Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, в якій просив встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , виділивши йому в користування житлову кімнату площею 18,2 м2, а [PERSON] житлову кімнату площею 10,6 м2, залишивши в їх загальному користуванні кухню площею 7,8 м2, вбиральню площею 1,3 м2, ванну кімнату площею 2,1 м2, коридор площею 7,6 м2. Позовна заява обґрунтована тим, що він є власником 5/9 частин квартири [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] - 4/9 частин зазначеної квартири. Зазначив, що спірна квартира складається з двох ізольованих кімнат площею 18,2 м2 та 10,6 м2, він зареєстрований у квартирі, при цьому фактично так склалось, що він користується кімнатою площею 18,2 м2, а інша кімната вільна. Зазначив про наявність спору з приводу порядку користування квартирою, яка перебуває у спільній власності, тому звернувся до суду. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 18). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с. 27). 07.03.2024 року від [PERSON] надійшов відзив позовну заяву, в якому остання проти заявленого позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на неточності позову та невідповідність закону позовних вимог (а.с. 35-36). 03.04.2024 року до суду надійшла заява від позивача [PERSON] про зміну предмету позову, в якій останній просив встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , виділивши йому в користування житлову кімнату площею 18,5 м2 разом із лоджією, а [PERSON] житлову кімнату площею 10,9 м2, залишивши в їх загальному користуванні кухню площею 7,8 м2, вбиральню площею 1,3 м2, ванну кімнату площею 2,1 м2, коридор площею 7,6 м2 (а.с. 66). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року прийнято заяву позивача про зміну предмету позову та постановлено провадити подальший розгляд справи з урахуванням позовної вимоги зі зміною предмету позову (а.с. 73). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 80). В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 354653528 від 16.11.2023 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі: [PERSON] - 1/9 частина згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.01.2002 року № 2-200 та 1/3 частина згідно свідоцтва про право власності від 21.02.1994 року; та [PERSON] - 4/9 частин згідно договору дарування № 6-98 від 21.01.2009 року (а.с. 22-24). Відповідно до інформаційно довідки КП КМР «КМ БТІ» КВ-2023 № 37136 від 30.11.2023 року частина квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі: 1/9 частина згідно свідоцтва про право на спадщину від 28.01.2002 року № 2у-200; 4/9 частин згідно договору дарування від 21.01.2009 року № 6-98 (а.с. 25). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] належить 4/9 частини квартири [ADDRESS] : 1/9 частина згідно свідоцтва про право на спадщину від 28.01.2002 року № 2у-200 та 1/3 частина згідно свідоцтва про право власності від 21.02.1994 року (а.с. 9, 13). Спірна квартира має загальну площу 53,1 м2, житлову - 29,4 м2. Квартира складається?? з двох кімнат площею 10,9 м2 та 18,5 м2. У також квартирі є коридор площею 7,6 м2, кухня площею 7,8 м2, ванна кімната площею 2,0 м2, вбиральня площею 1,2 м2 та балкон площею 5,1 м2, доступ до якого можливий лише з кімнати площею 18,5 м2 (а.с. 41-45). Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Судом встановлено, що між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою, а частка позивача у праві власності на квартиру становить 5/9 частин квартири, тобто, на його частку припадає 16,33 м2 житлової площі. Тому, суд надходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач просив виділити йому у користування в квартирі житлову кімнату загальною площею 18,5 м2, що в незначному обсязі відходить від відповідності реальних часток ідеальним, забезпечити їх точну відповідність не вбачається за можливе. У зв`язку з викладеним, суд також надходить до висновку, що житлова кімната площею 10,9 м2 підлягає передачі у користування відповідачу, а усі інші допоміжні приміщення квартири, залишенню у спільному користуванні. Доводи відповідача про те, що визначення порядку користування квартирою у запропонований позивачем спосіб призведе до неможливості її доступу до балкону, вихід на який є лише з кімнати, яка виділяється позивачу, є необґрунтованими, оскільки балкон виконує допоміжну функцію, не є обов`язковим елементом житлового приміщення. Відсутність у частині квартири, яка виділяться відповідачу доступу до балкону не є підставою для відмови у визначенні порядку користування квартирою, запропонованого позивачем, оскільки такий варіант є єдиним можливим, а площа житлових кімнат у повній мірі відповідає часткам співвласників. Встановлення такого порядку користування спірною квартирою, за якого для відповідача зберігатиметься можливість користування балконом, який прилягає до житлової кімнати, якою користується позивач, є неможливим, оскільки в такому випадку не буде забезпечуватися роздільний (відособлений) режим користування позивачем жилою кімнатою, яку він просить виділити у його користування. З огляду на викладене, суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог.. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved