Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

У березні\~2024\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № Р31.00401.007791953 від 24 березня 2021 року в розмірі 21 047,16 грн. та за кредитним договором № С-401-011571-21-980 від 25 березня 2021 року в розмірі 22 606,91 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що 24\~березня 2021\~року між АТ Ідея Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р31.00401.007791953, у відповідності до якого остання отримала кредитні кошти у сумі 10 300,00 грн. з нарахуванням процентів та комісій зі строком кредитування 60 місяців. Також, 25 березня 2021 року між АТ Ідея Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір № С-401-011571-21-980, у відповідності до якого остання отримала кредитні кошти у вигляді відновлюваної кредитної лінії на рахунок з максимальним лімітом 200 000,00 грн. та строком на 12 місяців з автоматичною пролонгацією, процентна ставка становить 48% річних. 07 липня 2023 року між АТ Ідея Банк та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №07072023, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права кредитора за вимогами до відповідача за кредитними договорами. На дату\~звернення ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» до\~суду,\~ [PERSON] не виконувала свої зобов`язання за кредитними договорами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість: - за кредитним договором №Р31.00401.007791953 від 24 березня 2021 року в розмірі 21047,16 грн., з яких: 9852,19 грн - заборгованість за основним боргом; 1,64 грн. заборгованість за відсотками; 11193,33 грн. - заборгованість за комісіями; - за кредитним договором №С-401-011571-21-980 від 25 березня 2021 року в розмірі 22\~606,91 грн., з яких: 11999,86 грн. - заборгованість за основним боргом; 10607,05 грн. - заборгованість за відсотками. З огляду на те, що [PERSON] допустила неналежне виконання умов кредитних договорів, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові зазначив про розгляд справи без його участі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач належним чином викликався до суду, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, письмових заяв чи клопотань не надав. Правом на подання відзиву на позов не скористався. У зв`язку з цим, враховуючи норми ст. 247, 280 ЦПК України, суд розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. Так, судом встановлено, що 24\~березня 2021\~року між АТ Ідея Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р31.00401.007791953, у відповідності до якого остання отримала кредитні кошти у сумі 10 300,00 грн. з нарахуванням процентів 0,01% річних та комісії за обслуговування кредитної заборгованості 4,65% середньомісячно зі строком кредитування 60 місяців. Відповідно до ордеру-розпорядження №1, 24.03.2021 року на рахунок [PERSON] було перераховано 10 300,00 грн. суму кредиту. 25 березня 2021 року між АТ Ідея Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір №С-401-011571-21-980, у відповідності до якого остання отримала кредитні кошти у вигляді відновлюваної кредитної лінії на рахунок з максимальним лімітом 200 000,00 грн. та строком на 12 місяців з автоматичною пролонгацією, процентна ставка становить 48% річних. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. В порушення зазначених норм закону та умов кредитних договорів відповідачка свої зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість станом на 07.07.2023 року становить: - за кредитним договором №Р31.00401.007791953 від 24 березня 2021 року в розмірі 21047,16 грн., з яких: 9852.19 грн. - заборгованість за основним боргом; 1,64 грн. - заборгованість за відсотками; 11193.33 грн. - заборгованість за комісіями. - за кредитним договором №С-401-011571-21-980 від 25 березня 2021 року в розмірі 22\~606,91 грн., з яких: 11999,86 грн. - заборгованість за основним боргом; 10607,05 грн. - заборгованість за відсотками. 07 липня 2023 року між АТ Ідея Банк та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №07072023, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права кредитора за вимогами до відповідача за кредитними договорами. Відповідно до Витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 року, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитними договорами №Р31.00401.007791953 від 24 березня 2021 року та №С-401-011571-21-980 від 25 березня 2021 року, боржник: [PERSON] . Згідно п.1 ч.1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що АТ Ідея\~Банк та [PERSON] , діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитні договори. При цьому, суд враховує, що правомірність укладених між сторонами кредитних договорів як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому вони є чинними і обов`язковими для виконання. АТ Ідея\~Банк надало відповідачці кредитні кошти, які остання повинна була повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки і на умовах, передбачених цими договорами. Однак, як встановлено судом, відповідачка порушила умови укладених кредитних договорів, оскільки належним чином не виконала свого зобов`язання щодо повернення кредитів, сплати відсотків, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Проте, визначаючи розмір заборгованості за кредитними договорами, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №Р31.00401.007791953 від 24 березня 2021 року, банком було нараховано борг за комісіями у розмірі 11\~193,33 грн. Відповідно до умов кредитного договору №Р31.00401.007791953 від 24 березня 2021 року, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 4,65% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку, починаючи з 5,6825% в перший місяць із зменшенням до 3,6175%. Водночас,\~10\~червня 2017\~року набув\~чинності Закон\~України «Про\~споживче кредитування»,\~у зв`язку\~із чим\~у Законі\~України «Про\~захист прав\~споживачів» текст\~статті 11\~викладено в\~такій редакції:\~«Цей Закон\~застосовується до\~відносин споживчого\~кредитування у\~частині,\~що не\~суперечить Закону\~України «Про\~споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. При цьому в кредитному договорі №Р31.00401.007791953 від 24 березня 2021 року, не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом\~нікчемного правочину\~недійсним за\~вимогою сторони\~не є\~належним способом\~захисту прав,\~оскільки не\~призведе до\~реального відновлення\~порушених прав\~позивача,\~оскільки нікчемний\~правочин є\~недійсним в\~силу закону\~з моменту\~його укладення. Отже, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Вказаних вище висновків Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов у постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що у\~задоволенні позовних\~вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за комісіями за кредитним договором №Р31.00401.007791953 від 24 березня 2021 року у сумі 11\~193,33 грн., слід відмовити з вищевказаних підстав. Між тим, решта заборгованості за кредитними договорами підтверджується розрахунками, наданими позивачем, які є повними, чіткими, узгоджуються з умовами кредитних договорів, відповідачкою належними та допустимими доказами не спростовані. Отже, враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість: - за кредитним договором №Р31.00401.007791953 від 24 березня 2021 року в розмірі 9 853,83 грн., з яких: 9852,19 грн. - заборгованість за основним боргом; 1,64 грн. - заборгованість за відсотками. - за кредитним договором №С-401-011571-21-980 від 25 березня 2021 року в розмірі 22\~606,91 грн., з яких: 11999,86 грн. - заборгованість за основним боргом; 10607,05 грн. - заборгованість за відсотками. Також суд враховує, що відбулась заміна кредитора, до позивача перейшли права АТ Ідея\~Банк і позивач має право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитними договорами. Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з того, що матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачкою кредитних коштів, невиконання нею договірних зобов`язань щодо повернення кредиту та відсотків, що призвело до утворення заборгованості, а також з того, що відбулась заміна кредитора, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у сумі 3 028,00 грн., сума позовних вимог складає 43 654,07 грн., сума задоволених позовних вимог складає 32 460,74. грн, отже з відповідача на рахунок позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 251,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial