Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

[PERSON] 10 квітня 2024 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства. Заявник у своїй заяві посилається на те, що вона народилася [INFO] в місті Дніпро Дніпропетровської області, про що 19 січня 1988 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції складено актовий запис № 179; батьками [PERSON] згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Батьки заявниці деякий час проживали однією сім`єю, мали близькі стосунки, під час спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з Державного РАЦС громадян щодо актового запису про народження [PERSON] (актовий запис № 179 від 19 січня 1988 року) на підставі рішення Красногвардійського суду м. Дніпропетровська № 2- 408 від 26 квітня 1989 року відомості про батька [PERSON] було внесено за вказівкою заявника. Коли заявниці виповнилося 2 роки, мати [PERSON] припинила фактичні шлюбні відносини з [PERSON] , але батько [PERSON] продовжував виконувати батьківські обов`язки щодо своєї доньки, брав постійну участь у матеріальному забезпеченні дитини. На момент реєстрації народження заявниці, у її батька було прізвище [PERSON] , ім`я [PERSON] по-батькові [PERSON] . 25 вересня 1998 року батько заявниці отримав паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, в тому прізвище українською мовою було зазначене як « [PERSON] », ім`я [PERSON] , по-батькові [PERSON] , дата народження [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, про що 11 листопада 2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис № 2333. Похованням померлого батька займалась заявниця особисто. На даний час виникла необхідність у встановленні факту родинних відносин - батьківства, у зв`язку із чим заявниця вимушена звернутись до суду з даною заявою через наступні обставини: 01 липня 2017 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку із реєстрацією шлюбу, відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 01 липня 2017 року, актовий запис № 428. Встановлення факту батьківства має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне їй для оформлення спадщини. В іншому порядку встановити факт батьківства неможливо. Задоволення заяви [PERSON] та встановлення в судовому порядку факту батьківства померлого [PERSON] відносно дитини [PERSON] , відповідно до ст. 130 СК України є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних змін до актового запису про народження [PERSON] . Для підтвердження факту батьківства [PERSON] , [INFO] , необхідно провести молекулярно-генетичну експертизу на підставі біологічного матеріалу (зразку крові) померлого. Тому заявниця просила призначити у даній справі проведення молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства. Факт вказаних родинних відносин, крім того, підтверджується копіями свідоцтв про народження і паспортів, свідоцтвами про одруження та розлучення, паспортними даними і довідками з місця мешкання, поясненнями свідків та інш. документами. В інший спосіб заявник не має можливості встановити зазначений вище юридичний факт та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України та за її межами. Отже заявнику необхідно встановити факт батьківства, родинних відносин в судовому порядку. Просила встановити юридичний факт батьківства, родинних відносин між заявником та батьком: встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Дніпропетровська, який помер [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] , місце народження: Україна, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ та зобов`язати Відділ ДРАЦС по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження № 179, складеного 19 січня 1988 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, на [PERSON] , а саме: записати батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, задовольнивши заяву. Заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи повідомлялася, проти вимог заяви фактично не заперечували, погодилися з доводами і викладеними обставинами, позицією заявника, не заперечувала проти розгляду справи за наявними матеріалами справи по закону без її участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної заінтересованої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку заявника і заінтересованої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, за наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що дійсно заявниця [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) народилася [INFO] в місті Дніпро Дніпропетровської області, про що 19 січня 1988 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції складено актовий запис № 179; батьками [PERSON] згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Батьки заявниці деякий час проживали однією сім`єю, мали близькі стосунки, під час спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] (актовий запис № 179 від 19 січня 1988 року) на підставі рішення Красногвардійського суду м. Дніпропетровська № 2- 408 від 26 квітня 1989 року відомості про батька [PERSON] було внесено за вказівкою заявника. Коли заявниці виповнилося 2 роки, мати [PERSON] припинила фактичні шлюбні відносини з [PERSON] , але батько [PERSON] продовжував виконувати батьківські обов`язки щодо своєї доньки, брав постійну участь у матеріальному забезпеченні дитини. На момент реєстрації народження заявниці, у її батька було прізвище [PERSON] , ім`я [PERSON] по-батькові [PERSON] . 25 вересня 1998 року батько заявниці отримав паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, в тому прізвище українською мовою було зазначене як « [PERSON] », ім`я [PERSON] , по-батькові [PERSON] , дата народження [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, про що 11 листопада 2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис №2333 (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). Похованням померлого батька займалась заявниця особисто. На даний час виникла необхідність у встановленні факту родинних відносин - батьківства (розбіжності в прізвищі батька), у зв`язку із чим заявниця вимушена звернутись до суду з даною заявою. 01 липня 2017 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку із реєстрацією шлюбу, відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , шлюб зареєстрований Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрацїї актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 01 липня 2017 року, актовий запис № 428. Встановлення факту батьківства має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне їй для оформлення спадщини. В іншому порядку встановити факт батьківства неможливо. Отже, у наданих документах вбачаються розбіжності в зазначенні прізвища батька заявника в паспорті і актових записах про її народження, розірвання шлюбу батьків та смерть і інш.. Для підтвердження факту батьківства [PERSON] , [INFO] , необхідно, на думку заявника, провести молекулярно-генетичну експертизу на підставі біологічного матеріалу (зразку крові) померлого, який зберігається в архіві біологічного матеріалу судово-медичної лабораторії КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово- медичної експертизи» ДОР» та може бути використаний для проведення молекулярно-генетичної експертизи по встановленню факту батьківства (лист КЗ ««Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 18 травня 2023 року № 1671). Тому просила призначити у даній справі проведення молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства. На вирішення експертів поставити наступне питання: чи є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Ухвалою суду така експертиза була призначена і проведена. Щодо підсудності справи. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Заявник [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що відноситься до території Жовтневого (Соборного) району міста Дніпра, тому справа підсудна Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська. Факт вказаних родинних відносин підтверджується копіями свідоцтв про народження і паспортів, свідоцтвами про одруження та розлучення, паспортними даними і довідками з місця мешкання, поясненнями свідків та інш. документами. В інший спосіб заявник не має можливості встановити зазначений вище юридичний факт та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України та за її межами. Отже заявнику необхідно встановити факт батьківства, родинних відносин в судовому порядку. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування і вирішення питань про стосунки їх та з майном та інш. і документами потрібно довести вказані родинні відносини. Просила встановити юридичний факт батьківства, родинних відносин між заявником та батьком. Тому для упорядкування документів і вирішення питань з майном та інш., документами та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення батьківства, родинних відносин. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до п. 1 ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства і держави. Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) народилася [INFO] в місті Дніпро Дніпропетровської області, про що 19 січня 1988 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції складено актовий запис № 179; батьками [PERSON] згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Батьки заявниці деякий час проживали однією сім`єю, мали близькі стосунки, під час спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] (актовий запис № 179 від 19 січня 1988 року) на підставі рішення Красногвардійського суду м. Дніпропетровська № 2- 408 від 26 квітня 1989 року відомості про батька [PERSON] було внесено за вказівкою заявника. Коли заявниці виповнилося 2 роки, мати [PERSON] припинила фактичні шлюбні відносини з [PERSON] , але батько [PERSON] продовжував виконувати батьківські обов`язки щодо своєї доньки, брав постійну участь у матеріальному забезпеченні дитини. На момент реєстрації народження заявниці, у її батька було прізвище [PERSON] , ім`я [PERSON] по-батькові [PERSON] . 25 вересня 1998 року батько заявниці отримав паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, в тому прізвище українською мовою було зазначене як « [PERSON] », ім`я [PERSON] , по-батькові [PERSON] , дата народження [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, про що 11 листопада 2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис № 2333 (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). Похованням померлого батька займалась заявниця особисто. На даний час виникла необхідність у встановленні факту родинних відносин - батьківства, у зв`язку із чим заявниця вимушена звернутись до суду з даною заявою. 01 липня 2017 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку із реєстрацією шлюбу, відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , шлюб зареєстрований Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрацїї актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 01 липня 2017 року, актовий запис № 428. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Також, Постановою Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Згідно з абз. 9 п. 20 глави 1 розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктом 1, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року вказав на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту батьківства має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне їй для оформлення спадщини. В іншому порядку встановити факт батьківства неможливо Задоволення заяви [PERSON] та встановлення в судовому порядку факту батьківства померлого [PERSON] відносно дитини [PERSON] , відповідно до ст.130 СК України є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних змін до актового запису про народження [PERSON] . Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно із ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. На виконання ч. 4 ст. 83 ЦПК України, повідомляємо суд, що доказ - висновок експерта у молекулярно-генетичній експертизі не може бути поданий, оскільки дана експертиза проводиться за ухвалою суду. Для підтвердження факту батьківства [PERSON] , [INFO] необхідно провести молекулярно-генетичну експертизу на підставі біологічного матеріалу (зразку крові) померлого, який зберігається в архіві біологічного матеріалу судово-медичної лабораторії КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово- медичної експертизи» ДОР» та може бути використаний для проведення молекулярно-генетичної експертизи по встановленню факту батьківства (лист КЗ ««Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 18 травня 2023 року № 1671). Тому просила призначити у даній справі проведення молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства. На вирішення експертів поставити наступне питання: чи є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Ухвалою суду така експертиза була призначена і проведена. Відповідно до висновку № 1131-МГ від 22 травня 2024 року (експертиза розпочата 13 травня 2024 року) померлий [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; вірогідність цього не є наслідком випадкового збігу генетичних знак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99.9999%. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Верховний Суд України в листі від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, в наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючою ЦК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат і сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин. Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення. Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому записі має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах. Факт вказаних родинних відносин підтверджується також копіями свідоцтв про народження і паспортів, свідоцтвами про одруження та розлучення, паспортними даними і довідками з місця мешкання, поясненнями свідків та інш. документами. В інший спосіб заявник не має можливості встановити зазначений вище юридичний факт та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України та за її межами. Отже заявнику необхідно встановити факт батьківства, родинних відносин в судовому порядку. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування і вирішення питань про стосунки їх та з майном та інш. і документами потрібно довести вказані родинні відносини. Тому для упорядкування документів і вирішення питань з майном та інш., документами та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення факту батьківства, родинних відносин. Саме по собі не вірне тлумачення та написання правописно прізвища чи імені батька заявника в документах при перекладі з російської мови на українську (паспорт, свідоцтво, атестат про освіту, трудова книжка, свідоцтво про народження та інш.) або відповіді різних організацій і відомств (нотаріальні контори, ВУЗи, військові комісаріати, відділи РАЦС та інш.) не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та заявником необхідне останньому для підтвердження свого права на спадщину та належного її оформлення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. Отже, для упорядкування документів і вирішення питань з майном та інш., документами та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення родинних відносин. Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи в тому числі про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до норм ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, шо мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. 2. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом точно встановлено, що про ті родинні відносини, про які вказує заявник і які є предметом спору, підтверджені наявними безпосередніми та офіційними документами, виданими державними установами і на теперішній час не оскаржені: свідоцтва про народження, одруження, розлучення, право власності, паспортні дані та копії цих паспортів і інш.. Тобто обставини вказаних документів не спростовані, а самі актові записи не осопрені. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право. З огляду на зазначене заява про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що учасник справи в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню. Не може суд прийняти до уваги можливе не визнання вимог заяви іншими особами, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити юридичний факт батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] , місце народження: Україна, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ та зобов`язати Відділ ДРАЦС по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження № 179, складеного 19 січня 1988 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, на [PERSON] , а саме: записати батьком цієї дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України. Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (батьківства, родинних відносин) знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обгрунтована і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved