Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

19 травня 2023 року позивачка звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, предметом якого було визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно кошти в сумі 41\~096,25 грн. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] був батьком [PERSON] . [PERSON] після укладення шлюбу отримала прізвище « [PERSON] ». [PERSON] помер [INFO] . Померлий [PERSON] перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Гірське Попаснянського району Луганської області та отримував пенсію за віком. \~ \~ \~ \~ [PERSON] недоотримав належну йому пенсію за період з 01 березня по 31 травня 2022 року, тому що внаслідок збройної агресії рф припинилась доставка пенсійних виплат у Попаснянському районі Луганської області. [PERSON] звернулась до Ужгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка складалась з суми недоотриманої померлим пенсії в розмірі 41 096,25 грн. За заявою [PERSON] заведена спадкова справа № 69805455 (номер у нотаріуса 228/2022) від 17 жовтня 2022 року. На запит державного нотаріуса Мешко Т. М. Головне управління пенсійного фонду України у Закарпатській області листом від 27 лютого 2023 року за № 0700-050-1-5/8682 повідомило про те, що недоотримана померлим [PERSON] пенсія за період з 01 березня по 31 травня 2022 року становить 41\~096,25 грн. Постановою державного нотаріуса Мешко Т. М. від 23 березня 2023 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено внаслідок відсутності довідки з місця проживання померлого про осіб, що проживали з ним на час смерті. Надати таку довідку не виявляється можливим внаслідок триваючої війни. Позивач зазначає, що після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] став проживати зі своєю дочкою [PERSON] в [ADDRESS] , оскільки мав вік 78 років і потребував догляду внаслідок хвороби. Спірні правовідносини у справі виникли саме з приводу виплати позивачці пенсії померлого батька в порядку спадкування за законом за період з 01 березня по 31 травня 2022 року в сумі 41 096,25 грн. Після смерті спадкодавця [PERSON] ГУ ПФУ у Закарпатської області сплатило [PERSON] допомогу на поховання, їй також було роз`яснено, що вона отримає пенсію за батьком після оформлення свідоцтва на спадщину. ГУ ПФУ у Закарпатській області не прийняло факт родинних стосунків спадкодавця та спадкоємиці, не роз`яснило право на подачу заяви на отримання недоотриманої пенсії померлим його дочкою, внаслідок чого виникли спадкові відносини та спір. Приписи ст. 1218, 1227 ЦК України допускають спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії, тому позивачка має право на отримання недоотриманої померлим спадкодавцем [PERSON] пенсії в сумі 41 096,25 грн. В правове обґрунтування позову послалася на ст. 1216, 1218, 1227 ЦК України, ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 243/2404/19, від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19. Постановленою судом ухвалою від 22 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрите провадження у справі, призначене підготовче засідання. 07 червня 2023 року ГУ ПФУ в Закарпатській області подано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача-1 просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивачка не зверталася з заявою та документами у порядку ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо отримання саме сум недоотриманої пенсії, рішення про задоволення або відмову у виплаті Головним управлінням Пенсійного фонду України не приймалося. Оскільки позовні вимоги [PERSON] до ГУ ПФУ Закарпатській області є передчасними, то останній є неналежним відповідачем. Вказує, що позов повинен бути пред`явлений щодо оскарження дій нотаріуса, якою відмовлено в оформленні права на спадщину та відповідачем повинен бути нотаріус. Постановленою судом в підготовчому засіданні ухвалою від 17 липня 2023 року витребувано докази у справі у виді спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Докази отримано судом 17 серпня 2023 року. Постановленою судом ухвалою від 07 листопада 2023 року залучено до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області в якості співвідповідача. Постановленою судом ухвалою від 07 листопада 2023 року матеріали цивільної справи передано на розгляд за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 05 грудня 2023 року цивільна справа надійшла на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та постановленою судом ухвалою від 07 грудня 2023 року прийнята до провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. 19 грудня 2023 року ГУ ПФУ в Луганській області подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції вказав, що [PERSON] , [INFO] , (о/р [NUMBER] ) на момент смерті перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України Луганської області, як отримувач пенсії за віком. Виплата пенсії з січня по травень 2022 року здійснювалась через відділення АТ «Укрпошта» (дата виплати 08). Пенсійним фондом України було профінансовано АТ «Укрпошту» за березень та травень 2022 року у повному обсязі. Згідно зі звітом від АТ «Укрпошти» пенсійні виплати за період з березня 2022 року по травень 2022 року повернуті до ГУ ПФУ в Луганській області. Сума недоотриманої пенсії пенсіонера [PERSON] , який помер [INFO] , становить 41 096,25 грн. Станом на 14 грудня 2023 року заяви про виплату недоотриманої пенсії померлого [PERSON] від [PERSON] до ГУ ПФУ в Луганської області не надходило. [PERSON] звернулася до Ужгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що складалася з недоотриманої пенсії. Постановою Державного нотаріуса від 23 березня 2023 року у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки відсутня довідка з місця проживання померлого про осіб, що проживали з ним на момент смерті. Вказує, що можливість виплати сум пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, врегульовано статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в тому числі і в частині їх виплати спадкоємцям, за умови надання свідоцтва про право на спадщину, де спадковим майном зазначено пенсію померлого пенсіонера. Відсутня будь-яка протиправна бездіяльність ГУ ПФУ в Луганській області щодо не розгляду заяви про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] , оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві було відмовлено. Позивачеві слід звернутися до суду з позовом до Ужгородської державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину. Виплата недоотриманої пенсії [PERSON] , яка залишилася після смерті її батька [PERSON] можлива тільки після отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину. Пенсійні виплати за минулий період згідно з Порядком № 1165 проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік. Згідно з абзацом третім пункту 4 Порядку № 1165, у разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у передбаченому розмірі, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується. Відповідача у спірних правовідносинах діяв у відповідності до приписів чинного законодавства України з пенсійних питань, отже наявні всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Постановленою судом ухвалою від 23 січня 2024 року підготовче засідання у цивільній справі та всі наступні судові засідання призначено проводити в режимі відеоконференції. 05 лютого 2024 року судом отримано заяву про зміну предмету позову, прийняту судом до розгляду в підготовчому засіданні 12 лютого 2024 року постановленою ухвалою. В правове обґрунтування зміненого позову представник позивача послалася на положення ст. 1216 1218, 1227, 1268, 1269 ЦК України, ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 1 ст. 36, ч. 1 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року у справі № 243/5743/19. Обґрунтовуючи змінений позов позивач зазначає, що з заявою про виплату недоотриманої [PERSON] за життя пенсії, [PERSON] до ГУ ПФУ в Луганській області не зверталась, про таке право звернення їй не було роз`яснено і працівниками ГУ ПФУ у Закарпатській області. За таких обставин сума недоотриманої [PERSON] пенсії ввійшла до складу спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивачка, як спадкоємець, фактично прийняла спадщину після смерті свого батька, має право на отримання нарахованої, але не отриманої ним за життя пенсії. Твердження ГУ ПФУ в Луганській області про те, що воно є неналежним відповідачем у справі, не заслуговує на увагу, оскільки стягнення за судовими рішеннями, боржниками в яких є державний орган, здійснюється шляхом списання коштів з рахунків, які відкриті в Державній казначейській службі. Позивачка, як спадкоємець після смерті [PERSON] , має право на отримання невиплачених пенсійних виплат, і саме відповідач, ГУ ПФУ у Луганській області є органом, за розпорядженням якого проводяться відповідні виплати. Постановленою судом ухвалою від 12 лютого 2024 року витребувано докази у справі, отримані 19 лютого 2024 року. В підготовчому засіданні постановленою судом ухвалою від 18 березня 2024 року в якості третіх осіб залучено [PERSON] та [PERSON] . В підготовчому засіданні постановленою судом ухвалою від 23 квітня 2024 року задоволено клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] , закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 12 червня 2024 року постановленою судом ухвалою розгляд справи призначено в режимі відеоконференції в приміщенні суду, допитано свідків [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні представниця позивача та позивачка позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, указаних у ньому. Пояснили, що позивачка внаслідок хвороби її батька [PERSON] , у січні 2019 року забрала його до себе додому та доглядала у будинку за адресою: [ADDRESS] до моменту смерті, а після смерті поховала батька та виїхала з м. Гірське внаслідок бойових дій. Пенсійні виплати за березень травень 2022 року її батько не отримував через те, що пошта у м. Гірське не працювала. Інші родичі першого ступеню споріднення у батька відсутні, дружина померла у 2017 році. Представник відповідача-1 в судове засіданні не з`явився, відзиву на позов після зміни предмету позову, не надавав. Про дати, час та місце підготовчих та судових засідань у справі повідомлений належним чином. Заявою від 07 листопада 2023 року просив суд розглянути справу у його відсутність /а.с.84/. Представник відповідача-2 в судове засіданні не з`явився, відзиву на позов після зміни предмету позову 05 лютого 2024 року не надавав. Про дати, час та місце підготовчих та судових засідань у справі повідомлений належним чином. У відзиві, поданому 19 грудня 2023 року просив суд розглянути справу у його відсутність /а.с.106/. Третя особа-1 пояснень на позов не подавала, в супровідних листах про направлення спадкової справи просила суд про розгляд справи у її відсутність /а.с.35, 44, 62/. Третя особа-2 [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що просить позов задовольнити. Зазначив, що є чоловіком доньки [PERSON] [PERSON] , яка померла. Третя особа-3 [PERSON] у судове засідання не з`явилася, підстав неявки не повідомила, пояснень не подавала. Про дати, час та місце підготовчих та судових засідань у справі повідомлена належним чином. Станом на дату розгляду справи свідоцтва про смерть третьої особи-3, інших документів на підтвердження її смерті або наявності спадкоємців до суду не надходило. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження смерті та з огляду на повторність неявки в судове засідання, неявка [PERSON] не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, заслухавши свідків, суд висновує таке. Судом установлені такі факти та відповідні до них правовідносини. Так, згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 травня 1958 року, у батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] /а.с.6/. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 липня 1976 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с.6/. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.7/. [INFO] у м. Гірське Сєвєродонецького району Луганської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 травня 2022 /а.с.8/. 23 травня 2022 року Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя ПФУ в Запорізькій області прийнято і зареєстровано за № 3726 заяву [PERSON] разом з: Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 709, Довідкою про відкритий рахунок в банку, Довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру, заявою, іншим документом № 406, паспортом або ID-картою або посвідкою [NUMBER] , свідоцтвом про смерть [NUMBER] /а.с.9/. З копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25 травня 2022 року № 2104-7001226277 вбачається, що [PERSON] фактично проживає по [ADDRESS] /а.с.13/. З отриманої судом копії спадкової справи вбачається, що: - 17 жовтня 2022 року до Ужгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] звернулася [PERSON] . У заяві вказала, що приймає всю спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] /а.с.45/; - 17 жовтня 2022 року державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Т. М. проведено реєстрацію спадкової справи після смерті [PERSON] /а.с.52/; - 17 жовтня 2022 року державним нотаріусом отримано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори), згідно з якою не встановлено наявності заповіту [PERSON] /а.с.51/; - 27 лютого 2023 року ГУ ПФУ в Закарпатській області на запит нотаріуса стосовно надання Інформації про недоотриману пенсію [PERSON] повідомлено, що вище зазначений громадянин перебував на обліку, як отримувач пенсії в ГУ ПФУ в Луганській області, за даними підсистеми «Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи» наявна недоотримана пенсія вище зазначеного пенсіонера за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року в сумі 41 096,25 грн /а.с.54/; - 23 березня 2023 року [PERSON] подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якої позивач просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, що належала померлому [PERSON] за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року та становить 41 096,25 грн на підставі листа, виданого ГУ ПФУ в Закарпатській області від 27 лютого 2023 року за № 0700-0501-5/8682 /а.с.53/; - 23 березня 2023 року постановою державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Т. М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, за померлим [INFO] [PERSON] . Підставою відмови вказано, що державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори при подачі Бідою Н. В. після смерті [INFO] [PERSON] заяви на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, що належала померлому [PERSON] за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року та становить 41 096,25 грн на підставі листа, виданого ГУ ПФУ в Закарпатській області від 27 лютого 2023 року за № 0700-0501-5/8682. [PERSON] не подано документів про те, хто проживав на день смерті зі [PERSON] /а.с.11, 55/. Також з матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2023 року державним нотаріусом направлено запит до Ужгородського ВОГ (СЦ) ГУ ПФУ в Закарпатській області з вимогою надати відомості про недоотриману пенсію на ім`я [PERSON] /а.с.12/. При цьому, як установлено судом з отриманої відповіді Гірської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 16 лютого 2024 року № 01.01.-27/470, [PERSON] станом на 04 травня 2022 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які з реєстрації не зняті /а.с.141/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що є донькою та онукою позивача, онукою та правнучкою померлого [PERSON] відповідно. Кожна окремо свідки повідомили, що [PERSON] починаючи з січня 2019 року забрала свого батька, який проживав за адресою: [ADDRESS] до себе додому за адресою: [ADDRESS] через стан здоров`я [PERSON] , який тоді вже не міг самостійно пересуватися. Весь час до моменту смерті [PERSON] знаходився під доглядом [PERSON] . Вирішуючи позов суд виходить з такого. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане зпозбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність івзаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним усправі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України(стаття 1219 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах. Так, з матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області, як отримувач пенсії. Станом на день смерті [PERSON] його донька [PERSON] разом з ним не проживала, але позивач прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса протягом встановленого законом шестимісячного строку. Позивачем також доведено, що спадкодавцю належала пенсія, яка не була йому виплачена за життя за період з березня 2022 року по травень 2022 року у сумі 41 096,25 грн. Наявності заповіту, або інших спадкоємців першого ступеню споріднення, з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження родинного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] або [PERSON] , судом не встановлено. За таких обставин, пенсія, яка не одержана [PERSON] не з його вини, враховуючи не отримання пенсії членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті в порядку ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», входить до складу спадщини та успадковується єдиним спадкоємцем, яка подала заяву про прийняття спадщини та якою є позивач. Посилання представника відповідача-2 на те, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом у зв`язку з відсутністю довідки про осіб, які були зареєстровані з померлим, а отже належним відповідачем повинен бути нотаріус суд не приймає до уваги в силу такого. Як указано\~у висновку\~щодо застосування\~норм права,\~викладеному у\~постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 428/3413/17, згідно з яким обов`язок з виплати недоотриманої пенсії спадкодавця покладається на Управління ПФУ. Верховний суд зауважив, що відповідно до статті 1227 ЦК України право на одержання сум заробітної плати, пенсії, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За загальним правилом зазначеної норми, ці грошові кошти до складу спадщини не включаються, а підлягають виплаті особам, зазначеним у цій статті або в інших (спеціальних) законам, і лише за відсутності таких осіб зазначені кошти включаються до складу спадщини. Звернення з вимогою про виплату пенсії, яка належала померлому пенсіонерові, має надійти до органу Пенсійного фонду не пізніше 12 місяців після смерті пенсіонера. За відсутності такого звернення впродовж зазначеного строку належна до виплати пенсія включається до складу спадщини і спадкується на загальних підставах. Щодо підстав відмови нотаріуса, то за підпунктом. 1.2 пункту 1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі Порядок, у редакції, чинній на момент видачі постанови нотаріуса), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За підпунктом 4.14 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до\~абзацу 1\~п.1.12\~підпункту 1.12\~пункту 1\~глави 10\~розділу II\~Порядку, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Абзац перший підпункту 1.13 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку встановлював, що місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо). Якщо останнє місце проживання спадкодавця було на території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, нотаріусу подається відповідна заява спадкоємця (абз. 3). Водночас, за ст. 26 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» за заявою особи, яка декларує або реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласника) житла, представників, законних представників особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі - суб`єкт звернення) орган реєстрації видає витяг із реєстру територіальної громади, що підтверджує зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, виключення інформації з реєстру територіальної громади про місце проживання (перебування) особи. За підпунктом 1.14 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили. Водночас, у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 Верховний Суд зазначив, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Відповідно до\~висновків з\~питань застосування\~норм права,\~викладених у\~постанові Верховного\~Суду у\~складі колегії\~суддів Першої\~судової палати\~Касаційного цивільного\~суду від\~24\~серпня 2022\~року у\~справі № 538/2344/20 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Тож відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець вправі звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. У разі коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами та являє собою визначеною законодавством сукупністю функцій, притаманною юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 559/2667/13-ц (провадження № 61-1416св18) зазначив, що обґрунтованим є висновок, за яким свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тож якщо браку умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджено належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Як установлено судом, позивач, внаслідок відмови нотаріуса, неможливості самостійного отримання доказів на підтвердження місця відкриття спадщини та кола спадкоємців (місця проживання) у розумінні, викладеному нотаріусом в оскаржуваній постанові в силу воєнного стану та з огляду на позицію відповідача-2 у справі, який посилається на Положення п. 4 Порядку 1165, позбавлений у разі прийняття спадщини можливості належним чином оформити свої спадкові права у позасудовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до положення ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду. Відповідачем не надано належних доказів недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане на ім`я позивачки, тому, в цій частині заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Також суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Отже, у спірних правовідносинах відповідач-2 незаконно заперечує реалізацію прав позивачки, як спадкоємиці на отримання всього належного їй спадкового майна. Заперечення відповідача не спростовують підстав позову і не приймаються судом до уваги, оскільки право позивачки на вищевказану суму недоотриманої пенсії передбачене законодавством. Що ж до посилань відповідача-2 на постанову Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, якою затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, суд звертає увагу на такі обставини. Дійсно, згідно з п. 4 Порядку № 1165 пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису. Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів. У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів. Однак, конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2). Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів. У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту. Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Таким чином, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Броньовський проти Польщі» (Заява № 31443/96) зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя. У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).. З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи відповідача про виплату позивачці недоотриманих сум пенсії згідно з Порядком 1165 пропорційно до сум, виділених на пенсійні виплати, адже наведене свідчить про невиконання державою взятих на себе позитивних зобов`язань. На власний розсуд зменшуючи суму, належну позивачеві та здійснюючи виплату різними платежами, розтягуючи таку виплату на невизначений строк відповідачем буде суттєво порушено спадкові та майнові права позивачки, в тому числі і внаслідок знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів. Враховуючи викладене, підлягають задоволенню вимоги про визнання за [PERSON] права власності на майно в порядку спадкування, а саме на недоотриману пенсію спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року у сумі 41\~096,25 грн. Водночас, з огляду на те, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача-2 з питанням щодо виплати їй недоотриманої пенсії її батька та відмови у такій виплаті або виплаті пенсії частинами, позовні вимоги у частині стягнення з Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь позивача недоотриманої пенсії спадкодавця у сумі 41\~096,25 грн суд вважає передчасними і такими, що не підлягають задоволенню. При цьому суд погоджується з доводами про неналежність відповідача-1 з огляду на те, що [PERSON] , з огляду на його місце реєстрації, не перебував на обліку відповідача-1. Інші доводи та аргументи сторін, покладені в обґрунтування заяв по суті справи, як самі по собі так і у своїй сукупності не мають наслідком задоволення позовних вимог або відмову у них, а тому не аналізуються судом при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у сумі 1 073,60 грн, тому з огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь позивача слід стягнути зазначену суму судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial