Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Представник позивача 10.05.2024 звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, повернення безпідставно отриманих коштів, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивачки кошти в сумі 18909,30 грн, як отримані без достатньої правової підстави, та судові витрати. Заявлений позов обґрунтовував тим, що між сторонами укладений кредитний договір від 28.04.2010. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.11.2021, з урахуванням постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 21.02.2022, частково задоволено позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК», стягнуто з [PERSON] на користь банку 27076 грн заборгованості за кредитним договором, з яких 26904,28 грн заборгованість за тілом кредиту, 171,72 грн заборгованість за відсотками, та 882,69 грн судових витрат. Після набрання судовим рішенням законної сили банк звернув до примусового виконання виконавчий лист Тисменицького районного суду № 352/1040/21 від 11.04.2022, який виконувався в рамках виконавчого провадження № 69139358. Постановою державного виконавця Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.03.2024 виконавче провадження закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі сплатою боржницею [PERSON] боргу в повному обсязі. Однак, після цього відповідач в одноособовому порядку списав з банківського рахунку позивачки кошти в сумі 18909,30 грн. Тому вона звернулася до відповідача із заявою про повернення безпідставно отриманих коштів. Відповідач листом від 18.04.2024 відмовив їй у поверненні коштів. Тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом для захисту своїх майнових прав на підставі ст. 1212 ЦК України. Представник позивача адвокат Гуменюк О. В. у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив справу розглянути без його участі, позов підтримав і просив його задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у надісланих до суду письмових поясненнях позов не визнала, посилаючись на те, що кошти з позивачки стягувалися за наявності правових підстав, оскільки стягнення відбувалося на підставі виконавчого документа в рамках відкритого виконавчого провадження. Набуття однією із сторін договірного зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання цього зобов`язання не є безпідставним. Просила в позові відмовити. \~ \~ \~ \~Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що сторони позивачка [PERSON] та відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 28.04.2010 уклали кредитний договір б/н, згідно якого позивачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] зобов`язань за цим договором банк у травні 2021 р. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 44097,99 грн. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.11.2021, з урахуванням постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 21.02.2022, позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь банку 27076 грн заборгованості за кредитним договором, з яких 26904,28 грн заборгованість за тілом кредиту, 171,72 грн заборгованість за відсотками, та 882,69 грн судових витрат (а.с.13-17). Після набрання судовим рішенням законної сили банк звернув до примусового виконання виконавчий лист Тисменицького районного суду № 352/1040/21 від 11.04.2022, який виконувався в рамках виконавчого провадження № 69139358. Суд установив, що позивачка 07.03.2024 повністю погасила заборгованість згідно виконавчого листа № 352/1040/21 від 11.04.2022 та виконавчий збір, перерахувавши на рахунок Івано-Франківського ВДВС 30974,60 грн, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки (а.с.22). Постановою від 08.03.2024 державний виконавець Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бакай І. В. закінчив вказане виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі сплатою боржницею [PERSON] боргу в повному обсязі (а.с.20 зв.ст.-21). Як вбачається з наданої представником відповідача виписки за договором б/н від 28.04.2010 (а.с.60), на картку позивачки [NUMBER] 11.03.2024 надійшов грошовий переказ у розмірі 27958,69 грн (27076 грн заборгованості за вказаним кредитним договором + 882,69 грн судових витрат). Після цього 15.03.2024, коли на картку позивачки надійшов грошовий переказ від третьої особи, банк списав ще 16139,30 грн на погашення боргу за вказаним кредитним договором, що підтверджується також наданою представником позивача випискою по картковому рахунку (а.с.11 зв.ст.). Тобто, суд установив, що відповідач, списавши 16139,30 грн грошових коштів позивачки, фактично стягнув із позивачки суму заборгованості за вказаним кредитним договором, яку заявив до стягнення в травні 2021 р. 44097,99 грн, проігнорувавши судове рішення від 21.02.2022, яке набрало законної сили та повністю виконане позивачкою 07.03.2024, яким суд зменшив розмір заборгованості із 44097,99 грн до 27958,69 грн (з урахуванням судових витрат банку). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). У відповідності з вимогами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється\~виконанням,\~проведеним належним\~чином. Згідно п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~39\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Загальні положення про зобовязання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави врегульовано ч. 1 ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобовязання з повернення безпідставно набутого, збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність хоча б однієї з таких умов виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України. Вiдсутнiсть правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення про зобовязання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні. У рамках розгляду цієї справи суд установив, що у відповідача, який 15.03.2024 списав 16139,30 грн грошових коштів позивачки без жодної правової підстави, оскільки на той час позивачка вже погасила свою заборгованість за кредитним договором, виконавши в\~повному обсязі\~рішення суду\~згідно з\~виконавчим документом,\~виникло зобовязання з повернення безпідставно набутого, збереженого майна в порядку ст. 1212 ЦК України. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 16139,30 грн. Суд зазначає, що решту грошових коштів у розмірі 2770 грн, з яких 300 грн списані 14.03.2024, 2470 грн 15.03.2024, банк списав для погашення заборгованості за іншим картковим рахунком, який не стосується кредитного договору, що розглядається в рамках цієї справи, що підтверджується вказаними вище доказами. У рамках цієї справи позивачка понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн., що підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме: копіями квитанції до прибуткового касового ордера від 19.03.2024 (а.с.5), договору про надання правової допомоги від 19.03.2024 (а.с.7), рахунку до договору про надання правової допомоги від 19.03.2024 (а.с.8). Суд ураховує, що адвокат позивачки не здійснював представництва її інтересів у суді, тому стягує з відповідача на користь позивачки 4500 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн, від сплати якого позивачка звільнена на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі наведеного, відповідно до ст. 526, 527, 599, 1212 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved