Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 01 квітня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов позов [PERSON] , в якому прохає шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 13 січня 2017 року Кобеляцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 2,-розірвати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 січня 2017 року позивачка та відповідач уклали зазначений шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON] , дата народження: [INFO] та сина [PERSON] , дата народження: [INFO] , які проживають з позивачкою та знаходиться на її утриманні та вихованні. Вони проживали спільно однією сім`єю, вели спільне господарство. На теперішній час, а саме з жовтня 2023 року відповідач проживає по [ADDRESS] в квартирі своїх батьків. Шлюбні відносини вони не підтримують, не ведуть спільне господарство. На протязі останніх років їхнього спільного проживання, як подружжя, між ними почалися скандали. Їхнє сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки. Відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають у їхній сім`ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї. Вона неодноразово намагалася вирішити їхні особисті сімейні проблеми, але ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінилося, їхні відносини переросли в ще більш ворожі. За таких обставин збереження подружніх відносин з відповідачем є неможливим та суперечить як її інтересам, так і інтересам їхніх дітей. В результаті їхніх розмов вони прийшли до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них обох побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю. Майнових спорів між ними немає. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 01.04.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Макарчуку С.М. Згідно з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 537406 від 10.04.2024 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Ухвалою від 17 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 17 травня 2024 року. Ухвалою від 17 травня 2024 року судове засідання відкладено на 24 червня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача. Постановлено повідомлення [PERSON] як відповідача додатково здійснити за усіма відомими суду засобами зв`язку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою від 24 червня 2024 року постановлено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних і доказів. У судове засідання 24 червня 2024 року сторони не з`явилися. Позивачкою подане клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтримання позову та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач правом відзиву не скористався, про причини неприбуття не повідомляв будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. За таких обставин суд робить висновок, що наявна сукупність обставин, визначених як ч. 4 ст. 223, так і ст. 280 ЦПК України, а тому за наявності згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України, та про що 29.11.2022 постановлено відповідну ухвалу. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку, визначеному частиною 4 статті 268 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 13 січня 2017 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований кобеляцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 2, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від цього шлюбу сторони мають двох дітей доньку: [PERSON] , народилася [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.8) та сина: [PERSON] , народився [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Відомостей про існування спору про поділ майна чи визначення місця проживання дітей позовна заява не містить. Розірвати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки сторони мають неповнолітніх дітей. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки в цьому конкретному випадку, це суперечило б інтересам щонайменше позивачки, яка не хоче продовжувати подружні стосунки з відповідачем та миритися категорично не бажає. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачем категорично не бажає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина 3 статті 115 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачка не змінювала дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу її необхідно надалі іменувати прізвищем « [PERSON] ». При подачі позову до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved