Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті бабусі відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 96,4 кв.м., житловою 46,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно бабуся успадкувала від свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті. Юридично свої спадкові права [PERSON] не оформлювала. У березні 2023 позивач звернулась до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після\~ смерті бабусі, проте нотаріус відмовив позивачу посилаюсь на те, що маються розбіжності у площі житлового будинку, зазначеної у правовстановлюючих документах та у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. У зв`язку з тим, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину та зазначив про необхідність звернутися до суду щодо вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно позивач звернулась до суд з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилися, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та наполягає на його задоволенні. Представник виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради у судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника виконкому, при ухваленні рішення у справі покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] є онукою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-15). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.11.2014 (а.с. 16). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2021 (а.с. 17). За життя, на підставі договору дарування від 31.08.1989, зареєстрованого в реєстрі за №4-598, [PERSON] належала 1/2 частка житлового будинку А-1, загальною площею 46,7 кв.м., житловою 21,6, літня кухня В, вбиральня Г, сарай Б, вбиральня Ж, водоколонка І, паркан №1, хвіртка №2, замощення ІІ, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно з довідкою КП «Криворізьке районне БТІ» ДОР» №196600 від 07.07.2022 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] зареєстроване на праві спільної часткової власності на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31.08.1989 Першою криворізькою районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №4-598 (а.с. 19). Відповідно до Технічного паспорта, станом на 26.02.2023 за адресою: [ADDRESS] , під час проведення інвентаризації ФОП [PERSON] було виявлено наступне: Житловий будинок «А-1» перейменовано в житловий будинок «А». В зв`язку з будівництвом прибудови в житловому будинку «А» до кв. [ADDRESS] , яке відбулось до 1992 року, змінилась загальна площа будинку, яка фактично становить 96,4 кв.м (в кв. 1 56,9 кв.м), житлова площа без змін. Виявлено будівництво сараю «Д», сараю «З», гаражу «Е», які збудовані до 1992 року. Літня кухня «В» - знесена. Споруди, такі як хвіртка №2, замощення ІІ згідно з інструкцією не відносяться до самочинних. Усі вище наведені зміни не відносяться до самочинних. Вищезазначені зміни, виявлені при поточній інвентаризації ураховано відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентари¬зації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 за №127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №582/5773 та відповідно до розділу III Організація та порядок виконання робіт п. 8 Про внесення змін до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26.07.2018 за №186, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.12.2018 за №1442/32894 - не є самочинним (а.с. 24-26). Зі спадкової справи, заведеної у Першій криворізькій державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області №102/2022 вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] із заявою про прийняття спадщини звернулась її онука [PERSON] (позивач). Крім позивача іншими спадкоємцями, передбаченими законом є син спадкодавця [PERSON] , який від спадщини відмовився на користь позивача та донька спадкодавця [PERSON] , яка спадщину в установлений законом строк не прийняла та на її отримання не претендує. Більше із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с. 74, 78). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.03.2023, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що маються розбіжності у площі житлового будинку, зазначеної у правовстановлюючих документах та у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.06.2024, за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору дарування від\~ 13.04.2013, серія та номер: 2-860, зареєстровано право власності на 1/2 частку житлового будинку «А-1», загальною площею 73,2 кв.м, житловою 46,7 кв.м. з господарчими спорудами: сарай Б, літня кухня В, огорода 1, водоколонка І, вбиральня Г. Аналізуючи норми права, на які посилалась позивач у позові, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд приходить до таких висновків. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нормою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає при умовах завершення його будівництва, введення його в експлуатацію та державної реєстрації права власності на нього. До завершення законного будівництва особа вважається власником матеріалів, які були використані в процесі створення цієї нерухомості. Зважаючи на п. 6 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування». У своїй Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №520/17520/14-ц Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. У листі ВССУ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: «Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності; якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради». Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: - право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; - право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця замінений у порядку спадкування забудовник); - право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; - право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Із цього приводу Верховний Суд у вказаній постанові зазначив: якщо будівництво велося згідно із законом, то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Таким чином, право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач фактично просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на новостворений об`єкт нерухомого майна, збудований без дозвільних документів, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця. При цьому посилається на дані технічної інвентаризації, проведеної ФОП [PERSON] , яка, зокрема, зазначає, що усі вище наведені зміни конструкції житлового будинку не відносяться до самочинних. Вищезазначені зміни, виявлені при поточній інвентаризації ураховано відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентари-зації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 за №127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №582/5773 та відповідно до розділу III Організація та порядок виконання робіт п. 8 Про внесення змін до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26.07.2018 за №186, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.12.2018 за №1442/32894 - не є самочинним. Проте, враховуючи наявну актуальну інформацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 13.04.2013, а саме, загальна та житлова площі житлового будинку «А-1» суттєво відрізняються від площ, вказаних у Технічному паспорті станом на 26.02.2023 та які виникли внаслідок прибудови в житловому будинку збудованої до 1992 року, суд не може взяти до уваги за належний та допустимий доказ інформацію, зазначену у Відомості про технічний стан нерухомого майна від 26.02.2023. Зважаючи на викладене, суд вважає, що в розрізі даного спору, позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку житлового будинку А-1, загальною площею 46,7 кв.м., житловою 21,6 кв.м., літня кухня В, вбиральня Г, сарай Б, вбиральня Ж, водоколонка І, паркан №1, хвіртка №2, замощення ІІ, за адресою: [ADDRESS] в повній мірі доведені належними та допустимими доказами, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом з цим, враховуючи відсутність у матеріалах справи зазначених вище документів, зокрема, акту введення самочинних споруд в експлуатацію, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині та в обсязі заявленому позивачем. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial