Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] 03.01.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та збільшивши позовні вимоги просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майновий збиток у розмірі 17\~140\~000 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на одержання висновку експерта у розмірі 3\~000 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні витрати у розмірі 7\~138,82 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми у розмірі 1\~529,62 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 1 січня 2021 року в м. Одесі на перехресті вулиць Канатної та Базарної відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hyundai Sonata, державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , під його керуванням та транспортного засобу Infiniti QX50, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2021 року [PERSON] визнано винною у скоєнні вказаної ДТП. На момент вчиненні ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО». Позивач звернувся до страховика з заявою про страхове відшкодування завданої шкоди та йому було виплачено 80\~960,00 грн, а фактичні витрати позивача на відновлювальний ремонт його автомобіля становлять 98\~100,00\~грн. Позивач замовив експертне дослідження, згідно результатів якого вартість відновлювального ремонту становить 156\~835,69\~грн. Позивач просить стягнути різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту та здійсненою виплатою страхової компанії. В результаті ДТП позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн, оскільки змінився його звичайний устрій життя, позивач не міг користуватися транспортним засобом, зобов`язаний був вчиняти дії для відновлення авто та отримання виплат. Стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних обґрунтовує ст.625 ЦК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.01.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою від 24.01.2024 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 20.03.2024. 20.03.2024 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, а саме стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 7\~138,82 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1\~529,62 грн. У зв`язку з неналежним сповіщенням відповідача, судове засідання 20.03.2024 проведене за участі представника позивача [PERSON] було відкладено до 16.05.2024. У судовому засіданні 16.05.2024 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було прийнято заяву про збільшення позовних вимог, з метою надання часу відповідача подати відзив на заяву про збільшення позовних вимог, розгляд справи було відкладено до 12.06.2024. У судове засідання 12.06.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] звернувся 12.06.2024 з заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить покласти судові витрати на відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання належним чином, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 13 червня 2024 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі права власності, з 29 серпня 2017 року належить транспортний засіб марки HYUNDAI модель SONATA, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.7). 01.01.2021 в м. Одесі на перехресті вулиць Канатної та Базарної відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hyundai Sonata, державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , під його керуванням та транспортного засобу Infiniti QX50, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2021 у справі № 522/1676/21 [PERSON] піддано адміністративному стягненню по ст. 124 КУпАП (а.с.11). Цивільно-правова відповідальність водія автомобілю Infiniti QX50, державний реєстраційний номер [NUMBER] станом на 01.01.2021 застрахована у ПрАТ СК «ВУСО», згідно полісу № 121503518 (а.с.27). Позивач зазначає, що страховою компанією ПрАТ СК «ВУСО» відшкодовано позивачу 80\~960,00 грн. Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) №014 від 29.03.2021, рахунку-фактури №14 від 29.03.2021 та квитанції до прибуткового касового ордеру від 29.03.2021, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 98\~100 грн (а.с.8, 9, 10). Відповідно до висновку експерта №6966, експертного, автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 01.01.2021 вартість відновлювального ремонту вказаного автомобілю становить 156\~835,69 грн. Таким чином, позивач просить стягнути різницю між вартістю фактичного виконаного ремонту та здійсненою виплатою страховою компанією, що на переконання позивача становить 17\~140 грн, хоча різниця між 98\~000 грн - вартість ремонту та 80\~960 грн - страхової виплати, становить 17\~040 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець. Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 року у справі №676/518/17 доходить наступного висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у відповідача з 30 березня 2021 року (наступний день після дня в якому позивачем було сплачено рахунок за відновлювальний ремонт транспортного засобу) виник обов`язок відшкодувати позивачу різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням, що у даному випадку становить 17\~040 грн. Тому, позовні вимоги в частині стягнення різниці між фактичною вартість ремонту та страховою виплатою у розмірі 17\~040 грн підлягають задоволенню. Позивач просить стягнути з відповідача 3\~000 грн витрачених на проведення експертного дослідження, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №10 від 08.02.2021, однак позивач просить стягнути різницю між вартістю фактично проведеного відновлювального ремонту автомобіля та здійсненою страховою виплатою без урахування висновку експерта №6966, тому стягнення витрат на проведення експертного дослідження з відповідача немає правових підстав у даному випадку. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що: наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом(ч.37); стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, на винну сторону нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України (ч.41). Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26). За ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Момент не виконання боржником обов`язку наступає направленням вимоги про виплату грошових коштів. Вказані обставини впливають на момент, з якого починається строк нарахування трьох відсотків річних, інфляційних збитків, а за відсутності вказаної інформації відсутні підстави вважати, що відповідач порушив грошове зобов`язання. Матеріали справи не містять доказів, направлення [PERSON] або його представником, вимоги [PERSON] щодо виплати різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля та здійсненою страховою виплатою, тобто підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат не встановлено. Тому, в частині позовних вимог про стягнення коштів, на підставі ст. 625 ЦК України слід відмовити. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України). За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Зміна ритму життя, спричинена пошкодженням автомобіля, хвилювання за відновлення своїх прав та психологічна напруга після ДТП дійсно мають місце, однак, в березні 2021 року позивач оплатив рахунок на відновлення автомобіля, тобто відновлення автомобіля відбулося за декілька місяців після ДТП, а тому, моральна шкода у розмірі 10\~000 грн є не співмірною, на переконання суду стягненню підлягає моральна шкода у розмірі 3\~000 грн. Щодо судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 та п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На виконання ухвали суду про залишення позову без руху, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн (а.с.34). 01.01.2024 [PERSON] та Адвокатське бюро «Єргієва» уклали Договір про надання правничої допомоги та Додаткову угоду № 1 до вказаного Договору з представництва інтересів з усіх питань відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася 1 січня 2021 року за участю автомобіля Клієнта Hyundai Sonata, державний реєстраційний номер [NUMBER] , стягнення суми страхового відшкодування, завданої матеріальної та моральної шкоди (п. 1 Додаткової угоди № 1) із встановленням розміру погодинного гонорару за надання правничої допомоги, виходячи із вартості послуг у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) грн. за 1 годину роботи. Відповідно до акту приймання-передачі послуг до Договору про надання правничої допомоги від 1 січня 2024 року загальна вартість послуг складає 15\~000 грн. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для\~цілей розподілу\~судових витрат:\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та на\~підставі відповідних\~доказів щодо\~обсягу наданих\~послуг і\~виконаних робіт\~та їх\~вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем заявлено позовні вимоги на загальну суму 38\~808, 44 грн, тоді як стягненню підлягають грошові кошти у загальному розмірі 20\~040 грн (17\~040 грн різниця вартості ремонту та страховою виплатою + 3\~000 грн моральної шкоди), тобто позовні вимоги задоволенні на 51,64%, тому судові витрати підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 8\~246,38 грн (51,64% від загального розміру 15\~968,96 грн).

Outcome: partial