Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

26.05.2023 [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 50280,00 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частини відчуженого спільного майна подружжя : автомобіля марки ВАЗ 21121, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Вимоги заяви обґрунтовано тим, що під час перебування в шлюбі з відповідачкою, ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки ВАЗ 21121 сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Отже даний транспортний засіб є спільною власністю подружжя і підлягає поділу між ними. Вказує, що після розірвання шлюбу запропонував відповідачці поділити належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль, шляхом сплати відповідачкою йому 1/2 частини його вартості, на що відповідачка відмовилася. В подальшому в травні 2023 року він дізнався, що відповідачкою даний автомобіль 27.08.2021 перереєстровано в ТСЦ 0545 на нового власника, хоча він письмової згоди на відчуження спірного автомобіля не надавав, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін (22-23). 28.06.2023 [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якій остання зазначає, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає їх надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що автомобіль марки ВАЗ 21121 сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] вона купила у [PERSON] за 20000,00 грн. за власні кошти, які набула під час окремого проживання з ним, тому вважає, що автомобіль є її особистою власністю. Крім того, вважає, що ринкова вартість автомобіля становить 20776,00 грн, а не 100560,00 грн, як зазначає у своєму позові [PERSON] (а.с.32-35). 27.07.2023 [PERSON] подано відповідь на відзив [PERSON] , в якому зазначає, що та обставина, на яку посилається відповідачка у своєму відзиві про те, що з березня 2020 року між ними були припинені шлюбні відносини, не відповідає дійсним обставинам справи. Весь цей час вони жили як одна родина, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, відзначали разом сімейні свята, що стосується тієї обставини, що відповідачка придбала автомобіль за власні кошти, то це також не відповідає дійсності, оскільки за час їх спільного проживання відповідачка працювала лише в ТОВ "РІФ" протягом одного року. Власного бізнесу не мала. У відповідачки був відсутній особистий бюджет, тому не зрозуміло, як вона могла купити автомобіль за власні кошти не маючи заробітку. Вказує також на те, що автомобіль формально було оформлено на відповідачку, оскільки спливав термін дії доручення. З моменту придбання автомобіля, на протязі року ним користувався його брат, а до лютого 2021 використовував він особисто. Відповідачка користувалась автомобілем лише в його присутності. Отже, автомобіль вважається спільною власністю подружжя (а.с.81-84). 28.06.2023 року відповідачкою [PERSON] подана зустрічна позовна заява до [PERSON] , згідно якої [PERSON] просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль марки ВАЗ 21121, 2007 року випуску. Вимоги заяви обґрунтовано тим, що на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.04.2021 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Проте, шлюбні відносини між ними було фактично були припинені з березня 2020 року. З цього часу спільного бюджету у них, як подружжя, не було, спільне господарство не вели. В грудні 2020 року вона з дитиною залишила квартиру і стала проживати зі своїм теперішнім чоловіком за іншою адресою, а 23.05.2023 року зареєструвала з ним шлюб. Вказує, що в жовтні 2020 року, в період окремого проживання з [PERSON] , дізналась що він має намір продати автомобіль марки ВАЗ 21121, 2007 року випуску за 20 000,00 грн, оскільки у нього 23.10.2020 року завершувався термін дії довіреності. Оскільки їй було відомо, що автомобіль знаходиться у вкрай незадовільному стані, то запропонувала [PERSON] продати автомобіль їй, на що останній погодився і 23.10.2020 року продав їй вказаний автомобіль за 20 000, 00 гривень, оформивши на їі ім`я договір купівлі-продажу транспортного засобу. Зазначає, що кошти на придбання автомобіля були її особистими коштами, які вона набула під час окремого проживання з [PERSON] (а.с.86-90). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.10.2023 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на автомобіль, що був придбаний під час перебування в шлюбі до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна. Об`єднано вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на автомобіль, що був придбаний під час перебування в шлюбі, в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна (а.с.103-104). 01.11.2023 [PERSON] подала відповідь на відзив на позов, в якому додатково зазначила, що період 2020-го року постійно працювала в ТОВ «Українська ягода» в с.Маркуші, куди щоденно виїжджала на роботу, а після повернення займалась манікюром. Також, після смерті батька, в лютому 2020 року прийняла після нього спадщину - земельну ділянку площею 3,6284 га, що розташована на території Шпичинецької сільради Ружинського району Житомирської області. Знаючи, що в грудні 2020 року вона отримає дохід від земельного паю, маючи власні заощадження та позичивши частину коштів у [PERSON] , придбала у [PERSON] спірний автомобіль за особисті кошти, а вже в грудні 2020 року повернула борг [PERSON] . У відзиві на позов [PERSON] навів дані, які не відповідають фактичним обставинам справи, таким чином вводячи суд в оману (а.с.108-110). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.12.2023 призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с.125-127). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.01.2024 відновлено провадження у справі (а.с.140). Протокольною Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.02.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду ( а.с. 143) В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали з підстав зазначених в ньому, просили задоволити та стягнути на користь позивача - відповідача 1/2 частини вартості автомобіля згідно висновку експерта, а не як зазначено в позовній заяві. Вимоги за зустрічним позовом не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Відповідачка - позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні первинні позовні вимоги не визнали, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити в їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] ( позивач- відповідач) суду пояснив, що в 2010 році він, його брат та батьки за генеральною довіреністю придбали спірний автомобіль, довіреність була видана строком на десять років. Коли дія довіреності добігала до кінця він не міг переписати автомобіль на батьків, тому було вирішено, що автомобіль буде переоформлено на відповідачку, як його дружину. 23.10.2020 року коштів від відповідачки в сумі 20000,00 грн він не отримував, просто так потрібно було написати в договорі. Подружню зраду дружини він виявив в грудні 2020 року, а 21.12.2020 року вона залишила квартиру. Станом на 23.10.2023 року вони з відповідачкою проживали однією сім"єю, як би вони вже не були сім"єю , то автомобіль він на неї б не переоформив. Облаштованого робочого місця в квартирі в неї не було, вона робила манікюр тільки подрузі. Квартира складається з двох кімнат, в одній спала донька, а в іншій вони з відповідачкою. Свідок [PERSON] ( брат позивача - відповідача) суду повідомив, що автомобіль купила його родина в 2010 році. Генеральна довіреність діяла 10 років, коли дія довіреності закінчилася, то позивач автомобіль переоформив на дружину, відповідачку по справі. В 2020 році вони жили як сім"я, лише в грудні 2020 року вони розійшлися. Він особисто ночував в квартирі брата в серпні 2020 року, сторони по справі спали в одній кімнаті. Про те, що відповідачка сплатила його брату кошти в розмірі 20000,00 грн. за купівлю автомобіля йому нічого не відомо. Автомобіль явних ушкоджень не мав. Свідок [PERSON] ( мати позивача- відповідача) пояснила, що генеральне доручення на автомобіль було оформлено на всіх членів її родини, він купувався за кошти її родини, тому було вирішено оформити формальний договір купівлі - продажу автомобіля на відповідачку. Станом на 23.20.2020 року сторони по справі жили однією сім"єю, ще в червні 2020 року відповідачка посапала їй картоплю, якби в них були погані відносини, то вона б помітила. Разом з чоловіком вони ночували на квартирі сина весною 2020 року та вересень - жовтень 2020 року, вони ночували в одній кімнаті, а діти спали в іншій, вона не помітила, що вони проживають окремо один від одного. Відповідачка в 2019 році працювала на ТОВ " Ягода". В лютому 2020 року у відповідачки помер батько, коштів на його поховання у них не було, тому її син позичив кошти у [PERSON] , кошти також повертав її син, а не відповідачка. Сторони по справі розійшлися в грудні 2020 року. Коли вона ночувала в квартирі сина, то не бачила, щоб там було облаштоване робоче місце майстра манікюру. Свідок [PERSON] ( відповідачка - позивачка ) повідомила, що з відповідачем вони не проживають однією сім"єю з березня 2020 року, просто вони проживала в одній квартирі, але в різних кімнатах. Позов на розлучення вона подала до суду в січні 2021 року, а з квартири виїхала в грудні 2020 року. Автомобіль вона купила у позивача за власні кошти, проти чого він був не проти. 10000,00 грн у неї було особистих коштів, а ще 10000,00 грн вона позичила у знайомої. Коли вона отримала кошти за оренду паю, то повернула борг. Під час розлучення спору про поділ майна не було, автомобіль залишився у позивача оскільки він ним користувався. З родиною позивача у неї добрі відносни, коли приїздили його батьки, то вони спали в кімнаті разом із сином, а вона з дитиною в окремій кімнаті. Доказів про те, що вона отримувала дохід від надання послуг з манікюру у неї немає, вона не оформлювала ФОП. Кошти за придбаний автомобіль вона передала в руки позивачу біля МРЕО. На поховання її батька вони дійсно позичали кошти в сумі 20000,00 грн., з яких 10000,00 грн віддала її сестра, а 10000,00 грн віддали вони. В 2020 році, під час проживання з позивачем вона готувала їсти на всіх. Автомобіль був в жахливому стані, вона його продала за 27000,00 грн. Автомобіль вона забрала у позивача оскільки вважала його своєю власністю. Кошти на автомобіль у неї були, 10000,00 вона збирала 8 місяців, а іншу частину - 10 000,00 грн. їй допомогли зібрати її рідні. В жовтні 2020 року у них з позивачем були нормальні відносини, тому вона дозволяла йому користуватися автомобілем, ключі від автомобіля лежали у вільному доступі. Свідок [PERSON] повідомила, що є знайомою відповідачки. В 2020 році, коли почався карантин, вони 2 місці проживали в Чуднівському районі, а в квітні 2020 року вона завезла відповідачку в с. Шпиченці. В жовтні 2023 року відповідачка позичила в неї 10 000,00 грн. хотіла купити автомобіль, кошти повернула в грудні, після того як отримала виплату за оренду паю. Автомобіль відповідачка купила у позивача, він був в жахливому стані. Зі слів позивачки їй відомо, що вона з позивачем жила окремо в різних кімнатах, між ними були сварки, після того як відповідачка пішла з квартири позивача вона 2 тижні проживала у неї. Коли вона позичала кошти, то розписку у позивачки не брала, свідків теж не було. Свідок [PERSON] ( сестра чоловіка відповідачки ) суду повідомила, що їй відомо, що закінчувалася дія довіреності, позивач хотів продати автомобіль і відповідачка його придбала, це їй відомо зі слів [PERSON] . Вона декілька разів їздила в спірному автомобілі, він був в жахливому стані. Свідок [PERSON] повідомила, що вона позичала сторонам по справі кошти, оскільки помер батько відповідачки і коштів на поховання у них не було, її попросила позичити гроші мати [PERSON] . [PERSON] приходив по гроші особисто, хотів ще розписку написати, але вона сказала, що не потрібно. Кошти віддали на протязі 2020 року, завжди віддавав [PERSON] , а [PERSON] була в машині. Гроші повернули влітку 2020 року, сума позики 20 000,00 грн. Під час свого виступу свідок наполягала на тому, що під час передачі коштів була завжди присутня відповідачка, в машині також знаходилася і дитина сторін. Допитана повторно свідок [PERSON] ( мати позивача) повідомила, що відповідачка суду говорить не правду, вони з чоловіком, коли ночували в квартирі сина, завжди спали в одній кімнаті, більшій, а діти спали в меншій кімнаті втрьох. Ніхто на підлозі не спав. [INFO] року у її чоловіка був ювілей - 60 років, збиралася вся родина, відповідачка була також, як член їх сім"ї. Продавати машину вони ніколи не хотіли, вона їм дуже потрібна, оскільки вони живуть на окраїні села, їм дуже складно добиратися до інших населених пунктів. Коли вони ночували у дітей, то [PERSON] готувала їсти для всіх, вечеряли, як родина, жодних ознак окремого проживання вона не бачила, речей в коробках також не бачила. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, опитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів законності, змагальності та диспозитивності, приходить до наступних висновків. За змістом положень, зокрема, ст. 15, 16 ЦК України кожна особа, право якої порушене, оспорене чи не визнане, вправі захищати його судовим порядком шляхом пред`явлення позову до відповідальної за порушення права особи. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19.05.2012 перебували у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 149. Від спільного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.04.2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.11-12). 23.10.2020 між сторонами по справі укладено договір купівлі-продажу 1842/2020/2264431 транспортного засобу, а саме автомобіля марки ВАЗ 21121, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , за яким [PERSON] придбала у [PERSON] автомобіль за 20 000 грн. (а.с.45-47). Згідно копії полісу № АР/9549653 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.10.2020, страхувальником ТЗ ВАЗ 21121, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] виступав [PERSON] . Строк дії полісу до 30.10.2021 року (а.с.15). Згідно відповіді сервісного центру від 16.05.2023 року № 5 аз вбачається, що [PERSON] даний автомобіль 28.07.2021 року перереєстровано в ТСЦ 0545 на нового власника (а.с.13). Згідно висновку оцінювача [PERSON] від 25.03.2023 середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21121, 2007 року випуску станом на 25.05.2023 складає 100560,00 грн (а.с.16-18) Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.05.2023 [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с.37). Згідно звіту 38/06-ТЗ від 27.06.2023 про належну оцінку автомобіля ВАЗ 21121 (2007 р.в.), станом на 27.06.2023 ринкова вартість автомобіля становить 20776 грн (а.с.48-68). На підтвердження свого матеріального стану під час шлюбу, [PERSON] надано свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.11.2020, на земельну ділянку площею 3,6284 га, що розташована на території Шпичинецької сільської ради Ружинського району Житомирської області; довідку про доходи отримані в ПСП "Батьківщина" від 30.10.2023 "1067, згідно якої її дохід в період січень 2020-грудень 2020 склав 17647,81 грн. та пропуск, виписаний на ім`я " [PERSON] за 2020 рік, виданий ТОВ "Українська ягода", скріншоти з соціальної мережі " Інстаграм" (а.с.112-121). Згідно висновку судового експерта Арефіна М.Г. від 04.01.2024 №496, середня ринкова вартість (ціна) автомобіля ВАЗ 21121, ідентифікаційний номер [NUMBER] станом на 04.01.2024 складає 96050 грн (а.с.134-137). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян (держави), правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20). Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує y двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до вимог частини третьої ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою ст.372 ЦК України унормовано, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою ст.61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до пункту 3 частини першої ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин ( ч. 6 ст. 58 СК України). У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Частиною першою ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами першою та другою ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст.71 СК України), або ж реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст.364 ЦК України). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі №6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі №372/504/17. Відповідно до вимог ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В обґрунтування своїх заперечень проти заявлених первісних позовних вимог та в обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначає, що шлюбні відносини між нею та позивачем - відповідачем було припинено з березня 2020 року, спільного бюджету у них не було, спільне господарство не вели, однак проживали в квартирі, яка належить позивачу - відповідачу, вона з дочкою в одній кімнаті, а [PERSON] - в іншій кімнаті. Лише в грудні 2020 року вона залишила квартиру і стала проживати окремо. Як передбачено ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З досліджених в судовому засіданні доказів, які надані сторонами по справі, судом не встановлено, а [PERSON] не доведено, що з березня 2020 року між нею і [PERSON] були фактично припинені шлюбні відносини, навпаки, судом встановлено, що шлюбні відносини були припинено в грудні 2020 року, коли позивач дізнався про те, що відповідачка проявила подружню невірність. Натомість судом встановлено, що в лютому 2020 року у [PERSON] помер батько, на поховання якого родина [PERSON] позичала у [PERSON] грошові кошти в сумі 20000,00 грн., і потім до літа 2020 року дані кошти були повернуті, зі слів свідка [PERSON] , кошти повертав позивач - відповідач, а [PERSON] і дитина завжди були в машині, що відповідачкою - позивачкою в судовому засіданні жодним належним доказом не було спростовано ( окрім її особистих заперечень), оскільки як би між нею та [PERSON] були припинені фактичні шлюбні відносини, вони не мали спільного бюджету та спільних боргів, то дані кошти мала б особисто повертати [PERSON] , так як кошти позичалися на поховання її батька. Крім того, суд звертає увагу, що жоден свідок зі сторони відповідачки - позивачки, допитаний судом, під присягою, не підтвердив, що шлюбні відносини між сторонами по справі фактично було припинено в березні 2020 року, свідок [PERSON] повідомила, що їй зі слів [PERSON] відомо, що [PERSON] та позивач - відповідач проживали в окремих кімнатах, що також не може бути оцінено судом, як достовірний доказ припинення шлюбних відносин між сторонами по справі. Відповідно до пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , судом достовірно встановлено, що сім"я сторін розпалася в грудні 2020 року, лише після того, як позивач - відповідач дізнався про подружню зраду [PERSON] . Протягом 2020 року сторони по справі жили як сім"я, мали спільний бюджет, тому і вирішено було, що формально спірний автомобіль буде переоформлено на [PERSON] . Також дана обставина підтверджується і тим, що в день укладення договору купівлі - продажу спірного автомобіля - 23.10.2020 року, [PERSON] було укладено поліс обов"язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР /9549653 від 23.10.2020 року відносно автомобіля ВАЗ 21121 номерний знак [NUMBER] , що також підтверджує факт існування сім"ї [PERSON], а не факт припинення шлюбних відносин між сторонами по справі. Протягом 2020 року [PERSON] проживала в квартирі, яка належить позивачу - відповідачу, проживала, як його дружина, перебувала на його утриманні, так як не мала стабільного доходу, сторони по справі вели спільне господарство, виховували разом дитину, що свідчить про те, що між ними існували шлюбні відносини. Крім того [PERSON] не надала суду беззаперечних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний нею за її особисті кошти, отже, презумпцію права спільної сумісної власності сторін на автомобіль, який був придбаний за час їх шлюбу, відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами. Пояснення [PERSON] , що спірний автомобіль придбаний за її особисті кошти, підтвердження в судовому засіданні не знайшли, доказів того, що вона мала власні заощадження на суму 10000,00 грн., суду не надано, крім того, дана обставина спростовується тим, що якби вона і мала такі заощадження, то повинна була б повернути їх [PERSON] як, повернення позики, на поховання її батька, натомість кошти повертав [PERSON] , з загального сімейного бюджету, проти чого [PERSON] навіть і не заперечувала. Надані [PERSON] пропуск, виписаний на ім`я " [PERSON] за 2020 рік, виданий ТОВ "Українська ягода", скріншоти з соціальної мережі " Інстаграм" не свідчать про те,що вона мала заощадження на суму 10000,00 грн. Вказуючи на те,що фактично шлюбні відносини припинено в березні 2020 року, відповідачка залишається проживати квартирі позивача, як вона особисто пояснила в судовому засіданні, тому що в неї не було коштів на окреме житло, що безперечно свідчить про те, що заощаджень на суму 10000,00 грн в неї не було. Також суд звертає увагу і на той факт, що навіть після припинення шлюбних відносин між сторонами в грудні 2020 року автомобілем продовжував користуватися [PERSON] , лише в лютому 2021 року відповідачка - позивачка забрала його у позивача - відповідача, оскільки вважала його особистою власністю. Враховуючи вище наведене, з досліджених в судовому засіданні матеріалів та доказів наданих сторонами, судом достовірно встановлено, що в період шлюбу сторонами придбано автомобіль марки ВАЗ 21121 2007 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] , за спільні кошти подружжя, у зв`язку з чим, є спільно набутим майном подружжя. Крім того, встановлено, що спірний автомобіль формально було переоформлено за договором купівлі - продажу на [PERSON] , оскільки дія генеральної довіреності, по якій даний автомобіль придбала родина позивача - відповідача, закінчувалася, автомобіль і надалі залишався в користуванні даної родини, що відповідачкою - позивачкою так і не було спростовано в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки і майна, що є у спільній сумісній власності, і в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Цією ж статтею ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 364 цього ж кодексу. Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За відсутності факту оспорювання правочину з відчуження автомобіля, при поділі вказаного майна підлягатиме лише його вартість. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна,яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Проведеною у справі автотоварознавчою експертизою - висновком експерта від 04.01.2024 №496 визначена середня ринкова вартість (ціна) автомобіля ВАЗ 21121, ідентифікаційний номер [NUMBER] станом на 04.01.2024 у розмірі 96050,00 грн . При цьому відповідачкою не спростовано належними і допустимими доказами, що вартість відчуженого транспортного засобу ВАЗ 21121, ідентифікаційний номер [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] є іншою, ніж про яку вказувалося вище. Враховуючи вище наведене, суд задовольняє первісні позовні вимоги та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості відчуженого автомобіля ВАЗ 21121 в сумі 48025 грн, що складає 1/2 частину вартості автомобіля. Суд, вважає, що вказаний спосіб поділу майна подружжя є справедливим, пропорційний розподілу часток й відповідатиме інтересам сторін. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та відмовляє в повному обсязі у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання автомобіля особистою приватною власністю, в зв`язку з їх недоведеністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. За подання позовної заяви до суду [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн (а.с.6), тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 1073,60 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: approved