Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] та ПрАТ «СК «Брокбізнес» про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 4 червня 2018 р. відповідач керуючи автомобілем «Daewoo Sens» держ.номер [NUMBER] по проїжджій частині б - ру Перова в м. Києві не дотрималася вимог ПДР та здійснила зіткнення з автомобілем «Volvo ХС 60» держ. номер [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок даної ДТП механічні пошкодження були спричинені транспортним засобам вказаним вище. Згідно звіту №035-18 від 18 червня 2018 р. складеного ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Volvo ХС 60» держ. номер [NUMBER] складає 470 563,74 грн. Відповідач [PERSON] була визнана винною в скоєні даної дорожньо - транспортної пригоди. На момент скоєння ДТП цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес» Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 7762699 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 100 000 грн., розмір франшизи складає 0 грн. З врахуванням того, що на день звернення до суду ні відповідач ні страхова компанія не відшкодувала збитки позивачу заподіяні внаслідок ДТП в зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з ПрАТ «СК «Брокбізнес» 100000 грн. страхового відшкодування а з відповідача [PERSON] різницю між заподіяною матеріальною шкодою та сумою страхової виплати, що складає 370 563 грн. 74 коп. Також позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 14.11.2018 р. позивачем до суду було подано заяву про зменшення позовних вимог, а саме просив стягнути з відповідача [PERSON] 226 622 грн. 40 коп. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 27.09.2018 р. було відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.02.2019 р. провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування шкоди в частині заявлених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» було закрите в зв`язку з перерахуванням 100000 грн. на рахунок позивача Ухвалою суду від 13.02.2019 р. по даній справі було закрите підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 4 червня 2020 р. було зупинено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП до прийняття та вступу в законну силу рішення, що буде прийнято в рамках справи про адміністративне правопорушення №755/4767/19 щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, що перебуває в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 24.05.2024 р. було поновлено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, зазначаючи, що позовні вимоги грунтуються на вимогах законодавства вказуючи на те, що сума матеріального збитку підтверджено висновком спеціаліста та з врахуванням того, що сама дорожньо - транспортна пригода сталася 6 років назад, ціни на деталі збільшилися, весь цей час дії відповідача були спрямовані на затягування судового розгляду ( розгляд адміністративної справи щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, чим також позивачу була заподіяна моральна шкода. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині відшкодуванням матеріальної шкоди на суму 113 311,2 грн., застосувавши до даних правовідносин вимоги ч.4 статті 1193 ЦК України, так- як стягнення всієї суми матеріальних збитків заподіяних позивачу поставить відповідача в скрутне матеріальне становище. Та повністю не визнавав спричинення позивачу моральної шкоди. Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В судовому засіданні встановлено, що 4 червня 2018 р. відповідач [PERSON] керуючи автомобілем «Daewoo Sens» держ.номер [NUMBER] по проїжджій частині б - ру Перова в м. Києві не дотрималася вимог ПДР та здійснила зіткнення з автомобілем «Volvo ХС 60» держ. номер [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок даної ДТП механічні пошкодження були спричинені транспортним засобам вказаним вище. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 7 вересня 2018 р. відповідача [PERSON] було визнано винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за ДТП, що мало місце 4.06.2018 р. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 5 червня 2023 р. апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Петришака А.Я. було залишено без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м.Києва від 3 вересня 2021 р. , якою провадження у справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення - без змін. З чого вбачається, що вказана ДТП сталася саме з вини відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно звіту №035-18 від 18 червня 2018 р. складеного ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Volvo ХС 60» держ. номер [NUMBER] складає 470 563,74 грн. На праві власності позивачу [PERSON] належить автомобіль «Volvo ХС 60» держ. номер [NUMBER] Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою". У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» була застрахована у ПрАТ «СК «Брокбізнес» з лімітом відповідальності Страховика за шкоду, завдану майну у розмірі 100 000,00 грн., розмір франшизи 0 грн. 6.11.2018 р . ПрАТ «СК «Брокбізнес» перерахувала кошти по вказаному страховому випадку в розмірі 100000 грн. на рахунок позивача, тобто виконало взяті на а себе зобов`язання за полісом АК 7762699 обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). З врахуванням викладеного та враховуючи той факт, що сума матеріальних збитків значно більша ніж ліміт страхового відшкодування, то вимоги позивача щодо стягнення різниці між виплаченою сумою страхового відшкодування та розміром збитків знайшли своє обгрунтування. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 4 статті 1193 ЦК України визначено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача надав до суду довідку про те, що відповідач [PERSON] на даний час є студенткою 5 го курсу медичного університету та вказане навчання є платним, але при цьому не повідомив яке дійсне матеріальне становище відповідача по справі. Положення ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості Відповідно частин 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial