Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

22.02.2024 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання у розмірі 20087,82 грн. Свої вимоги мотивував тим, що КП «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій мешкає відповідач\~ [PERSON] . Позивач зазначає, що станом на 01.05.2023 року за особовим рахунком відповідача №\~ [NUMBER] існує заборгованість в сумі 20087,82 грн, що свідчить про невиконання ним, як споживачем комунальної послуги, свого зобов`язання по сплаті наданих йому послуг. Ухвалою суду від 27.02.2024 року провадження у справі відкрито. 18.06.2024 до суду від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності. Разом із заявою відповідач долучив до матеріалів справи копію квитанцію про сплату боргу. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Правовідносини між сторонами у справі є цивільно-правовими та врегульовані положеннями ЦК України та ЖК України. Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг позивача за адресою: [ADDRESS] , що ним у заяві про застосування позовної давності не заперечується. Відповідачу відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким обліковуються надані відповідачу послуги з теплопостачання. Згідно з розрахунком наданого з позовом станом на 01.05.2023 заборгованість відповідача за вищевказаним особовим рахунком складала 20087,82 грн. Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтями 67, 68 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Встановлення тарифів є компетенцією відповідних органів влади та місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги за кожен розрахунковий період окремо, якщо він фактично отримував такі послуги. Проте, відповідач, отримуючи послуги з постачання теплової енергії, опалення та гарячої води, свої зобов`язання тривалий час не здійснює, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за період з листопада 2016 року по травень 2023 року, яка станом на 01.05.2023 складала 20087,82 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 255 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) зазначено, що «Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України)». «Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону». Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) та від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306 цс 18). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем додано до заяви про застосування строків позовної давності квитанцію про сплату забогованості відповідачу у розмірі 7426,89 грн. Таким чином, відповідачем визнано споживання ним послуг, наданих позивачем та розмір заборгованості, проте заявлено про застосування строку позовної давності. Отже, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості за останні три роки, що передували зверненню до суду з даним позовом, тобто за період з лютого 2021 року по лютий 2024 року. За перерахунком суду заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за вказаний період становить 20087,82 грн мінус вимога суми поза строком позовної давності у розмірі13021,39 грн то підлягала би стягненню з відповідача на користь позивача грошова сума у розмірі 7066,43 грн. Під час судового розгляду відповідач сплатив позивачу заборгованість за надані комунальні послуги в розмірі 7426,89 грн. Таким чином у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову.

Outcome: dismissed