Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

29 травня 2024 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яка здана до відправки через поштове відділення 29 травня 2024р. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 19 липня 2010р. перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який на даний час розірвано за рішенням суду від 27.09.2021р. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу перебуває на її утриманні, оскільки [PERSON] припинив надання матеріальної допомоги на сім`ю та утримання дитини. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, яка проживає із нею та перебуває на її утриманні, оскільки є працездатним, має постійний неофіційний дохід. З огляду на наведене, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2024р. і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 30.05.2024р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано строк сторонам по справі для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 21 червня 2024р. о 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи за адресою місця своєї реєстрації [ADDRESS] , яка вказана в позовній заяві, як адреса для листування. При цьому, в суд повернувся поштовий конверт у зв`язку із\~ відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 30-31). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, враховуючи відсутність повідомлень зі сторони позивача щодо зміни місця свого проживання та надіслання ухвали про відкриття провадження на раніше вказану нею адресу реєстрації місця проживання, яка підтверджена довідкою № 708 від 24.05.2024р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м.Новодністровськ Новодністровської міської ради (а.с. 12), остання вважається такою, що повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, позивач [PERSON] разом з позовною заявою подала заяву від 29.05.2024р. про розгляд справи у її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі (а.с. 14). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 22), в судове засідання не з`явився, однак подав заяву від 30.05.2024р. про розгляд справи у його відсутності; позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 24). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності сторін по справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2010р., який розірвано рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 27.09.2021р. по справі № 719/276/21, що набрало законної сили 28.10.2010р. (а.с. 7-10). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 24.09.2020р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сокирянському району та місту Новодністровську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.11). [PERSON] вказує, що дитина проживає разом із нею, що також підтверджується довідкою № 708 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 24.05.2024р. Відділом ведення реєстру територіальної громади м.Новодністровськ Новодністровської міської ради (а.с. 12), та вона, як мати дитини, потребує матеріальної допомоги від батька дитини для належного утримання сина, однак останній фінансової допомоги добровільно надавати не бажає. При цьому, відповідач [PERSON] зареєстрований за іншою адресою [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому 05.09.2012р. Сокирянським РС УДМС України в Чернівецькій області та відповіддю № 615943 від 30.05.2024р. з Єдиного державного демографічного реєстру. (а.с. 5, 17). Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 29.05.2024р. за параметрами запиту [PERSON] , [INFO] , в Єдиному реєстрі боржників інформація відсутня. Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, з моменту припинення ведення спільного проживання дитина залишилась проживати із матір`ю та [PERSON] припинив надання матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку. Як вбачається із відповіді на запит від 07.06.2024р. № 2413-2024-0000479 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, за період 1 кварталу 2024р. у відповідача [PERSON] будь-які офіційні доходи відсутні (а.с. 28). При цьому, позивач стверджує, що відповідач є працездатним і має постійний неофіційний дохід, а останній вказані обставини не оспорює та подав заяву про визнання позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний у відповідності до ст. 182 СК України враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оскільки обов`язок утримувати дитину є обов`язком як матері, так і батька, а відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, беручи до уваги визнання ним позову, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи при цьому прав відповідача, зважаючи на матеріальне становище сторін, а також те, що вибір способу стягнення аліментів належить виключно позивачу, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 180, 183 СК України позов слід задоволити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 травня 2024р. і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то такий підлягає стягненню із відповідача в дохід держави. Враховуючи ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн., а в іншій частині судовий збір слід покласти на рахунок держави. На підставі ст.ст. 141, 180-183, 185, 191 СК України,

Outcome: approved