Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 17.01.2017\~ року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ,\~ сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,\~ сімейне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, ведення спільного господарства припинено, сторони проживають окремо, сім`я фактично розпалась, а тому позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 29.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, 13.06.2024 року подала заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала, судові витрати просила стягнути з відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, 17.06.2024 року особисто\~ подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає, просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, просив суд стягнути з нього 50 % судового збору, у зв`язку з визнанням позовних вимог. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 17.01.2017 року зареєстрували шлюб у Білоцерківському міськрайоному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 25,\~ сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .\~ Наведене підтверджується матеріалами справи (а.с.9,10). Зі\~ змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на життя і сімейні обов`язки, на ґрунті чого у подружжя виникають сварки, непорозуміння. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, сім`я розпалася остаточно, шлюб існує формально. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем під час подачі позову до суду. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач\~\~ просила\~ не\~ змінювати прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved