Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Панченко І.М. звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 4,45 га, яка розташована на території Маловисківської міської територіальної громади Новоукраїнського району Кіровоградської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії III - КР №021344. При житті, на випадок своєї смерті 28.03.2013 року за №24 [PERSON] склав заповіт, посвідчений Первомайською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, який по даний час не змінено та не скасовано. Інші спадкоємці (рідні сестри позивача), не претендують на спадкове майно після смерті [PERSON] та не зверталися до нотаріуса. Після смерті [PERSON] , позивач здійснив його поховання та всі панахидні процедури за власний рахунок та вступив у фактичне володіння спадковим майном та самостійно обробляє земельну ділянку та сплачує земельний податок. 13.09.2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса Маловисківської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області з проханням видачі свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус відмовила йому в цьому, посилаючись на пропуск встановленого Законом строку і необхідності його поновлення лише в судовому порядку. Вважає, що позивачем пропущений строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини через об`єктивні, непереборні, істотні труднощі, а саме у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Крім того, зазначила, що позивачу не було відомо про наявність заповіту на його ім`я, тому він не міг вчинити дії стосовно прийняття спадщини. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача [PERSON] - адвокат Панченко І.М. подала заяву, зареєстровану судом 19.06.2024 року за вх. № 6392 про розгляд справи в підготовчому засіданні без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явилася, подала заяву, зареєстровану судом 31.05.2024 року за вх. №5745, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явилася, подала заяву, зареєстровану судом 31.05.2024 року за вх. №5759, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.\~206\~ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13\~ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Стаття 15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в той час я кстаття 16\~ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання права. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис №378, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.12.2022 року Маловисківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.23). На випадок своєї смерті [PERSON] , [INFO] , 28.08.2013 року склав заповіт та зробив заповітне розпорядження на належну йому земельну ділянку № [NUMBER] , площею 4,45 га, що розташована на території Первомайської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, яка належить йому згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії III КР №021344, виданого Первомайською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області від 11.11.2000 року, яким заповів вищевказану земельну ділянку [PERSON] (а.с.24). Відповідно до довідки виданої Маловисківською міською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області від 06.09.2023 року №59, вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №6, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , народився в с. Крупське Новомиргородського району Кіровоградської області був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] з 17.01.1984 року по день смерті [INFO] . На день смерті проживав один. Заповіт посвідчувався від імені [PERSON] в Первомайській сільській раді Маловисківського району Кіровоградської обалсті, 28.08.2013 року №24, який по даний час не змінено та не скасовано (а.с.25). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) наявна інформація про чинний заповіт, який складено від 28.08.2013 року за №24, згідно якого заповідачем є [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі наявна інформація про реєстрацію спадкової справи за № 73928108 від 13.09.2023 року, вбачається, що спадкодавцем є [PERSON] . Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії III КР №021344 виданого Первомайською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2265 від 11.11.2000 року, [PERSON] є власником, земельної ділянки площею 4,45 га., що розташована на території Первомайської сільської ради, Маловисківського району Кіровоградської області (а.с.26). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.02.1979 року Первомайським ЗАГС Маловисківського району, вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] , його батьком в свідоцтві про народження зазначений [PERSON] (а.с 10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.08.1990 року Первомайською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, вбачається, що [PERSON] , народилася [INFO] , її батьком в свідоцтві про народження зазначений [PERSON] (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , від 01.08.2023 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб із [PERSON] , актовий запис за №544, прізвища дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.21) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31.10.1987 року Первомайською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, вбачається, що народилася [PERSON] , [INFO] , її батьком в свідоцтві про народження зазначений [PERSON] (а.с.11). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які надалі, кожна з них уклала шлюб та змінювала прізвища, є рідними братом та сестрами. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00044835878 від 03.05.2024 року, вбачається, що [PERSON] уклала шлюб 20.08.2005 року, який зареєстровано Первомайською сільською радою Маловисківського району та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.48). Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб із [PERSON] , актовий запис за №150, прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.22). З копії спадкової справи №270/2023, до майна померлого [PERSON] , заведеної 13.09.2023 року, вбачається, що 13.09.2023 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Маловисківської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ліпінської С.Г., із заявою про прийняття спадщини по заповіту. Із заявою пр оприйняття спадщини [PERSON] та [PERSON] не зверталися. Для вирішення спірних правовідносин судом застосовано наступні норми права. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За нормами ст.1272\~ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3ст.\~1272\~ЦК України якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснив Пленум ВСУ в абз.6 п.24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з правовою позицією ВСУ від 04.11.2015 р. (справа №6-1486цс15), відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у Постанові від 17.03.2021 року у справі № 308/4272/19 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у\~справі № 1-33/2004. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються поважними в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. У житі державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. при розгляді справи №681/203/17-ц. Відповідно до ст.\~6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст.\~17\~ЗУ «Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 р. зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.10.2023 року, №1247/02-31 державним нотаріусом Маловисківської державної нотаріальної контори Ліпінською С.Г. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за заповітом, після смерті [PERSON] , через те, що пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.27). Отже, правила частини третьої статті 1272\~ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, він не скористався правом на прийняття спадщини через поважні причини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно також враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Тому, суд вважає причину пропуску позивачем строку на прийняття спадщини поважною, оскільки останній є спадкоємцем, який не реалізував належне йому право на прийняття спадщини, пропустивши визначений законом строк через необізнаність наявного заповіту, а тому він не міг вчинити дій щодо прийняття спадщини. Отже факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення спадкоємця від спадкування. Відтак,\~суд приходить\~до висновку\~про необхідність\~забезпечення права\~позивача на\~спадкування,\~враховуючи відсутність,\~при цьому,\~порушень прав\~відповідача,\~третіх осіб\~ чи\~інтересів держави\~та враховуючи\~встановлені обставини,\~які свідчать\~про наявність\~поважних причин\~на час\~завершення строку\~прийняття спадщини,\~та вважає\~за доцільне\~встановити позивачу\~додатковий строк\~для подачі\~заяви про\~прийняття спадщини\~терміном три місяці з моменту набрання рішення законної сили. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved