-15:2019, а конструктивне, об`ємно-планувальне рішення, санітарно-гігієнічні умови, пожежна безпека та інженерне обладнання прибудови літ.а4 та сараю літ.М відповідають вимогам нормативних будівельно-технічних документів, що діють на території України. На підставі проведених досліджень, експерт установив, що частина житлового будинку літ.А-1 з частиною господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , яка складає частку і належить на праві приватної власності [PERSON] , - є планувально ізольованою частиною, яка має окремий вхід зі сторони вул. Пейзажної, частина житлового будинку літ.А-1 (додаток №2) має необхідну сукупність житлових та допоміжних приміщень, котрі відповідають будівельно-технічним вимогам для окремого проживання. За результатами проведеного дослідження експерт робить висновок,що розподілити житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , виділивши у самостійний обєкт нерухомого майна частину, що належить на праві приватної власності [PERSON] , технічно можливо, при цьому площа і конфігурація закріплених за частинами земельних ділянок можуть бути визначені за фактичним користуванням (додаток №3) або у рівних частках (додаток №4). До складу частини, яку за вимогами будівельно-технічних норм можливо виділити [PERSON] як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна, за умови визнання права власності на прибудову літ.а4 загальною площею 15,8 м.кв. і сарай літ.М, входять: - частина житлового будинку літ.А-1 з прибудовою літ.а4 загальною площею 48,5 м.кв. у складі приміщень: кімната №2-1 площею 9,9 м.кв, кімната №2-2 площею 16,4 м.кв., кухня №2-3 площею 6,4 м.кв., кухня №2-5 площею 6,2 м.кв, сіни №2-6 площею 5,7 м.кв, санвузол №2-7 площею 3,9м.кв; - гараж літ.В, вбиральня літ.Л, літній душ літ.Л1, сарай літ.М, огорожа №4. (а.с.23-41) Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] (станом на 01.01.2021) обєкт складається з житлового будинку (А-1), прибудови (а.4), літньої кухні (Б), погребу (б1), гаража (В), вбиралень (Е і Л), літнього душу (К і Л1), сараю (М), огорожі (№1,2,4) та колодязя (№3). На прибудову літ.4: загальною площею 15,8 кв.м, не надано документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів. На збудовану будівлю сарай літ.М не надано документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. (а.с 4-16) Будинок зі спорудами розташований на земельній ділянці загальною площею 510 кв.м., та у фактичному користування позивача знаходиться 255 кв.м, у відповідачки також 255 кв.м. та не є приватизованою (а.с.42) Відповідно до\~ст. 364 ЦК\~кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Відповідно до ч. 3 ст.\~364\~ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно ч. 4 ст. 41 Основного Закону та ч. 1 ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак, в окремих випадках ст. 376 ЦК України передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в разі наявності обставин, передбачених частинами третьою, п`ятою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому, частиною 5 цієї статті визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З вказаної правової норми вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано за умови відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки або якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під збудованим нерухомим об`єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту, а також за умови відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки (ч. 4 ст. 376 ЦК України) та відсутності порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб. Позивач у спорах про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно повинен довести обставини, що складають фактичну підставу такого позову: наявність права позивача на земельну ділянку, на якій збудоване спірне майно; наявність самочинно збудованого майна; відповідність самочинно збудованого нерухомого майна будівельним нормам і правилам; наявність згоди власника земельної ділянки на будівництво нерухомого майна (у випадку, якщо земельна ділянка належить позивачу на праві користування). У відповідності дост. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 328 ЦК Українипередбачено, що право власності набувається на Підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правий режим самочинного будівництва)» у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2ст. 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2ст. 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5ст. 376 ЦК). Правова конструкція передбачена ст. 376 ЦК України є спеціальною нормою в регулюванні спірних правовідносин, оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли загальний порядок будівництва був порушений. То ж при застосуванні статті 376 ЦК України, статті 331 та 392 цього Кодексу не застосовуються. Вказаний висновок відображено у постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 11/384-06, відтак відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Відповідно до ст.377 ЗК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Таким чином, оскільки позивачка здійснила поліпшення майна та прибудови, до вже існуючого належного їй нерухомого майна, право власності на який зареєстровано за позивачкою [PERSON] у визначеному законом порядку, та на земельній ділянці, право власності на яку не оформлялося, але яка перейшла їй у користування від попереднього власника нерухомого майна, а отже до [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою, яка є землею комунальної власності, жодні права будь-кого із інших осіб не порушуються, спірна будівля збудована у відповідності до Державних будівельних норм і правил і придатна до експлуатації, а також позивачка як співвласник має право на виділ у натурі своєї частки з майна спільної часткової власності, та мається технічна можливість на виділ в натурі належної їй частки у виді окремого майна, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, що також буде сприяти оборотоздатності об`єктів цивільних прав. Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що спір виник внаслідок дій саме позивачки, та відповідач будь-яких прав позивачки не порушує, суд вважає за необхідним покласти на позивачку судові витрати повністю.

Outcome: approved