Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання подружжя. Заявлені вимоги про встановлення режиму окремого проживання подружжя мотивує тією обставиною, що сторони суду не проживають разом з лютого 2024 року, однак у сторін є спільна дитина до одного року, що унеможливлює розірвання шлюбу; позивачка заявила означений позов з метою унеможливлення майнових суперечок щодо майна, потенційно набутого в зареєстрованому шлюбі, одна за відсутності фактичних шлюбних відносин сторін спору. В засіданні представник позивачки позов підтримала, просить вимогу задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, просить суд не брати до уваги попередньо поданий його представником відзив. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини: 04.11.2016 року між сторонами спору було укладено шлюб, зареєстрований Рівненським міським ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис 1626. Від цього шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] , про 20.12.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено відповідний актовий запис №2220, та видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] Позивачка зазначає, що не може розірвати шлюб, оскільки спільному сину сторін ще не виповнилося одного року. В подальшому позивачка бажає даний шлюб розірвати. На момент подачі позову до суду сторони не проживають разом з лютого 2024 року, не ведуть спільного господарства, дитина проживає з матір?ю. Причиною їхнього окремого проживання стало те, що подружжя має різні погляди на життя, в сім?ї немає взаєморозуміння щодо подальшого спільного сімейного життя. З метою недопущення майнових суперечок на майбутнє позивачка просить суд позов задовольнити. Відповідно до ст.56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв?язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Згідно зі ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов?язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов?язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. У відповідності з роз?ясненнями, що містяться в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N?11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження с неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обгрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст.119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. В судовому засіданні 26.06.2024 року, до розгляду справи по суті, відповідач визнав позовні вимоги, погодився на встановлення режиму окремого проживання подружжя, й за правилами ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На уточнююче запитання головуючого судді відповідач повідомив, що обставини викладені в позові є достовірними, а його заява про визнання позову є добровільною.

Outcome: approved