Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

адвоката Матвійчук Галини Михайлівни в інтересах [PERSON] звернулася до Сокальського районного суду Львівської області з позовом до Сокальської міської ради Львівської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю, в обгрунтування своїх позовних вимог покликається на наступне: [INFO] помер [PERSON] прадід позивачки [PERSON] . На випадок своєї смерті [INFO] [PERSON] , склав заповіт на користь свого сина, діда позивачки [PERSON] , вказаний заповіт було посвідчено Сокальською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 2795. Після смерті свого батька [PERSON] - дід позивачки., звернувся до Сокальської державної нотаріальної контори, де державним нотаріусом Гук Н.М., 25.03.2003 року йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом і за заповітом серії ВАЕ № 450986 на спадкове майно, яке на день смерті належало померлому [PERSON] , а саме: - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на будівлі, виданого після його смерті виконкомом Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області 03.02.2003р. зареєстрованого в Червоноградському МБТІ 03.02.2003 за № 11; - земельну ділянку (пай) площею 1,5961га, що розташована на території Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 077759, 15551, виданого також після його смерті Сокальською райдержадміністрацією Львівської області 28.01.2003 року і зареєстрованого в книгу записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 55; - майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства Приватної агрофірми «Нове життя» смт. Жвирка Сокальського району Львівської області, що належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії [NUMBER] , виданого Жвирківською селищною радою Сокальського району Львівської області 27 липня 2001 року за життя спадкодавця. Отримане дідом позивачки Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок підлягало реєстрації в Червоноградському МБТІ з внесенням запису про зміну власника в реєстр, щодо земельної ділянки (паю) в Сокальській райдержадміністрації, Львівської області та щодо майнового паю в Жвирківській селищній раді. Проте такі дії [PERSON] за життя не вчинив та 25.04.2004 року у віці 63 роки помер про, що виконавчим комітетом Жвирківської селищної ради в книзі реєстрації актів про смерть 26.04.2004 року зроблено запис за № 22 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . До дня смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , разом з ним проживав син [PERSON] (батько позивачки) та позивачка [PERSON] ( [PERSON] ) На випадок своєї смерті [PERSON] , склав заповіт яким заповів все належне йому на день смерті майно своїй внучці (позивачці по справі) [PERSON] . Заповіт посвідчено 19 квітня 2004 року секретарем Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області [PERSON] , та зареєстровано в реєстрі за № 58. 05 вересня 2009р. позивачка уклала шлюб з громадянином [PERSON] , в зв`язку із чим змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище свого чоловіка [PERSON] , яким іменується на даний час. Відтак, після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина за заповітом на все належне йому на день смерті майно, в тому числі і майно яке він успадкував після смерті свого батька, проте не завершив реєстрацію права власності на нього у встановленому законом порядку на своє ім`я. Виходячи із положень ст.1268 ЦК України, позивачка вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті свого діда, оскільки постійно проживала та була зареєстрована разом із ним в спадковому будинку. Невдовзі після смерті діда, в зв`язку із необхідністю здачі земельної ділянки, що належала [PERSON] в оренду, позивачка вирішила оформити право власності на земельну ділянку, проте, оскільки, спадкодавець - дідо позивачки до дня своєї смерті не завершив реєстрацію права власності на неї, вона змушена була звертатися до суду з позовом про визнання права власності. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 11 липня 2005 року в цивільній справі № 2-1771 2005 року, її заяву задоволено, визнано за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 1,5961га, яка розташована на території Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 010885 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Однак, при зверненні до суду з вказаним позовом їй не було відомо, що вона одночасно може заявити ще й позовну вимогу щодо житлового будинку, який також не був зареєстрованим на ім`я померлого її діда [PERSON] , а тому, нею була заявлена лише позовна вимога щодо земельної ділянки, а житловий будинок так і залишився не успадкованим нею. На даний час спадковий житловий будинок зареєстрований за прадідом позивачки [PERSON] та складається з коридору площею 8,9м.кв., санвузла 7.5м.кв., коридору 11.8м.кв., трьох житлових кімнат площею 18.8; 18,8; та 15.2м.кв, кухні 15.9м.кв. та кладової площею 5.0м.кв., загальна площа будинку складає 101.9м.кв. до будинку належать господарські будівлі Сарай Б1; Вбиральня Г1; Сарай Д1; Гараж Д1; Літня кухня Є1, що підтверджується копією технічного паспорта на вищезазначений будинок від 15.03.2023р. виготовленого КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», та довідкою Червоноградського МБТІ від 17.03.2023 № 1140. Інвентарна вартість вказаного будинку складає 364785грн. відповідно до зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд. З часу смерті діда позивачка відкрито, безперешкодно протягом дев`ятнадцяти років володіє вказаним житловим будинком, використовує його для власного проживання та проживання членів її сім`ї. Дослідивши письмові докази , що є у справі суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення в зв`язку із наступним: З копії Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , а.з. № 179 в Жвирківській селищній раді Сокальського району. З копії заповіту посвідченого 18 листопада 1988 року Сокальською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2795 вбачається, що [PERSON] заповів все своє майно синові [PERSON] . З копії Свідоцтва про право на спадщину за законом і за заповітом серії ВАЕ № 450986, виданого державним нотаріусом Гук Н.М. 25.03.2003 року вбачається, що [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на будівлі, виданого після його смерті виконкомом Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області - 03.02.2003р. зареєстрованого в Червоноградському МБТІ 03.02.2003 за № 11; - земельну ділянку (пай) площею 1,5961га, що розташована на території Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 077759, 15551, виданого також після його смерті Сокальською райдержадміністрацією Львівської області 28.01.2003 року і зареєстрованого в книгу записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 55; - майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства Приватної агрофірми «Нове життя» смт. Жвирка Сокальського району Львівської області, що належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії [NUMBER] , виданого Жвирківською селищною радою Сокальського району Львівської області 27 липня 2001 року за життя спадкодавця. З копії Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] , виданого 26.04.2004 виконавчим комітетом Жвирківської селищної ради вбачається ,що [PERSON] помер [INFO] актовий запис №22. З довідки від 10.03.2023р., № 110, виданої Сокальською міською радою Львівської області вбачається, що [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , разом з ним проживав син [PERSON] та позивачка [PERSON] ( [PERSON] ) З копії заповіту посвідченого 19 квітня 2004 року секретарем Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області [PERSON] , та зареєстрованого в реєстрі за № 58 вбачається, що . [PERSON] , заповів все належне йому на день смерті майно своїй внучці (позивачці по справі) [PERSON] . З копії рішення Сокальського районного суду Львівської області від 11 липня 2005 року в цивільній справі № 2-1771 2005 року, вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 1,5961га, яка розташована на території Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 010885 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . З копії технічного паспорта виготовленого КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» 15.03.2023р. на житловий будинок по [ADDRESS] та довідки Червоноградського МБТІ від 17.03.2023 № 1140 вбачається що будинок зареєстровано за [PERSON] та він складається з коридору площею 8,9м.кв., санвузла 7.5м.кв., коридору 11.8м.кв., трьох житлових кімнат площею 18.8; 18,8; та 15.2м.кв, кухні 15.9м.кв. та кладової площею 5.0м.кв., загальна площа будинку складає 101.9м.кв. до будинку належать господарські будівлі Сарай Б1; Вбиральня Г1; Сарай Д1; Гараж Д1; Літня кухня Є1. Інвентарна вартість вказаного будинку складає 364785грн. відповідно до зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Пунктом 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014р., зазначено що з врахуванням положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК) (ст.264 ЦПК в новій редакції ). Проте, виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. (п. 13 Постанови). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будьяку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Судом встановлено, що позивачка не є титульним володільцем, інших юридичних чи фізичних осіб, які вважають себе власниками відшукуваного майна чи заявляють про те, що вказане майно перебувало у їх законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом") немає, об`єкт володіння не є самочинно збудованою будівлею, до 2003 року перебував у власності прадіда позивачки, позивачка добросовісно заволоділа будинком в якому постійно проживає по даний час, використання будівлі позивачкою для власного проживання є повністю відкритим для всіх, позивачка володіє та користується будівлею безперервно протягом 19 років самостійно, а до цього часу разом із дідом [PERSON] , який склав заповіт в т.ч. щодо будинку на її користь що є достатнім строком для застосування набувальної давності, для застосування ст. 344 ЦК України встановлено строк десять років для володіння нерухомим майном та цей строк на даний час сплив, обмеження чи заборона на набуття права власності позивачкою на житловий будинок, що є предметом позову відсутні. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнішньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Враховуючи те, що право власності на спадковий будинок за померлим дідом позивачки спадкодавцем не зареєстроване, хоча щодо нього отримане Свідоцтво про право на спадщину, попередній власник прадід позивачки також помер, а правонаступником Жвирківської сільської ради на території якої розташований будинок є Сокальська міська рада, вона і є належним відповідачем по справі. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Outcome: approved