Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

29 березня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вона є власником 2/3 часток житлового будинку з житловою прибудовою [ADDRESS] , загальною площею 54,1 м2, житловою площею 16,1 м2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21 листопада 2006 року. Вказує, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 21 листопада 2006 року, витягу з ДЗК № [NUMBER] від 01 січня 2024 року та витягу з ДЗК № [NUMBER] від 15 грудня 2023 року вона є власником 1/3 частки земельних ділянок загальною площею 0,161 га, а саме: земельної ділянки площею 0,0628 га з кадастровим номером 5920655300:00:001:1966 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,0978 га з кадастровим номером 5920655300:00:001:1969 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих по [ADDRESS] . Іншими співвласниками житлового будинку та земельної ділянки є відповідачі, які є спадкоємцями після смерті [PERSON] і разом із нею прийняли спадщину після смерті останнього, але свою частку не оформили та не мають наміру це робити, що перешкоджає їй скористатись правом поділу нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, в позасудовому порядку. За висновком експерта встановлена неможливість поділу житлового будинку, розташованого за вказаною вище адресою. Посилаючись на викладені обставини, позивачка звернулася з даним позовом до суду та просить: 1)визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями загальною площею 54,1 м2, житловою площею 16,1 м2, на земельну ділянку площею 0,0628 га, кадастровий номер 5920655300:00:001:1966, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та на земельну ділянку площею 0,0978 га, кадастровий номер 5920655300:00:001:1969, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної часткової власності; 2)припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/6 частку житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями та на 1/3 частку земельних ділянок площею 0,0628 га з кадастровим номером 5920655300:00:001:1966, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0978 га, кадастровий номер 5920655300:00:001:1969, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: [ADDRESS] із грошовою компенсацією вартості в розмірі 6425 грн; 3)припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/6 частку житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями та на 1/3 частку земельних ділянок площею 0,0628 га з кадастровим номером 5920655300:00:001:1966, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0978 га, кадастровий номер 5920655300:00:001:1969, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: [ADDRESS] із грошовою компенсацією в розмірі 6425 грн. Ухвалю від 01 квітня 2024 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 10 квітня 2024 року на виконання вказаної ухвали надійшла заява представника позивачки - адвоката Мірошніченка А.В. про усунення недоліків (а. с. 68-69). Ухвалою від 10 квітня 2024 року провадження у справі відкрито та її призначено до підготовчого засідання (а. с. 96). Ухвалою суду від 29 травня 2024 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду на 19 червня 2024 року (а. с. 113). Позивачка [PERSON] у судове засідання не прибула, її інтереси представляв адвокат Мірошніченко А.В., який позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули, будучи належним чином сповіщеними про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Заяви про відкладення розгляду справи та відзиви на позов від них не надходили. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення за наявними у справі доказами та за згодою представника позивачки. Заслухавши представника позивачки [PERSON] - адвоката Мірошніченка А.В., дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 21 листопада 2006 року та зареєстрованого у реєстрі за №1403, державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Бойко О.І. посвідчено право власності [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] , померлого [INFO] , на частку в спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, яке складається з житлового будинку під номером [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на нерухоме майно, посвідченого виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області 31 березня 2003 року, зареєстрованим у Сумському БТІ за реєстровим №1627 та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 498070. До житлового будинку з прибудовою літера А-1, цегляного, житловою площею 16,1 м2, загальною площею 54,1 м2 відносяться погріб П. На підставі вказаного свідоцтва про право власності 05 грудня 2006 року внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 498070 (а. с. 7). З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 листопада 2006 року державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Бойко О.І. та зареєстрованого у реєстрі за №1404, посвідчено право [PERSON] на спадкове майно після померлого [INFO] [PERSON] , а саме: на 1/6 частки житлового будинку під номером [ADDRESS] , належний спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право особистої власності на нерухоме майно, посвідченого виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області 31 березня 2003 року, яке зареєстроване у Сумському БТІ за реєстровим №1627 та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 498070. До житлового будинку з прибудовою літера А-1, цегляного, житловою площею 16,1 м2, загальною площею 54,1 м2 відноситься погріб "П"; на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,161 га, розташованої на території Жовневої селищної ради Білопільського району Сумської області, належну спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії СМ №3185, виданого 01 липня 1998 року Жовтневою селищною радою Білопільського району Сумської області, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №353. Кадастрові номери земельної ділянки площею 0,063 га 5920655300:00:001:0286, площею 0,091 га 5920655300:00:001:0287. Земельна ділянка надана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. На підставі вказаного свідоцтва про право власності 05 грудня 2006 року внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 498070 (а. с. 8). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4600000662024 від 01 січня 2024 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,0978 га з кадастровим номером 5920655300:00:001:1969, розташована за адресою: [ADDRESS] , з призначенням для ведення особистого селянського господарства на праві власності зареєстрована за [PERSON] та з 13 грудня 2023 року на підставі Закону України «Про трубопровідний транпорт» має обмеження у використанні земельної ділянки як охоронна зона навколо об`єкта транспорту на площі 0,0060 га (а. с. 9-12). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5300956142023 від 15 грудня 2023 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,0628 га з кадастровим номером 5920655300:00:001:1966, розташована за адресою: [ADDRESS] з призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зареєстрована за [PERSON] та з 13 грудня 2023 року на підставі Закону України «Про трубопровідний транпорт» має обмеження у використанні земельної ділянки як охоронна зона навколо об`єкта транспорту на площі 0,0043 га (а. с. 15-18). Відповідно до висновку експерта від 04 вересня 2023 року за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №1731, складеного судовим експертом Андрєєвим Л.Г. на замовлення позивачки, виходячи з нормативних вимог, поділ житлового будинку літ. «А-2» з прибудовами і надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в натурі не можливий та сума компенсації на користь власників становить 12850 грн (а. с. 21-34). Відповідно до звіту з оцінки майна НС 35/8-23, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною-особою підприємцем [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку з літ. «А-І» загальною площею 54,1 м2, житловою площею 16,1 м2 з господарськими будівлями та спорудами (погріб літ. «П») разом із земельною ділянкою площею 0,161 га, які розташовані в середній частині села, без урахування ПДВ становить 77100 грн, із них: 61700 грн вартість житлового будинку та 15400 грн вартість земельної ділянки площею 0,161 га (а. с. 35-62). На виконання положень ч. 2 ст. 365 ЦК України 09 квітня 2024 року позивачка внесла на депозитний рахунок суду кошти в сумі 30833,32 грн (а. с. 75 зв. бік). Як вбачається із спадкової справи, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в смт Жовтневе, заведена 11 лютого 2004 року за заявою [PERSON] 21 листопада 2006 року на ім`я останньої державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Бойко О.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєстровано у реєстрі за №1404 на 1/6 частку житлового будинку під номером [ADDRESS] та 1/3 частку земельної ділянки площею 0,161 га, розташованої на території Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області. Крім того, із заявою про вступ у спадщину до нотаріуса звернулася [PERSON] в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , які свідоцтва про право на спадщину після смерті батька до теперішнього часу не отримали (а. с. 84-92). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], N31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України»). Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Разом із тим, відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Відповідно до пункту 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. У постанові від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1\~ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи п. 4 ч. 1\~ст. 365 ЦК України\~(«таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники\~- фізичні особи. Водночас, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі №754/16751/18 зроблено висновок, що: «аналіз положень\~статті 365 ЦК України\~дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої\~статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої\~статті 365 ЦК України\~(«таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи». Позивачкою не доведено наявність передбачених ч. 1\~ст. 365 ЦК України\~підстав, які дають право на припинення права власності на частку відповідачів у спільному майні шляхом компенсації вартості часток будинку та земельних ділянок. Так, [PERSON] не довела, що припинення права власності на належні відповідачам по 1/6 частці у спірному будинку та по 1/3 частці земельних ділянок не завдасть останнім істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших. Доказів існування у відповідачів іншого житла, окрім успадкованого, позивачка не надала. Доказів неможливості спільного володіння і користування спірними житловим будинком та земельними ділянкими матеріали справи також не містять, а намір позивачки здійснити поділ майна в натурі не є підставою для позбавлення інших співвласників прав на частку у цьому майні. Неотримання свідоцтва про спадщину у нотаріуса та непроживання відповідачів у спірному будинку, реєстрація їх місця проживання за іншою адресою, значення не має, оскільки сама по собі реєстрація місця проживання за іншою адресою не свідчить про те, що право співвласника на частку в спільному майні може бути припинено без завдання істотної шкоди інтересам відповідачів. Також суд зазначає, що позивачка з позовом звернулася до суду 29 березня 2024 року, а документи, що посвідчують її право власності на 2/3 частки спірного житлового будинку та 1/3 частку земельних ділянок, датовані листопадом та груднем 2006 року. Доказів на пітвердження того, що вона є власником вказаного майна на час звернення з позовом до суду вона не надала. Окрім того, суд звертає увагу і на те, що у свідоцтві про право на спадщину за законом в частині посвідчення такого права позивачки на земельні ділянки, зазначено, що [PERSON] отримала у спадщину 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300 00 001 0286 площею 0,063 га та 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300 00 001 0287 площею 0,091 га, які знаходяться по [ADDRESS] . У той же час, [PERSON] просила припинити право відповідачів та визнати за нею право власності на земельні ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:001:1966 площею 0,0628 га та з кадастровим номером 5920655300:00:001:1969 площею 0,0978 га, що розташовані по [ADDRESS] . Доказів на підтвердження того, що спірним земельним ділянкам, які належали спадкодацю [PERSON] та які успадкували сторони у справі, у законний спосіб були присвоєні інші кадастрові номери та змінені площі позивачкою суду не надані. Однакова юридична адреса розташування земельних ділянок не свідчить про те, що це одні і тіж земельні ділянки, а витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку такими доказами не є. Заслухавши представника позивачки, оцінивши докази у справі в розрізі фактичних обставин спірних правовідносин, суд, врахувавши засади розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідачів на користь позивачки стягненню не підлягають. Позивачка попередньо внесла вартість часток будинку\~та земельних ділянок на депозитний рахунок суду у розмірі\~30833,32 грн (а. с. 75, зв. бік), які\~підлягають поверненню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed