Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Кіровського районного суду надійшов вищезазначений позов [PERSON] , в якому позивач посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , частина якої належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.04.1994 року, а інша частина на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.1988 року.Як спадкоємець за законом першої черги він прийняв спадщину після померлого батька. Інші спадкоємці за законом відсутні, заповіту за життя батько не залишав. 26.05.2022 року він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримав відмову нотаріуса у його видачі з тих підстав, що право власності на спадкову квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за іншою особою [PERSON] . Як стало відомо, останній зареєстрував право власності на підставі підробленого договору купівлі-продажу, начебто посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тулаіновою О.М. 15.04.2002 року за реєстровим №415. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 15.04.2002 року за реєстровим №415 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тулаіновою О.М.; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на його користь квартиру [ADDRESS] ; визнати за ним право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] ; а також скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] та припинити його право власності на квартиру. \~ \~ \~ \~У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, в обгрунтування заперечень посилаючись на те, що згідно доводів позовної заяви позивач посилається на те, що є спадкоємцем за законом першої черги після померлого батька [PERSON] та що померлий заповіту не залишав. Також посилався на те, що приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через реєстрацію права власності на квартиру за іншою особою. Поряд з цим, згідно відомостей зі спадкового реєстру вбачається, що померлий [PERSON] склав заповіт, посвідчений 25.07.2000 року приватним нотаріусом Ярмолюк М.М. за реєстровим №3008. При цьому, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії не містить вказівки на заповіт на ім`я позивача. Наявність заповіту та повторно виданого свідоцтва про смерть [PERSON] свідчить про наявність в нього інших спадкоємців. Надані позивачем документи не свідчать про те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця та що до складу спадщини входить спірна квартира. Тому, позивачем не доведено факту порушення його прав та законних інтересів. Також посилався на те, що відповідач набув право власності на спірну квартиру у законний спосіб, за відплатним договором. Доказів підробки договору купівлі-продажу від 15.04.2002 року позивачем не надано. \~ \~ \~ \~Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.08.2022 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 24.08.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою від 27.04.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 10.02.2023 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 07.02.2024 року провадження по справі було поновлено та призначено її до подальшого розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Під час вступного слова представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги. В призначене на 19.06.2024 року позивач та його представник не з`явились. В наданій заяві представник позивача просив розглядати справу без його участі, зазначивши про підтримання позовних вимог та просивши їх задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач в судові засідання не з`являвся, про причини своєї неявки суд не повідомляв. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О., в наданій заяві просив розглядати справи за його відсутності. Пояснень по суті справи не надав. Інша третя особа - державний реєстратор Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько О.В., за викликами до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, пояснень по суті справи також не надав. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що в останніх міститься клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Лебідь О.П. від 21.09.2022 року про ознайомлення з матеріалами справи, з розпискою про таке ознайомлення 05.10.2022 року. 11.10.2022 року адвокатом подано клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на оголошення воєнного стану в Україні, наявної небезпеки для учасників процесу, перебування представника поза межами м.Дніпро та відсутність технічної можливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 28.10.2022 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, приймав участь в підготовчому судовому засіданні 09.11.2022 року. 23.02.2022 року іншим представником відповідача адвокатом Дорошенко О.М. було подано клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, яке було призначено раніше. В заяві від 27.03.2024 року адвокат Лебідь О.П. повідомив про припинення своїх повноважень, як представника відповідача, в звязку із отриманням 27.03.2023 року від [PERSON] повідомлення про розірвання договору про надання правової допомоги в односторонньому порядку з ініціативи довірителя. В підготовчому судовому засіданні 28.03.2023 року представник відповідача адвокат Дорошенко О.М. приймала участь та за її клопотання судом було оголошено перерву для надання часу для підготовки до участі у справі. 27.04.2023 року адвокат Дорошенко О.М. подала клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 27.04.2023 року, посилаючись на неможливість явки за сімейними обставинами, не навівши будь-яких конкретних обставин та доказів на підтвердження поважності причин неявки. 18.05.2023 року адвокатом Дорошенко О.М. до суду було подано повідомлення про розірвання договору про надання правової допомоги з відповідачем. В судове засідання 24.05.2023 року з`явився інший представник відповідача адвокат Павловський Є.Г. за клопотання якого судом було оголошено перерву для надання часу для ознайомлення із матеріалами справи та підготовки до участі у справі. 08.06.2023 року адвокатом Павловським Є.Г. до суду було подано повідомлення про розірвання договору про надання правової допомоги з відповідачем. 20.06.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Кудріна Д.А. про перенесення слухання справи, призначеного на 20.06.2023 року, в зв`язку із його участю у невідкладних слідчих діях поза межами м.Дніпро. 13.09.2023 року клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 13.09.2023 року подано іншим представником відповідача адвокатом Борисенко Д.В. Суд враховує, що на теперішній час державою створено інформаційне поле, де зацікавлена особа може легко знайти інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює система «Електронний суд». \~ \~ \~ \~Учасник справи у поданих заявах по суті справи має зазначити суду засоби звязку, електронну адресу та про наявність електронного кабінету, наявність останнього є обов`язковою для адвокатів. З наведених вище обставин та матеріалів справи вбачається, що відповідач та його представники були обізнані про наявність в провадженні суду розглядаємої справи. Відповідач в жодне з призначених судових засідань не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив, даних щодо наявних засобів звязку та адреси електронної пошти не надав, ходом розгляду справи в суді не цікавився. Вказані дії відповідача, а також неодноразова зміна ним представників з подальшою подачею останніми клопотань про відкладення розгляду справи, надання часу для ознайомлення з матеріалами, що останні мали можливість зробити завчасно, свідчить про зловживання стороною відповідача своїми процесуальними права з метою затягування розгляду справи. З урахуванням цього та враховуючи, що відповідач був проінформований судом та обізнаний про розгляд справи за його участі, однак на протязі тривалого часу жодного разу до суду не з`явився, ходом розгляду справи не цікавився, явку свого представника не забезпечив, при цьому представник відповідача надав відзив на позов, в якому висловив позицію відповідача щодо пред`явленого до нього позову, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності відповідача та його представника. Також з урахуванням, поданої представником позивача та третьою особою (приватним нотаріусом) заяви про розгляд справи без їх участі, положень ч.3 ст.211, ч.3 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, неодноразової неявки іншою третьої особи (державного реєстратора), суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін та їх представників, а також третіх осіб, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи, викладені сторонами в поданих заявах по суті справи, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження та про смерть, засвідчені копії яких долучено до позову. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.04.1994 року, договору купівлі-продажу частини квартири від 17.09.1998 року, довідки КП «ДМБТІ» ДМР від 10.02.2022 року, [PERSON] за життя на праві власності належала квартира [ADDRESS] . 17.12.2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаря М.О. з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] . На підставі заяви було заведено спадкову справу №10/2021. 26.05.2022 року [PERSON] було подану заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька на спадкове майно, яке складається з квартира [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаря М.О. від 26.05.2022 року у видачі відповідного свідоцтва [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спадкову квартиру зареєстровано за третьою особою. Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 04.01.2022 року державним реєстратором Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько О.В. за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Підставою для реєстрації права власності став договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідчений 15.04.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тулаіновою О.М. за реєстровим №415 на бланку АЕР №896279. Згідно довідки Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 06.10.2022 року після припинення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тулаіновою О.М., документи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] до архіву не передавались. Допитана в судовому засіданні в якості свідка колишній приватний нотаріус Тулаінова О.М. (змінила прізвище після реєстрації шлюбу на Кекало) пояснила, що договір купівлі-продажу зазначеної вище квартири від 15.04.2002 року нею не посвідчувався, підпис в договорі їй не належить. В п.3 оспорюваного договору купівлі-продажу від 15.04.2002 року міститься посилання на вартість квартири відповідно довідки-характеристики, виданій ДМБТІ 03.04.2002 року за №019412. Проте, відповідно до довідки КП «ДМБТІ» ДМР від 30.11.2022 року вбачається, що з моменту проведення реєстрації права власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 27.04.1994 року та договору купівлі-продажу від 17.09.1998 року, відомості щодо подачі власником квартири заяви на проведення інвентаризації, оформлення та видачі довідки-характеристики від 03.04.2002 року №019412 відсутні. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.10.2023 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання: «Чи виконано у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що був посвідчений 15 квітня 2002 року за реєстровим №415 від імені приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] , підпис в графі: «Приватний нотаріус _______ Тулаінова О.М.» вказаним приватним нотаріусом або іншою особою?». Також вказаною ухвалою було витребувано у відповідача [PERSON] та зобов`язано останнього надати до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська оригінал договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 15.04.2002 року. Відповідно до резолютивної частини ухвали судом роз`яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України. \~ \~ \~ \~На виконання вказаної ухвали відповідачем оригіналу договору купівлі-продажу від 15.04.2002 року суду представлено не було, що унеможливило проведення призначеної експертизи. \~ \~ \~ \~За вказаних обставин, враховуючи положення ст.109 ЦПК України, показання допитаної в якості свідка колишнього приватного нотаріуса [PERSON] , довідку Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 06.10.2022 року та довідку КП «ДМБТІ» від 30.11.2022 року, суд вважає доведеним той факт, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 15.04.2002 року між [PERSON] та [PERSON] фактично не укладався, приватним нотаріусом Тулаіновою О.М. не посвідчувався та має ознаки підробки. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 ст.388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) юридично - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.07.2020 року в справі №752/13695/18, провадження № 61-6415св19). Також відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (п.п.84,85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №466/8649/16-ц, провадження № 14-93цс20). Відповідно до правових висновків, наведених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16, провадження № 14-208цс18, власник з дотриманням вимог ст.ст.387,388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Також не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено,\~що спадкуванням\~є перехід\~прав та\~обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі\~відсутності заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на\~спадкування за\~законом одержують\~особи,\~визначені у\~статтях\~1261-1265\~цього\~Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Отже, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст.388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього\~(відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі №6-164цс12; у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі №754/11747/18, провадження № 61-22947св19). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач, як рідний син померлого [PERSON] , відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги та у встановлений строк та порядок прийняв спадщину, подавши відповідно до ст.ст.1269,1270 ЦК України до спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини за законом після померлого батька. З матеріалів нотаріальної справи також вбачається, що інші особи з заявами про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] не звертались. Наявність інших спадкоємців за законом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині з матеріалів спадкової справи не вбачається та під час розгляду справи не встановлено. Стосовно посилань представника відповідача у відзиві на наявність заповіту, складеного за життя [PERSON] суд враховує, що дійсно 25.07.2000 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. за реєстровим №3008 було посвідчено заповіт, за яким [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON] , [INFO] . Проте, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Таким чином, оскільки зазначений в заповіті спадкоємець помер до відкриття спадщини, інші спадкоємці на випадок його смерті в заповіті не призначались (ст.1244 ЦК України) спадкування після померлого [PERSON] здійснюється за законом відповідно до черговості, встановленої ст.ст.1261-1265 ЦК України. Стосовно доводів представника відповідача, що відповідач придбав квартиру за оплатним договором, а також відсутності доказів щодо його підробки, суд враховує, що відповідно до показань приватного нотаріуса [PERSON] нею договір купівлі-продажу від 15.04.2002 року не складався та не підписувався, про що не міг не знати відповідача, як сторона цього договору. Також суд враховує, що право власності на квартиру за цим договором відповідач зареєстрував лише 04.01.2022 року, тобто після смерті власника квартири [PERSON] . У п.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 року по справі №461/12525/15-ц (провадження №14-190цс20) зроблено висновок, що розглядаючи справи щодо застосування положень ст.388 ЦК України у поєднанні з положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №488/6211/14-ц, провадження №14-235цс18), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо. Верховний Суд у постанові від 30.08.2023 року у справі №712/9803/20 дійшов висновку про те, що право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. З урахуванням вищенаведеного, оскільки квартира [ADDRESS] вибула із володіння її власника [PERSON] за його життя поза волею останнього, а також враховуючи, що позивачу, як єдиному спадкоємцю за законом, було відмовлено у нотаріальному оформленні права власності на спадкове майно, суд вважає, що визнання за позивачем права власності на спадкову квартиру та витребування її на користь позивача із чужого незаконного володіння відповідача, є легітимним та пропорційним заходом, а також належним, ефективним та достатнім способом захисту порушеного права. В зв`язку з цим, позовні вимоги слід задовольнити частково, визнавши за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , а також витребувати вказану квартиру на користь позивача із чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] . В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на корсить позивача слід стягнути судовий збір в сумі 4192 грн. 40 коп. (3200 + 992,40) за дві задоволені вимоги, а також судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп. за задоволену заяву про забезпечення позову, а всього стягнути судовий збір в сумі 4688 грн. 60 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial