Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області(в подальшому перейменовано на Івано-Франківську обласну прокуратуру) в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України(надалі-Держлісагентство), ДП «Ворохтянське лісове господарство» у вересні 2015 року звернувся до суду із позовом до Поляницької сільської ради, [PERSON] про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ без номера від 30.01.2003 року площею 0,1000 га, та зобов`язання повернути вказану земельну ділянку, яка розташована на ділянці «Прохідний» у с. Поляниця з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство». В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року у кримінальній справі №248436 (судовий №1-6/2011) звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України. В ході розгляду даної справи встановлено, що рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №40 від 15.11.2002 року щодо безоплатної передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га не виносилося в установленому порядку на засідання виконавчого комітету Поляницької сільської ради та є підробленим. На це вказує і те, що [PERSON] із заявою про затвердження проекту землеустрою у сільську раду не зверталась, зазначене питання на розгляд сесії сільської ради не виносилось. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 від 10.11.2001 року та знаходиться у кварталі 32, виділ 2 Поляницького лісництва, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування та таксаційною книгою. Впродовж 2002-2003 років члени організованої групи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] незаконно надали у приватну власність під будівництво індивідуальних житлових будинків землі державного лісового фонду, які перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського держлісгоспу, рішення про вилучення яких Поляницькою сільською радою та виконавчим комітетом сільської ради не приймались, дозволу на таке вилучення постійний землекористувач не надавав. Таким чином, внаслідок передачі у приватну власність спірної земельної ділянки [PERSON] у ДП «Ворохтянське лісове господарство» незаконно вилучено земельну ділянку площею 0,1000 га. Оскільки рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №40 від 15.11.2002 року є фіктивним, воно не підлягає визнанню недійсним у суді, а спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у державну власність у особі постійного землекористувача ДП «Ворохтянське лісове господарство». В обгрунтування повноважень прокурора на представництво інтересів держави у даній справі зазначено, що незважаючи на те, що постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року цивільний позов ДП «Ворохтянське лісове господарство» залишено без розгляду та роз`яснено право на його пред`явлення у порядку цивільного судочинства, постійним землекористувачем не вжито жодних заходів щодо повернення спірної ділянки у державну власність, що стало підставою для звернення прокурора до суду із вказаним позовом. Перед зверненням до суду прокурором у відповідності до вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» направлено відповідне повідомлення постійному землекористувачу. Із урахуванням того, що зазначені у позові обставини встановлені постановою суду від 04.03.2015 року прокурор просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності з метою захисту інтересів держави та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17.09.2015 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~16.10.2015 року від представника відповідачки надійшли письмові заперечення на позов прокурора, в яких зазначено, що із заявленим позовом [PERSON] не згідна, оскільки у 2002 році вона звернулась із заявою до Поляницької сільської ради про виділ у приватну власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку на ділянці Вишня села Поляниця площею 0,10 га. На підставі рішення від 03.11.2003 їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ б/н, який зареєстровано у Книзі реєстрації за №000084. На засіданні виконавчого комітету Поляницької сільської ради [PERSON] не була присутня і як приймалось дане рішення їй невідомо. Окрім цього у даній справі пройшов строк позовної давності. Із урахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 02.11.2015 року вказану справу призначено до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №43 від 21.08.2017 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 22.08.2017 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду вказану справу передано у провадження судді Іванова А.П. \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №21 від 01.03.2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 01.03.2018 року у зв`язку із продовженням терміну відрядження судді Іванова А.П. вказану справу повторно передано у його провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 06.03.2018 року вказану справу прийнято до провадження суддею Івановим А.П. та призначено у ній підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~Поляницька сільська рада 05.07.2018 року подала заяву про застосування строків позовної давності в обґрунтування якої зазначено, що твердження прокурора про те, що строк позовної давності підлягає обчисленню з часу винесення постанови Галицьким районним судом від 04.03.2015 року не заслуговують на увагу, оскільки прокуратурі було відомо про порушення права ДП «Ворохтянське лісове господарство» ще з 23.03.2004 року, тобто з часу винесення постанови про порушення кримінальної справи щодо посадових осіб Поляницької сільської ради. Із урахуванням викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 31.07.2018 року підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №115 від 01.04.2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 01.04.2019 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Іванова А.П.) вказану справу передано у провадження судді Польської М.В., якою 06.06.2019 року постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~09.12.2019 року Поляницька сільська рада повторно подала заяву про застосування наслідків позовної давності, в якій зазначила, що органам прокуратури було відомо про існування порушеного права ДП «Ворохтянське лісове господарство» ще з 23.03.2004 року, з часу винесення постанови про порушення кримінальної справи щодо посадових осіб Поляницької сільської ради за результатами розгляду якої Галицьким районним судом Івано-Франківської області 20.04.2011 року ухвалено вирок, залишений без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.04.2012 року. Крім того, 07.02.2005 року першим заступником прокурора Івано-Франківської області був внесений протест на рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №27 від 10.07.2003 року. Із урахуванням правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, викладених у справі №6-178цс15 від 01.07.2015 року, №6-68цс15 від 16.09.2015 року, №3-126гс15 від 13.05.2015 року відповідач просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №35 від 30.07.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 31.07.2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л. Відповідно до ухвали від 17.08.2020 року вказану справу прийнято до провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та призначено у ній підготовче судове засідання. 18.09.2020 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позов, у якому зазначено, що наведені прокурором у позовній заяві та відповіді на відзив обґрунтування не підтверджуються належними доказами, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та актуальній практиці Верховного Суду, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Постанова Галицького районного суду від 04.03.2015 року, на яку посилається прокурор, зазначаючи що вказаним рішенням встановлено факт підробки рішення виконкому Поляницької сільської ради №40 від 15.11.2002 року не має преюдиційного значення для вказаної справи, оскільки в силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України лише вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили є обов`язковий для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, щодо якої ухвалено даний вирок. При цьому відповідно до ч.7 даної статті правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи не є обов`язковою для суду. Незважаючи на посилання прокурора на факт незаконного вилучення посадовими особами Поляницької сільської ради 40,69 га земель Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, переведення їх до земель запасу сільської ради, зміну цільового призначення та надання у приватну власність, до матеріалів справи не долучено жодних доказів на підтвердження даної обставини, зокрема матеріалів лісовпорядкування чи таксаційних книг. Також відсутні належні докази на підтвердження того, що спірна ділянка знаходиться у кварталі 32 виділ 2 Поляницького лісництва. Більше того, прокуратура вказує, що площа Поляницького лісництва внаслідок прийняття неправомірних рішень про вилучення земельних ділянок ДП «Ворохтянське лісове господарство» зменшилась на 40,69 га. Проте, однак довідкою ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 26.09.2017 року підтверджується, що у період з 01.01.2002 року по 01.01.2008 року земельна ділянка, яка обліковується за лісгоспом згідно форми 6-зем зменшилась з 4358,50 га до 3913,60 га, а площа села Поляниця у вказаний період збільшилась з 429,7240 га до 2380,00 га. рішенням Івано-Франківської обланої радим №57-3/2002 від 27.08.2002 року затверджено проект встановлення межі села Поляниця в межах території Поляницької сільської ради, згідно з яким площа села складає 1730,0 га, а рішенням облради №493-18/2008 від 2008 року змінено межі села, включивши до нього земельні ділянки загальною площею 650,0 га, та визначено, що площа села становитиме 2380,00 га, а отже твердження прокуратури про зменшення площі території Поляницького лісгоспу, який знаходиться у межах с. Поляниця у зв`язку із незаконним вилученням земельних ділянок є безпідставним. При цьому позивачем жодним чином не доводиться обставина вибуття із власності держави саме спірної земельної ділянки. Також зазначено, що у даній справі слід застосувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц щодо представництва прокурором у суді інтересів держави, відповідно до якого прокурор здійснює таке представництво виключно після підтвердження підстав для представництва та зобов`язаний перед зверненням до суду повідомити про це відповідного суб`єкта. У постанові Верховного Суду у справі №922/901/17 від 21.12.2018 року також зазначено, що саме лише посилання у позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття до розгляду позову прокурора є недостатнім, у такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази. ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї із сторін, як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Однак у даній справі прокурором не долучено доказів на підтвердження підстав для представництва, а саме: належних та допустимих доказів відносно того, що Держлісагентство та ДП «Ворохтянське лісове господарство» не здійснюють або неналежним чином здійснюють відповідні повноваження та не подано доказів щодо попереднього повідомлення органу державної влади про наявність підстав для звернення до суду. Окрім цього, 18.09.2020 року представником [PERSON] подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності в обгрунтування якої зазначено, що прокуратурі було відомо про порушення інтересів держави ще у 2004 році, з моменту порушення кримінальної справи №248436, проте із вказаними позовом прокурор звернувся до суду лише 31.08.2015 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності та є підставою для відмови в позові. Вказаний позов є віндикаційним і на нього поширюється загальна позовна давність. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі №362/44/17 вказала, що у разі якщо з позовом на захист інтересів держави звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права довідався або міг довідатися уповноважений орган. І лише за відсутності уповноваженого органу чи суб`єкта владних повноважень чи у разі, та коли прокурор мав об`єктивну можливість довідатися про відповідне порушення раніше, ніж уповноважений орган, позовна давність підлягає обчисленню з часу, коли про порушення інтересів держави дізнався прокурор. При цьому у постанові від 26.11.2019 року у справі №914/3224/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що порушення права та підтвердження його судовим рішенням не є тотожними поняттями, і Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Із урахуванням наведеного просила відмовити у задоволенні позову прокурора у зв`язку зі спливом позовної давності. 04.11.2020 року заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури у даній справі подано заяву в порядку ст.49\~ЦПК\~України про зміну предмету позову, відповідно до якої прокурор просив поновити строки позовної давності, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ б/н від 30.01.2003 року площею 0,1000 га та витребувати у [PERSON] вказану земельну ділянку, яка розташована на ділянці «Прохідний» у с. Поляниця з чужого незаконного володіння у власність держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство». У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 14.04.2021 року прокурор вказав, що доводи відповідачів про пропуск строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки підставою звернення до суду із вказаним позовом стала не сама наявність чи незаконність рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, а встановлений постановою Галицького районного суду від 04.03.2015 року факт підробки такого рішення. Факт порушення 23.03.2004 року кримінальної справи свідчить лише про те, що на той момент були достатні приводи та підстави для початку досудового розслідування по факту зловживання посадовим становищем службовцями сільської ради, вина яких підлягала подальшому доказуванню у встановленому законом порядку. Зважаючи на те, що вимоги прокурора вмотивовані не просто неправомірними діями відповідних посадових осіб, а саме їх кримінально-караними діяннями у прокуратури могли з`явитися підстави для звернення із вказаним позовом лише після підтвердження вини обвинувачених і факту вчинення ними злочину. Враховуючи наведене та презумпцію невинуватості прокуратура області до прийняття постанови Галицького районного суду від 04.03.2015 року не могла стверджувати про наявність факту підробки рішень виконавчого комітету Поляницької сільської ради. Закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є нереабілітуючою обставиною. При наявності відповідного вироку чи ухвали про закриття справи за нереабілітуючими обставинами преюдиційними є встановлені обставини заволодіння спірними земельними ділянками шляхом вчинення злочину, а отже їх вибуття з володіння власника-держави відбулося поза її волею. Таким чином факт незаконного отримання [PERSON] спірної ділянки є таким, що встановлений судовим рішенням у кримінальній справі і додаткового доведення не потребує. Відповідно до вимог ст.ст.330,387,658 ЦК України право власності дійсного власника презюмується і не припиняється втратою ним майна, а порушене право підлягає захисту шляхом пред`явлення індикаційного позову. При цьому витребування майна в особи, яка не є його законним власником є триваючим порушенням права до моменту припинення в законному порядку правового титулу дійсного власника-позивача за віндикаційним позовом, а останній протягом всього часу, з моменту вибуття майна з його володіння до втрати правого титулу залишається законним власником майна та має право у будь-який час вимагати відновлення свого права, а отже наслідки спливу позовної давності до вимоги про витребування майна не застосовуються, що підтверджується правовими висновками Верховного Суду у постанові від 05.10.2016 року у справі №3-604гс16, від 17.04.2018 року у справі №916/712/15-ц, від 11.04.2018 року у справі №904/9655/16. При зверненні до суду із вказаним позовом прокурором переслідувалась мета задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про передачу земельної ділянки. Із урахуванням сталої практики ЄСПЛ щодо застосування положень ст.1 Першого протоколу, в тому числі висновків, викладених у рішеннях «Трегубенко проти України», «Депаль проти Франції», «Хамер проти Бельгії» протиправне вилучення спірної земельної ділянки порушує інтереси держави, а втручання у право власності особи в даному випадку переслідує суспільний інтерес та є пропорційним, спрямованим на захист громадських інтересів в сфері екології та охорони навколишнього природного середовища. Також зазначено, що на момент виникнення спірних правовідносин не існувало законодавчого визначення комунальної власності, спірна земельна ділянка перебувала у державній власності та відповідно до ст.4 ЗК України 1990 року не підлягала передачі у приватну власність. Статтею 7 ЗК України 1990 року передбачено, що у постійне користування із земель державної власності надаються земельні ділянки для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам. 10.11.2001 року Ворохтянському держлісгоспу був виданий державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002721, таким чином лісгоспу була передана у постійне користування земельна ділянка із земель державної форми власності. У рішеннях Івано-Франківської обласної ради №57-3/2002 від 27.08.2002 року та №493-18/2008 від 17.01.2008 на які посилається відповідач, як на підставу збільшення площі с. Поляниця не зазначено про вилучення чи передачу земель, які перебувають у користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство», а зміна площі села жодним чином не вплинула на право постійного користування землею даного підприємства. Статтею 83 ЗК України 2001 року визначено порядок набуття права комунальної власності на землю, а ст.173 ЗК України в редакції чинній на 2002 та 2008 рік визначено, що включення земельних ділянок у межі села не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками. Ні після набрання чинності Законом України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05.02.2004 року №1457-IV, ні після зміни меж с. Поляниця розмежування земель державної та комунальної власності проведено не було. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності» №5245- VI від 06.09.2012 року, який набрав чинності 01.01.2013 року земельні ділянки, розташовані у межах населених пунктів, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств, залишаються у державній власності. Наявною у матеріалах справи інформацією Карпатського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру, що займалось розробкою відповідної технічної документації, до списку громадян, яким надані земельні ділянки на території земель лісокористування Поляницького лісництва Ворохтнського ДЛГ, в якому під номером 95 зазначено [PERSON] (квартал 32, ділянка 2). Таким чином, право постійного користування земельними ділянками ДП «Ворохтянське лісове господарство» у зв"язку із включенням частини земельних ділянок у межі населеного пункту с. Поляниця не втратило і державна форма власності на ці ділянки на комунальну не змінювалась. В свою чергу відповідно до ч.2 ст.84 ЗК України право державної власності на землю набувається та реалізується державою через органи виконавчої влади одним з яких являється Держлісагентство, до сфери управління якого входить ДП «Ворохтянське лісове господарство». 27.05.2021 року представник відповідача [PERSON] подала заяву в порядку ст.182 ЦПК України в якій вказала, що припущення прокуратури про те, що лише у випадку підтвердження вини обвинувачених, а отже і самого факту вчинення злочину, у прокурора могли з`явитися підстави для звернення до суду із вказаним позовом спростовуються висновком, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №914/3224/16 та відповідно до якого перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. А тому безпідставним є посилання прокуратури на те, що строк позовної давності слід обчислювати з моменту винесення постанови Галицького районного суду від 04.03.2015 року. Посилання у відзив на позицію Верховного Суду, викладену у справі №369/6601/15 згідно якої факт неправомірності набуття права власності підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність не заслуговують на увагу, оскільки при витребуванні земельної ділянки у рамках цивільної справи також підлягає дослідженню факт її неправомірного вибуття від законного власника, а тому дана обставина могла бути встановлена не лише у рамках кримінальної справи. Посилання позивач на те, що з моменту залишення без розгляду цивільного позову ДП «Ворохтянське лісове господарство» постановою Галицького районного суду від 04.03.2015 року вказане підприємство не звернулось до суду із позовом до суду не є підтвердженням не здійснення або неналежного здійснення своїх повноважень уповноваженим органом із урахуванням висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 року у справі №922/901/1, оскільки прокурор повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження даної обставини. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.02.109 року у справі №927/246/18, від 16.04.2019 року у справі №925/650/18, від 17.04.21019 року у справі №923/560/18, від 18.04.2019 року у справі №913/299/18, від 13.05.2019 року у справі №915/242/18. Про необхідність обґрунтування та з`ясування судом причин, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, зазначено і в рішеннях Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі №0440/6738/18, від 03.10.2019 року у справі №802/4083/15-а, від 20.09.2018 року у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 року у справі №906/240/18, від 01.11.2018 року у справі №910/1ё8770/17 та інших. Таким чином, першим заступником прокурора Івано-Франківської області не долучено до даної справи підтвердження підстав для представництва прокуратурою у даному випадку, а саме: належних та допустимих доказів відносно того, що Держлісагентство та ДП «Ворохтянське лісове господарство» не здійснюють або неналежно здійснюють відповідні повноваження та не подано доказів щодо попереднього повідомлення органу державної влади про наявність підстав для звернення до суду. Не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що у матеріалах справи наявна інформація, яка підтверджує перебування переданої [PERSON] у приватну власність земельної ділянки у межах квартал 32 Поляницького лісництва, оскільки в силу вимог ст. 78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Законом визначено, що для встановлення правового статусу земельної ділянки як такої, що належить до земель лісогосподарського призначення, судами має бути досліджено саме матеріали лісовпорядкування(п.49 постанови Великої палати Верховного Суду від 07.11.2028 року у справі №488/6211/14-ц), а тому наявна інформація Карпатського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру не є належним доказом. Ухвалою суду від 26.01.2022 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.03.2022 року позов прокурора у вказаній справі залишено без розгляду. \~ \~ \~ \~Постановою Верховного Суду від 02.06.2022 року ухвалу Яремчанського міського суду від 26.01.2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09.03.2022 року в частині залишення без розгляду позову прокурора, поданого в інтересах Держлісагентства скасовано та направлено справу до суду для продовження розгляду. \~ \~ \~ \~18.08.2022 року судом постановлено ухвалу про участь представника відповідача [PERSON] у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Поляницька сільська рада 24.10.2022 року подала клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності в якому зазначено, що вказаний позов поданий до суду у серпні 2015 року, проте на зазначені позови поширюється загальна позовна давність тривалістю три роки. У відповідності до положень ст.46 ЦПК України норми щодо початку перебігу строку позовної давності встановлені для осіб чиї права порушені поширюються і на звернення прокурора до суду на захист цієї особи. Посилаючись на презумпцію невинуватості прокурор зазначив, що до прийняття постанови Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року прокуратура не могла стверджувати про наявність факту підроблення рішень виконкому Поляницької сільської ради, що унеможливлювало належне звернення до суду. Проте на обізнаність особи про порушене цивільне право не впливає подальше притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності прокурор дізнався про порушення прав лісгоспу з моменту винесення 23.03.2004 року постанови про порушення кримінальної справи №248436, у постанові про порушення кримінальної справи відносно сільського голови [PERSON] від 21.09.2004 року зазначено про підробку рішень сільської ради про вилучення земель у лісгоспу та передачу їх у приватну власність, у затвердженому 18.05.2005 року прокурором Івано-Франківської області обвинувальному акті зазначено про підробку рішення сільської ради №27 від 10.07.2003 року, а також 07.02.2005 року прокурором були внесені протести на вказані в обвинувальному акті рішення сільської ради, а в березні 2005 року прокурор звертався до господарського суду із позовом в інтересах держави в особі Державного комітету лісового господарства та ДП «Ворохтянське лісове господарство» про визнання цих рішень недійсними. В свою чергу лісгосп 25.03.2005 року подав цивільний позов у кримінальній справі та був визнаний цивільним позивачем, отже про порушення прав як прокурору так і лісовому господарству було відомо з березня 2004 року, а тому прокурором пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові і в аналогічній справі №354/619/15-ц за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Держлісагентства та лісгоспу до Поляницької сільської ради та [PERSON] постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.02.2019 року відмовлено у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. \~ \~ \~ \~26.10.2022 року заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури у даній справі подано заяву в порядку ст.49\~ЦПК України про зміну предмету позову відповідно до якої прокурор просив поновити строки позовної давності, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ без номера від 30.01.2003 року площею 0,1000 га та витребувати у [PERSON] вказану земельну ділянку, яка розташована на ділянці «Прохідний» в с. Поляниця з чужого незаконного володіння у власність держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 30.11.2022 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів ДП «Ворохтянське лісове господарство». \~ \~ \~ \~02.06.2023 року представником відповідача [PERSON] повторно подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, у якій окрім раніше наведених мотивів зазначено, що у даній справі необхідно встановити коли власник(держава) довідалася або могла довідатися про протиправне вибуття спірної ділянки і коли прокурор довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися про порушення інтересів держави чи особу, яка їх порушила, з метою встановити чи відбулося це раніше, ніж довідався уповноважений орган. ДП «Ворохтянське лісове господарство» було відомо про його порушене право, оскільки останнє постановою слідчого від 25.03.2005 року було визнане цивільним позивачем у кримінальній справі та останній раз уточняло заявлені вимоги 08.10.2010 року. Також про порушене право ще у 2005 році було відомо і Держлісагентству, що підтверджується постановами Львівського апеляційного суду від 23.06.2005 року у справі №а-5/78 та №А-5/79 у справах за позовами заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Державного комітету лісового господарства України в особі Ворохтянського держлісгоспу про визнання недійсними рішень виконкому Поляницької сільської ради. На підтвердження факту обізнаності прокуратури Івано-Франківської області про факт існування порушеного права ще у 2004-2005 роках Поляницька сільська рада подала відповідні докази: 23.03.2004 року прокурором була винесена постанова про порушення кримінальної справи №248436, у якій вказано про незаконне вилучення земель у лісгоспу та передачу їх у приватну власність; 18.05.2005 року прокурором Івано-Франківської області був затверджений обвинувальний акт у якому зазначено про підробку рішень сільської ради; 20.04.2011 року Галицьким районним судом був ухвалений вирок у кримінальній справі про обвинувачення Поляницького сільського голови Соловчука Ю.В., залишений без змін апеляційним судом, а також 07.02.2005 року прокурором були внесені протести на вказані в обвинувальному акті рішення сільської ради. Із урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц, у від 26.11.2019 року у справі №914/3224/16, від 22.05.2019 року у справі №234/3341/15-ц, від 03.07.2019 року у справі №619/720/17 відповідачів вважають, що у даній справі доведено та підтверджено належними доказами факт того, що прокурору і органам, в інтересах яких він звертається до суду, було відомо про порушення своїх прав ще у 2004-2005 роках, і позивачами не надано доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду. За таких обставин наявні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмови у позові прокурора у зв`язку із спливом строку позовної давності. Проте на обізнаність особи про порушене цивільне право не впливає подальше притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності прокурор дізнався про порушення прав лісгоспу з моменту винесення, а в березні 2005 року прокурор звертався до господарського суду із позовом в інтересах держави в особі Державного комітету лісового господарства та ДП «Ворохтянське лісове господарство» про визнання цих рішень недійсними. В свою чергу лісгосп 25.03.2005 року подав цивільний позов у кримінальній справі та був визнаний цивільним позивачем, отже про порушення прав як прокурору так і лісовому господарству було відомо з березня 2004 року, а тому прокурором пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові і в аналогічній справі №354/619/15-ц за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Держлісагентства та лісгоспу до Поляницької сільської ради та [PERSON] постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.02.2019 року відмовлено у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні прокурор заявлений позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі із наведених мотивів. Вказав, що постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року у кримінальній справі №248435 встановлено, що посадовими особами Поляницької сільської ради та Яремчанського міського управління земельних ресурсів протягом 2002-2003 років було підроблено три блоки документів- листи на адресу ДП «Ворохтянське лісове господарство» щодо погодження вилучення земельних ділянок лісового фонду, а в подальшому рішення про вилучення земель державного лісового фонду площею 40,69 га, їх передачу у приватну власність 105 громадянам та державні акти на право власності на земельні ділянки, а також незаконно надали у приватну власність громадянам під будівництво індивідуальних житлових будинків 5,452 га земель, в тому числі [PERSON] - площею 0,10 га, рішення про вилучення яких Поляницькою сільською радою та її виконавчим комітетом взагалі не приймались, що підтверджено також висновком проведеної у кримінальній справі експертизи. Долученим до матеріалів справи листом ДП «Карпатигеодезкартографія» від 01.10.2004 року підтверджується, що вказане підприємство виготовляло технічну документацію ДП «Ворохтянське лісове господарство», а також фізичним особам, яким були надані у власність земельні ділянки на підставі підроблених рішень Поляницької сільської ради та за результатами опрацювання вказаної документації встановлено, що надана [PERSON] земельна ділянка знаходиться у кварталі 32, ділянка 2 Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське лісове господарство». При цьому постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року встановлено факт належності зазначеної ділянки до земель державної форми власності та її незаконного вилучення у постійного землекористувача, оскільки на час виникнення спірних правовідносин не існувало такої форми власності як комунальна. Відповідно до положень Закону України «Про розмежування земель державної і комунальної власності у комунальну власність перейшли земельні ділянки, що знаходились у межах населеного пункту, проте межі населеного пункту с. Поляниця досі не визначені, жодних доказів щодо переведення спірної ділянки із земель державної форми власності у землі комунальної власності відповідачами суду не надано, рішення Івано-Франківської обласної ради №57-3/2002 від 27.08.2002 року, на яке посилаються відповідачі, не містить будь-якої конкретизації та не дає підстав стверджувати за рахунок яких саме земельних ділянок збільшувалась площа села, а отже немає жодних доказів щодо вилучення цим рішенням у ДП «Ворохтянське лісове господарство» спірної земельної ділянки. При цьому слід врахувати, що відповідно до зазначеного Закону у державній формі власності залишались землі лісового фонду, які знаходились за межами населених пунктів. У державному акті на право власності на землю, виданому [PERSON] зазначено, що він виданий на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №40 від 15.11.2002 року, яке як встановлено постановою галицького районного суду від 04.03.2015 року в установленому порядку не приймалось та є підробленим. Порушена щодо посадових осіб Поляницької сільської ради кримінальна права закрита у зв"язку зі звільненням їх від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, що відноситься до нереабілітуючих підстав. Галицьким районним судом у постанові від 04.03.2015 року встановлена вина посадових осіб сільської ради у службовому підробленні, а тому з огляду на те, що [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі фіктивного рішення, наявні усі необхідні правові підстави для задоволення позову, визнання недійсним виданого їй державного акту та витребування спірної земельної ділянки в порядку ст.388 ЦК України у державну\~власність в\~особі Держлісагентства,\~як центрального\~органу виконавчої\~влади,\~який реалізує\~державну політику\~у сфері\~лісового та\~мисливського господарства,\~у сфері\~управління якого\~перебуває ДП\~«Ворохтянське лісове\~господарство».\~\~Спірна земельна\~ділянка на\~момент її\~незаконної передачі\~у приватну\~власність перебувала\~у державній\~власності,\~держава реалізує\~свої \~повноваження через\~відповідні органи\~державної влади,\~в даному\~випадку Держлісагентство\~виступає не\~як власник\~землі,\~а як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та здійснює управління територіями та об`єктами державної власності, які належать до сфери його управління, в тому числі ДП «Ворохтянське лісове господарство». Окрім цього прокурор зазначив, що остаточно факти порушення інтересів держави щодо передачі земельних ділянок лісового фонду з порушенням вимог законодавства, в тому числі відповідачці встановлені у постанові Галицького районного суду Івано-Франківської області 04.03.2015 року. Підставою звернення до суду із вказаним позовом став не сам факт вибуття спірної земельної ділянки із державної власності, а саме встановлений у зазначеній постанові суду факт протиправності такого вибуття, адже потрібно було довести, що державний акт виданий [PERSON] незаконно. Позовні вимоги прокурора вмотивовані не просто неправомірними діями відповідних посадових осіб, а їх кримінально-караними діяннями, передбаченими ст.ст. 364, 366 КК України, і лише встановлення вини обвинувачених в судовому рішенні є підставою для звернення прокурора із вказаним позовом. Окрім цього, у кримінальному провадженні був заявлений цивільний позов ДП «Ворохтянське лісове господарство», яке самостійно захищало свої інтереси, а тому у прокуратури не було підстав для звернення до суду. Однак після залишення даного позову без розгляду постійним землекористувачем та уповноваженими державними органами не було вжито належних заходів щодо повернення спірної ділянки у державну власність, що зумовило необхідність пред`явлення вказаного позову, а тому, строк позовної давності в рамках даного провадження слід рахувати саме з дати ухвалення постанови Галицького районного суду Івано-Франківської області, тобто, з 04.03.2015 року, а не з часу порушення кримінальної справи чи постановлення судом обвинувального вироку у зазначеній кримінальній справі від 12.04.2011 року, який був оскаржений прокуратурою. Представник позивача Держлісагентства у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити у зв`зку із пропуском строку позовної давності. Зазначив, що Поляницька сільська рада як власник земель в межах населеного пункту вправі була розпоряджатися ними. Постанова Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 не може мати преюдиційного значення стосовно всіх обставин в даній справі, оскільки у тексті вказаної постанови пірзвище відповідачки зазначено серед осіб, яким земельні ділянки надані за відсутності відповідного рішення сільської ради, разом з тим у матеріалах справи наявне рішення №40 від 15.11.2002 про передачу відповідачці земельної ділянки у приватну власність. Окрім цього, зазначив, що строк позовної давності у даній справі слід обчислювати з 24.03.2003 року, тобто з моменту порушення кримінальної справи №248435, оскільки з того часу прокурору та ДП «Ворохтянське лісове господарство» було відомо про порушення інтересів держави та незаконне вилучення у Ворохтянського держлісгоспу 46,142 га земель, і на факт їх обізнаності про наявність порушеного права позивача не впливає подальше притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а на вказані позови поширюється загальна позовна давність. Зазначаючи у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову про необхідність поновлення пропущеного строку позовної давності, прокурор тим самим визнає факт її пропуску, однак не наводить доказів на підтвердження поважності причин його пропуску протягом такого тривалого періоду часу. \~ \~\~\~ \~Представник\~відповідачки [PERSON] \~адвокат Шургот\~О.В.\~у судовому\~засіданні у\~режимі відеоконференції\~позов не\~визнала та\~просила у\~його задоволенні\~відмовити,\~з мотивів,\~наведених у\~відзиві на\~позов,\~поданих заявах у порядку ст.182 ЦПК України та заявах про застосування строку позовної давності. Зазначила, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду для витребування власником земельної ділянки від останнього набувача на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України оскарження рішень органів державної влади, місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів не є ефективним способом захисту. У вказаних спорах суд має встановити незаконність вибуття земельної ділянки із володіння власника. Разом з тим у даній справі відсутні докази того, що спірна ділянка відноситься до земель лісового фонду та що відповідна ділянка в установленому порядку не вилучалась. Таким доказом можуть слугувати схеми, матеріали лісовпорядкування, відомості з Публічної кадастрової карти, відповідні висновки експертиз чи заключення спеціалістів, на підставі яких можна встановити перетини чи накладки земельних ділянок, але прокурор посилається лише на постанову Галицького районного суду від 04.03.2015 року. Відповідно до положень ч.6 ст.82 ЦПК України постанова Галицького районного суду від 04.03.2015 року не є обов`язковою для суду при розгляді даної справи та не має преюдиційного значення у даній справі. У ході розгляду кримінальної справи №1-6/11 ні один із обвинувачених не визнавав своєї вини, а тому неможливо стверджувати про встановлення фактів, які є обов`язковими для даної справи. До матеріалів справи долучені відомості статистичної звітності, які свідчать про те, що до 2008 року збільшувалась площа населеного пункту с. Поляниця та зменшувалась площа ДП «Ворохтянське лісове господарство» на підставі відповідних рішень владних органів і прокуратура не вказує точне місце знаходження спірної ділянки. При цьому громадяни не повинні нести відповідальність за помилки органів місцевого самоврядування, оскільки зазначене є порушенням принципу належного урядування, а також призводить до непропорційного втручання у право власності. Також вказала, що Держлісагентство не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, та відповідно не є належним позивачем у справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідно до положень ЛК України питання розпорядження земельними ділянками державної форми власності у тому числі лісогосподарського призначення покладено на органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування. Земельні ділянки, які належать до державної форми власності перебувають у розпорядженні обласних державних адміністрацій, а тому спірна ділянка не може бути витребувана у користь Держлісагентства, у користуванні якого земельні ділянки лісогосподарського призначення ніколи не перебували і яке не наділене відповідними повноваженнями щодо розпорядженнями ними, оскільки згідно ст.17 ЛК України та Положення про Держлісагентство лише погоджує рішення обласних державних адміністрацій щодо передання земель лісового фонду у користування. Окрім цього, у разі якщо суд прийде до переконання про доведеність позовних вимог у даній справі просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності, із мотивів, наведених у поданих відповідачами заявах про застосування наслідків спливу позовної давності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ДП «Ворохтянське лісове господарство» у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення\~прокурора та представників відповідачів, дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши всі\~докази кожен\~зокрема та\~в їх\~сукупності,\~встановивши фактичні\~обставини справи,\~ суд приходить\~до висновку,\~що позов підлягає до\~ часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10.11.2001 року Поляницькою сільською радою у відповідності до рішення №3 від 11.01.2002 року видано Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 на земельну ділянку площею 4358,5 га для ведення лісового господарства. Вказаний державний акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №00001. Відповідно до Статуту ДП «Ворохтянське лісове господарство» у редакції станом на 13.07.2011 року, ДП «Ворохтянське лісове господарство» створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України №57 від 26.05.1995 року, засноване на державній власності та належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України, який відповідно до Указу Президента України №1085/2010 від 09.12.2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» реорганізовано у Державне агентство лісових ресурсів України. 15.11.2002 року виконавчий комітет Поляницької сільської ради прийняв рішення №40 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність та надання дозволу на виготовлення проекту відводу» відповідно до п.п.1-3, 6-8 якого, виконком

Outcome: partial