Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

22 квітня 2024 року до суду звернулась [PERSON] з вказаним позовом до [PERSON] в якому просила стягнути з відповідача кошти на своє утримання на період навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно з моменту подачі позову до закінчення нею навчання, але не довше досягнення нею 23 років. В обґрунтування позову зазначила, що є дочкою [PERSON] та [PERSON] . На даний час навчається у Кременчуцькому національному університеті імені Михайла Остроградського, IV рівня акредитації, студентка 1 курсу (ОС бакалавр) факультет права, гуманітарних і соціальних наук, спеціальність 022 Дизайн, денної форми навчання. Термін навчання з 01 вересня 2023 року до 30 червня 2027 року. Ухвалою судді від 02 травня 2024 року відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, які були викладені у позовній заяві, про що надала письмову заяву. Відповідач [PERSON] позов визнав, просив розглянути справу без його участі, про що надав письмову заяви. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце була повідомлена належним чином, засобами рекомендованого поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомила та не подавала заяву про розгляд справи за її відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Прозастосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» №3,від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). З копії паспорту громадянина України № [NUMBER] вбачається, що позивач є повнолітньою, але не досягла 23 років (а.с. 5). З довідки від 15.04.2024 року № 123 [PERSON] навчається у Кременчуцькому національному університеті імені Михайла Остроградського, IV рівня акредитації, студентка 1 курсу (ОС бакалавр) факультет права, гуманітарних і соціальних наук, спеціальність 022 Дизайн, денної форми навчання. Термін навчання з 01 вересня 2023 року до 30 червня 2027 року. (а.с. 4). Позивачка не працює, стипендію не отримує, перебуває на утриманні матері. Вказані обставини постають з матеріалів справи. Відповідач не подав до суду належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів про необхідність його звільнення від сплати аліментів, наявність на утриманні інших осіб та про те, що дохід його повнолітньої дитини перевищує дохід кожної із сторін у справі. Позов визнав. У законі не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Для повнолітніх осіб, які продовжують навчання, законом не встановлюється мінімальний розмір щомісячної суми аліментів, а норма щодо стягнення аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно застосовується для дітей віком до 18 років. На підставі встановлених фактів, а також враховуючи матеріальне становище третьої особи, позивача, яка навчається на денному відділенні, відповідача, який має можливість надання належної і достатньої матеріальної допомоги позивачеві на її утримання, яка навчається, що мають істотне значення, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Отже необхідно стягнути з відповідача на користь позивача кошти на її утримання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 22 квітня 2024 року на період навчання до закінчення навчання, тобто до 30.06.2027 року. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за ставкою на день подання позову відповідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач є звільненою від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти у повернення сплачених фактично витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн. При цьому суд звертає увагу учасників справи на наступне. Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно з п. п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 цього Закону України до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. З матеріалів справи постає, що позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. Так у матеріалах справи наявні акт приймання-передачі виконаних робіт від 12.04.2024 року, витяг з договору про надання правничої допомоги від 12.04.2024 року, квитанція №64 від 12.04.2024 року Європейський суд з прав людини у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга № 31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод. Так ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№ 2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру. У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). Обумовлені між позивачем та адвокатом види робіт (послуг), тривалість їх надання та вартісне визначення за висновком суду є безумовно видами правничої допомоги, та що такі розміри витрат на правничу допомогу є співмірними зі складністю справи, відповідають засадам розумності, не є надмірно завищеними. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач не оспорював вимоги позивача щодо судових витрат та не подавав відповідної заяви про зменшення розміру судових витрат з наданням доказів на підтвердження безпідставного завищення розмірів судових витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved