Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з нього на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за Договором про надання споживчого кредиту №4194736 від 22.05.2021 суму заборгованості в розмірі 32985,47 грн. 22.05.2021 р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4194736. Відповідно до умов Договору, Кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до положень договору: сума кредиту(загальний розмір) складає: 10000,00 гривень, строк кредиту становить 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,9 в день та застосовується у межах строку кредиту; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позичальника; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація. Відповідно до умов Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Кредитодавцю з метою отримання кредиту. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також інші витрати відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобов`язання за договором не виконав і станом на 08.02.2024 має заборгованість у сумі 32985,47 грн., яка складається з наступного: 10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 22800,00 заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 25,47 грн. нараховані 3 % річних, 160,00 грн. інфляційні витрати. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. 24.01.2022\~року між\~ТОВАРИСТВОМ З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Вердикт\~Капітал» було\~укладено Договір\~факторингу №\~24-01/2022,\~відповідно умов\~якого ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»\~(первісний\~кредитор)\~відступило ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~право грошової\~вимоги до\~позичальників,\~в тому\~числі за\~Договір про\~надання споживчого\~кредиту №\~4194736 від 22.05.2021 р., що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником, яким є: [PERSON] ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту № 4194736 від 22.05.2021 р., що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником, яким є: [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, зазначив, що не заперечує проти прийняття рішення на підставі наявних у справі документів. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин неявки відповідач суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22.05.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором було підписано Договір №4194736 про надання споживчого кредиту. Згідно якого сума (загальний розмір) кредиту складає 10000,00 грн., строк кредиту 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90 %. Кредитні кошти надаються ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] споживача. Також, [PERSON] за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором підписав Додаток № 1 до договору, в якому також погоджено суму кредиту у розмірі 10000 грн., нараховані проценти у розмірі 570 грн. 00 коп., загальна вартість кредиту 10570,00 грн. та термін платежу 21.06.2021. Якщо споживачем не будуть виконані умови Договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в Графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: 1) сума платежу за розрахунковий період складе 15700,00 грн.; 2) проценти за користування кредитом 5700,00 грн.; 3) реальна річна процентна ставка 24079,41 % річних; 4) загальна вартість кредиту складе 15700,00 грн. У порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором №4194736 від 22.05.2021 належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість у сумі 32985,47 грн. з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 22800,00 заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 25,47 грн. нараховані 3 % річних, 160,00 грн. інфляційні витрати. 24.01.2022\~року між\~ТОВАРИСТВОМ З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Вердикт\~Капітал» було\~укладено Договір\~факторингу №\~24-01/2022,\~відповідно умов\~якого ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»\~(первісний\~кредитор)\~відступило ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~право грошової\~вимоги до\~позичальників,\~в тому\~числі за\~Договір про\~надання споживчого\~кредиту №\~4194736 від 22.05.2021 р., що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником, яким є: [PERSON] . Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022, ТОВ «Вердикт капітал» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 32800,00 грн. з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 22800,00 заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року,\~в тому\~числі за\~Договір про\~надання споживчого\~кредиту №\~№ 4194736 від 22.05.2021., що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником, яким є: [PERSON] . Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 32985,47 грн. з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 22800,00 заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 25,47 грн. нараховані 3 % річних, 160,00 грн. інфляційні витрати. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що Договір про надання споживчого кредиту №4194736 від 22.05.2021 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. Навідміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 32985,47 грн. з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 22800,00 заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 25,47 грн. нараховані 3 % річних, 160,00 грн. інфляційні витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту №4194736 від 22.05.2021, встановлено відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 1,90 % в день у межах строку кредиту. Строк кредиту 30 днів. Таким чином, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 5700 грн. в межах строку кредитування, який становив 30 днів, враховуючи правову позицію висловлену у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, суд відмовляє у зв`язку з їх необгрунтованістю. Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне. Оскільки в матеріалах справи наявні докази отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивачем також були заявлені вимоги про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення боргу, просив у тому числі, крім суми основного боргу, стягнути 3% річних на суму простроченої заборгованості та інфляційну складову боргу. Враховуючи викладене, а також принцип диспозитивності (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку про стягнення нарахованих 3 % річних у розмірі 25,47 грн. та 160,00 грн. інфляційних витрат. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Щодо вирішення питання розподілу судових витрат, заявленого представником позивача в позові, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту понесених судових витрат представником позивача до матеріалів справи було надано: Договір №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, прайс лист АО «Лігал Ассістанс», Платіжну інструкцію №413000008 від 09.02.2024, заявка на надання юридичної допомоги №37 від 07.02.2024 та Витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 з яких вбачається, що послуги адвоката визначені у розмірі 13000 грн. Зважаючи на вищенаведене, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (48,16%), а саме 6260,80 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно (48,16%) задоволеним позовним вимогам, а саме 1458,28 грн.

Outcome: partial