Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (надалі ТОВ «Іннова Фінанс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 68903,00 грн. заборгованості за договором позики, у тому числі заборгованості по поверненню тіла позики у розмірі 10000,00 грн., та 58903,00 грн. процентів за користування позикою за період з 09.10.2023 по 22.04.2024 включно, а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного [PERSON] з ТОВ «Іннова Фінанс» договору позики, відповідач отримав кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушив умови укладеного договору щодо своєчасності повернення позичених коштів та сплати відсотків, у зв`язку з чим станом на 22.04.2024 у нього утворилась заборгованість у розмірі 68903,00 грн., у тому числі по поверненню тіла позики у розмірі 10000,00 грн., та 58903,00 грн. боргу по сплаті процентів. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, подав заяву про часткове визнання позову. У заяві зазначається, що [PERSON] підтверджує укладення між ним та позивачем 09.10.2023 договору № 1838011023 про надання грошових коштів в позику, за умовами якого він отримав у позику 10000,00 грн. на строк 30 днів під 1,99 % за кожен день користування позиченими коштами, строком повернення до 08.11.2023. Проте в обумовлений договором строк повернути позичені кошти він не зміг, домовитись про розтермінування йому не вдалось. 10.11.2023 він направив позивачу лист-звернення щодо розтермінування заборгованості, який залишено без відповіді. Незважаючи на сплив терміну дії договору, ТОВ «Іннова Фінанс» продовжило нарахування йому процентів за користування позиченими коштами. Відповідач вважає таке нарахування після закінчення строку позики безпідставним та зазначає про визнання позову в частині повернення тіла позики у розмірі 10000,00 грн., а також сплати процентів за користування позикою у розмірі 5970,00грн. за період перебігу передбаченого договору строку позики 30 днів, з розрахунку 1,99 % за кожний день користування позикою. Інші заяви по суті справи від учасників не надходили. На підставі ст.223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем [PERSON] 09 жовтня 2023 року укладено договір надання грошових коштів у позику № 1838011023 (надалі договір позики), за умовами якого [PERSON] отримав у позику грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. строком на 30 днів з можливістю пролонгації, на умовах сплати процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99 % на день (726,35 % річних), базовою процентною ставкою у розмірі 2,99 % на день (1091,35 % річних), строком позики на 30 днів, з 09.10.2023 по 08.11.2023, та зобов`язався повернути позику та проценти шляхом перерахування коштів на розрахунковий (картковий) рахунок позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування. Договором передбачено можливість його пролонгації із застосуванням базової процентної ставки. Крім того, договором передбачено, що у разі користування позикою понад строк, встановлений договором, з наступного дня після спливу цього строку умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою перераховуються, і до взаємовідносин сторін застосовується базова процентна ставка у розмірі 2,99 % на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору. Як передбачено укладеним між сторонами договором, дія договору, вказана у п.1.2 договору, поширюється на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки, але не раніше повного виконання сторонами своїх обов`язків, і строк договору визначається як період від дати отримання позичальником позики до фактичної дати її повернення, сплати процентів та інших нарахованих відповідно до умов договору платежів (п.п.1.1, 1.1.4, 1.1.5, 1.2, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.2.2.1, 5.2 договору позики). Вказаний договір укладений шляхом акцептування відповідачем [PERSON] публічної оферти ТОВ «Іннова Фінанс», усі документи, що підтверджують його укладення, а також містять істотні умови договору позики, зокрема: публічна оферта, Договір № 1838011023 від 09.10.2023 надання грошових коштів у позику, Додаток № 1 до вказаного договору з таблицею обчислення загальної вартості позики та реальної процентної ставки, паспорт споживчого кредиту, Анкета клієнта - підписані електронним підписом позичальника [PERSON] , що відповідачем не оспорюється. Зарахування коштів у розмірі 10000,00 грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 4661 від 11.04.2024 та відповідачем також не оспорюється. За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України\~"Про\~електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). Таким чином, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «Іннова Фінанс» було укладено кредитний договір в електронному вигляді шляхом застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаного договору є додатки до нього, також підписані електронним цифровим підписом позичальника, що містять істотні умови кредитного договору. Як вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджується відповідачем [PERSON] , ані 08.11.2023, ані станом на 22.04.2024, як і на момент розгляду справи, позичені грошові кошти він не повернув та жодних платежів на користь ТОВ «Іннова Фінанс» у повернення позики та сплати процентів не здійснював. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так як строк повернення позики на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення суми позичених коштів у розмірі 10000,00 грн. Вирішуючи вимоги в частині стягнення процентів за користування наданими в позику коштами, суд враховує, що відповідач заперечує правомірність нарахування йому процентів за користування позикою у період після встановленого у договорі 30-денного строку кредитування, тобто після 08.11.2023. Оцінюючи ці доводи [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.\~Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.\~Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.\~У випадках, коли боржник\~порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.\~Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.\~Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За умовами укладеного між сторонами договору позики, строк позики дорівнює строку дії договору та становить 30 днів (п.1.2 договору), за цей період нарахуванню підлягають проценти за дисконтною процентною ставкою 1,99 % на день (п.1.1.4 договору), проте пунктом 5.2 договору передбачено, що він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, як період від дати отримання позики до фактичної дати її повернення. При цьому у разі неповернення позики протягом 30 днів, тобто у випадку користування позикою понад строк, встановлений у п.1.2 договору, до позики застосовується базова процентна ставка у розмірі 2,99% на день, починаючи з дати отримання позики, та здійснюється перерахунок процентів у сторону їх збільшення (п.1.5 договору). Разом з тим, норми про нарахування процентів за процентною ставкою 2,99 % на день до дати повернення позики та сплати усіх інших платежів за договором позики, його положення не містять. Відсутні такі норми і у Розділі 6 «Порядок нарахування, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів і порядок повернення позики» Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «Іннова Фінанс», які відповідно до ст.634 ЦК України та п.5.1 договору є невід`ємною його частиною. При цьому положення у п.5.2 договору про те, що договір діє на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки, і закінчується не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань, не свідчить про те, що сторони погодили нарахування та сплату процентів за базовою процентною ставкою, згідно ст.1048 ЦК України, від дати отримання позики і до дати повного виконання своїх зобов`язань позичальником. Умовами договору передбачено сплату позичальником неустойки у разі прострочення виконання грошових зобов`язань у виді штрафу та пені, односторонню зміну процентної ставки у такому випадку за встановлений договором період надання позики та інші наслідки (п.п.1.5, 1.5.1, 3.3 договору позики). При цьому договором позики передбачено порядок та умови його пролонгації (Розділ 4 договору позики), що має наслідком нарахування позичальнику процентів за базовою процентною ставкою (п.4.2 договору), а також зміну у такому випадку кінцевої дати строку позики та терміну дії договору (п.4.5 договору). Разом з тим, суду не надано доказів у підтвердження здійснення у вищезазначеному порядку пролонгації договору позики між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] . Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у п.5.2 договору позики умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на настання узгодженого сторонами у п.1.2 договору позики строку повернення ним грошових коштів, та не змінює його. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається\~таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором\~або законом. Боржник,\~який прострочив\~виконання зобов`язання,\~відповідає перед\~кредитором за\~завдані простроченням\~збитки і\~за неможливість\~виконання,\~що випадково\~настала після\~прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Виходячи зі змісту вищезазначених норм, а також положень пунктів 1.2, 2.2.2.1 договору позики, починаючи з 09.11.2023 [PERSON] допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають, натомість за період після такого прострочення можуть бути стягнуті проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення нарахованих ТОВ «Іннова Фінанс» позичальнику [PERSON] за умовами договору позики процентів за користування позикою з урахуванням змісту п.1.5 договору позики по процентній ставці 2,99 % на день, починаючи з дати настання прострочення виконання ним грошових зобов`язань 09.11.2023. Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню, суд керується наступним. Розрахунку розміру грошових вимог позивачем суду не надано. Виходячи зі змісту позовної заяви та розміру заявлених вимог, суд переконався, що позивачем заявлено до стягнення тіло позики у розмірі 10000,00 грн., а також 58903,00 грн. як процентів за користування позикою з розрахунку 2,99 % за кожний день за період з 09.10.2023 по 22.04.2024 включно (10000,00 грн. * 2,99 % на день * 197 днів = 58903,00 грн.) Разом з тим, виходячи з положень п.1.5 договору позики, наявні правові підстави для нарахування позичальнику [PERSON] процентів за користування позикою, виходячи з базової процентної ставки за період строку позики з 09.10.2023 по 08.11.2023: 10000,00 грн. * 2,99 % * 30 днів = 8970,00 грн. Отже, загальний розмір коштів, щодо яких виходячи з умов укладеного договору позики наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Іннова Фінанс», складається з 10000,00 грн. тіла позики та 8970,00 грн. процентів за користування нею, а всього 18970,00 грн. Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, закріплених у ст.13 ЦПК України, у суду відсутні підстави для вирішення питання стягнення з [PERSON] коштів відповідно до ст.625 ЦК України за період прострочення виконання грошового зобов`язання. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial