Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що між сторонами 02 жовтня 2020 року укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу позику у розмірі 59389 грн. строком до травня 2022 року. У вказаний строк відповідач не повернула позивачу всю суму грошових коштів, жодних платежів не здійснила. Вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України відповідач зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та згідно пункту 7 Договору позики сплатити 30 % річних від простроченої суми. За вказаних обставин згідно обрахунків позивача, сума боргу склала: 59\~389 гривень основної заборгованості, 9885 гривень інфляційних за період з 02.10.2020 по 23.02.2022 та 20\~782 грн. штрафу відповідно до п.7 Договору позики. Просить суд стягнути з відповідачки на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та штрафу, яка загалом складає 90\~056 гривень. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.04.2024 провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надала. В судове засідання позивач [PERSON] скерував заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позов підтримав, просив задоволити. Відповідач\~ в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася\~, причину неявки суду не повідомила, із заявами до суду не зверталася. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. 02 травня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений Договір позики грошових коштів під процент між фізичними особами, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 59389 грн. під 37 % річних строком по травень 2022 року. Відповідно до п. 2.1 Договору позика повертається частинами у сумі, не менше 5130 грн. на один календарний місяць. 02\~жовтня 2020\~року була\~складена розписка,\~відповідно до\~якої [PERSON] отримала позику від [PERSON] в сумі 59389 грн. під 37%, та зобов`язалася повернути її до травня 2022 року по 5130 грн. В розписці зазначена дата «02.10.2020» та підпис. Як вказав у позові позивач, кошти відповідач в установлений строк не повернула. Відповідно до положень статті 509\~Цивільного кодексу\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надано суду Договір позики та письмову розписку від 02.10.2020 року. У змісті розписки зазначено наступне: «Я, [PERSON] , НЕ 703340, виданий Соснівським РВ у м.Черкаси УДМС України в Черкаській області 07 вересня 2013 року отримала кошти від [PERSON] у сумі 59\~389 грн. під 37%. Зобов`язуюсь повернути до травня 2022 р. 5130. Дата написання розписки 02.10.2020 Підпис.».\~ Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в них зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки\~\~є особистий підпис позичальника. Стаття 204\~ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 1046\~Цивільного кодексу\~України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2\~ст. 625 ЦК України). Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою\~статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Стягнення інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. (Постанова ВС № 922/175/18 від 30.01.2019) Як видно з умов договору, кінцевий строк повернення позики - травень 2022. При цьому умовами договору позики та розписки від 02.10.2020 передбачено повернення позики частинами по 5130 гривень (п.2 договору). Водночас, умови договору та розписки не передбачають, з якого місяця позичальнику необхідно розпочати повернення коштів. Отже, індекс інфляції та штрафні санкції нараховуються на кожну суму простроченого платежу, водночас договір не містить початку строку, в якому необхідно здійснювати щомісячне повернення позики в розмірі 5130 грн. (п.2.1. Договору позики). За вказаних обставин нарахування інфляційних та штрафу можливе лише після порушення строку повернення загальної суми заборгованості в розмірі 59\~389 грн., тобто -з травня 2022 року. Водночас, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022\~«Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан з 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Пунктами 18, 19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто, з 24.02.2022 року штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України не нараховуються. Отже, нарахування інфляційних втрат та штрафних санкцій в період, починаючи з травня 2022 року не здійснюється в силу п.п. 18, 19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~ проводиться за період з 20.01.2020 по 24.02.2022. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з відповідачки на користь позивача слід стягнути суму основного боргу за договором позики від 02.10.2020 року в розмірі 59\~389 гривень. В іншій частині слід відмовити. Також до стягнення з відповідачки на користь держави\~ в силу вимог\~ст.141 ЦПК України\~підлягають судові витрати по оплаті судового збору 1211, 20 гривень. \~

Outcome: partial