Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Натомість Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області йому було відмовлено в оформленні спадкових справ, оскільки відсутнє Свідоцтво про право власності видане 07.10.1993 р. Це свідоцтво було втрачено ще його батьками, тому він змушений звернутись до суду. [PERSON] за життя 24.05.2012 склав заповіт, яким все своє майно заповідав відповідачу [PERSON] . Однак на момент смерті спадкодавця, позивачу виповнилось 64 року, тому відповідно до ст. 1241 ЦК України він має право на обов`язкову частку у спадковому майні. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.07.2021 за [PERSON] визнано право власності на частки вигляді квартири [ADDRESS] . Після звернення позивача до Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області для оформлення спадщини після смерті батька, нотаріусом постановою від 04.10.2023 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (обов`язкову частку), у зв`язку відсутністю документів які б підтверджували права власності спадкодавця на спадкове майно. Ухвалою від 03.01.2024 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання та витребувані докази. 08.03.2024 до суду надійшла спадкова справа№739/2016 після смерті [PERSON] . Ухвалою від 26.93.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 20.06.2024 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі, надав згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач повторне не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав та від нього не надходила заява про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явився та представник позивача проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 07 жовтня 1993 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.11.2003 державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Євтушенко А.М. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 21.11.2016 Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №4282. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді на кв. [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя, [PERSON] 24.05.2012, склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міщук О.В., яким заповідав все належне йому майно, рухоме та нерухоме [PERSON] . Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є синами померлого [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). [PERSON] претендує на обов`язкову частку у спадщині, яка залишилась після смерті його батька, оскільки відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України та враховуючи Рішення Конституційного Суду № 1-рп/2014 від 11.02.2014, на момент смерті спадкодавця він є непрацездатною особою за віком, відповідно до положень ст.1, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки народився [INFO] та на момент відкриття спадщини досяг пенсійного віку, тому має право на обов`язкову частку у спадщині до майна померлого. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.07.2021, за [PERSON] визнано право власності на частки вигляді квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою від 04.10.2023 державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.Г., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно та у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на частки квартири [ADDRESS] зареєстрована на ім`я іншого власника, що виключає можливість проведення реєстрації права власності на квартиру на ім`я померлого, в зв`язку з втратою документів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснено у п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» - право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Таким чином, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права, відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, позовні вимоги [PERSON] про визнання за права власності на частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного, оцінюючи надані докази в сукупності, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved