Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Михайлик С.І. звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. У обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, а відповідач в добровільному порядку грошових коштів на утримання дитини не дає, від виховання дитини усунувся, спілкування не підтримує. Відповідач є працездатною особою, працевлаштований, проблем зі здоров`ям немає. Донька сторін має хронічне захворювання, потребує специфічного харчування, постійного вживання медичних препаратів та періодичного проходження лікування. Із врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини вважає, що достатнім та обґрунтованим буде стягнення із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24.08.2023 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08.11.2023 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27.11.2023 заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Михайлик С.І. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №756/9936/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено, ухвалено додаткове рішення, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. 09.01.2024 на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Білої Р.В., про перегляд заочного рішення від 08.11.2023, в якій просила поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 08.11.2023 по справі №756/9936/23, скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08.11.2023 та призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.02.2023 поновлено представнику відповідача [PERSON] - адвокату Білій Р.В. строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08.11.2023 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Білої Р.В. про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08.11.2023 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено. Скасовано заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08.11.2023 у цивільній справі №756/9936/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 21.03.2024 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Білої Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог, серед іншого, з тих підстав, що позивач не намагалась в досудовому порядку врегулювати цей спір, уклавши з відповідачем нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на утримання дитини. Відповідач пропонував позивачу взяти на себе повне утримання доньки, відкрив на доньку картковий рахунок в банку, на який перераховує кошти, в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки щодо матеріального утримання доньки, займається її моральним вихованням, розвитком, освітою, дозвіллям, піклується про її психологічний і фізичний стан, забирає її до себе кілька разів на тиждень, відвідує з нею лікарів, частково оплачує її лікування. На утриманні відповідача перебувають його батьки, які є непрацездатними особами пенсійного віку. Зазначає, що підстави, зазначені позивачем у позовній заяві, на обґрунтування необхідності стягнення з нього аліментів саме у розмірі 1/3 частини його доходів, не дають обґрунтованої можливості встановити співрозмірність призначених аліментів з урахуванням аліментного зобов`язання. Крім того, позивач також працює, має власний дохід, нерухомість, яку здає в оренду. Ураховуючи викладене, відповідач не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 його доходів. 25.03.2024 до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Михайлик С.І. надійшла відповідь на відзив, в якому сторона позивача заперечила щодо доводів, викладених стороною відповідача у відзиві. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися. При цьому, 29.05.2024 до суду представником позивача [PERSON] - адвоката Михайлик С.І. подано заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності сторони позивача та не заперечує щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх його доходів, зазначену позицію сторони позивача, суд розцінює, як фактично заяву про зменшення розміру заявлених позовних вимог та продовжує розгляд справи з урахуванням вказаної заяви. Крім того, представником позивача повідомлено, що через п`ять днів після прийняття рішення суду будуть подані докази у підтвердження витрат на правову допомогу. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися. При цьому, 29.05.2024 представник відповідача - адвокат Біла Р.В. подала до суду заяву, в якій просила суд прийняти рішення про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Також зазначила, що додатково буде подано заяву про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 13.07.2018 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб Оболонським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складений актовий запис №905 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 13.07.2018. Сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.09.2013. Як зазначає позивач, дитина сторін - [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] . Доказів на спростування вказаного відповідачем не надано. Згідно наданих відповідачем платіжних інструкцій, останній у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання доньки, перераховував кошти на картку доньки. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків / рішення від 7 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04, § 54). Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено. Можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання. Надання дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 (провадження № 61-929св20). Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, працевлаштований, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано та під час судового розгляду не спростовано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші неповнолітні діти, окрім [PERSON] , [INFO] . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною третьою ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Відповідач та позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за нею, піклуватися про здоров`я дитини, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: approved