Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просила: - стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (всіх його доходів), але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 06.09.2014 сторони уклали шлюб, який було розірвано згідно рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30.07.2020. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Спільний син сторін проживає спільно з матір`ю - позивачем за однією адресою у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивач не може самостійно забезпечити дитячі потреби та потребує допомоги на утримання сина. Позивач стверджує, що неодноразово зверталася до відповідача, але той матеріально не допомагав і угоди про добровільну сплату аліментів не укладено. Ухвалою суду від 18.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач відзиву на позов до суду не подав. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копій свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Раніше, 06.09.2014 сторони уклали шлюб, однак згідно рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30.07.2020 у справі №136/2088/19, такий шлюб було розірвано. Судом встановлено, що спільний син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає спільно з матір`ю позивачем за однією адресою, що підтверджується довідкою від Турбівської селищної ради Вінницької області №215 від 01.04.2024. Позивач стверджує, що незважаючи на її неодноразові звернення, матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає, і що вона не в змозі його самостійно забезпечувати всім необхідним. Наявність угоди про добровільну сплату відповідачем аліментів на утримання дитини не встановлено. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 у справі №711/8561/16, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере активну участь у вихованні. Зміст зазначених норм матеріального права та правових висновків Верховного Суду свідчить про те, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, особистим та індивідуальним, як матері так і батька. Судом встановлено, що спільний син сторін проживає спільно з позивачем за її адресою та перебуває на її утриманні. Крім того, позивач стверджує, що незважаючи на її звернення, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а вона не в змозі самостійно забезпечувати дитину всім необхідним. В силу вимог ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач не спростовував доводи позивача і не надав підтвердження свого матеріального становища, поганого здоров`я чи перебування у нього утриманців. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Враховуючи те, що позивач має право на отримання аліментів на утримання проживаючого з нею неповнолітнього сина, а тому суд визначаючи їх розмір керується ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що приписами ст. 183 СК України унормовано визначення судом розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Також, згідно ч. 5 ст. 183 СК України законодавцем визначено можливість для того із батьків, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (всіх його доходів), але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно правил ст. 180 СК України строк сплати аліментів визначений законодавцем на дитину - до досягнення дитиною повноліття. Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved