Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

у лютому 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом у якому просить: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , по 10 000,00 грн на кожну дитини щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 19.07.2014 року з відповідачем вона зареєструвала шлюб. У шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Зауважує, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.05.2023 шлюб між сторонами розірвано. На підставі судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 24.03.2023 року з відповідача стягуються аліменти на утримання обох дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зауважує, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, при цьому, надав державному виконавцю довідку з місця роботи, де його заробітна плата становить 6 800,00 грн щомісячно, тому сума аліментів, які він сплачує на двох дітей становить 2 552,50 грн щомісячно, однак, крім цього доходу, [PERSON] отримує протягом 20 років дохід від реалізації статуеток (скульптур). Оскільки, відповідач є цілком здоровим і не має хронічних захворювань, приховує свій дійсний дохід, а діти перебувають її повному утриманні та забезпеченні, [PERSON] не має можливості працювати, тому що діти часто хворіють, особистого доходу не отримує, у зв`язку з чим, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів. Ухвалою від 19.02.2024 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 37). 17.04.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокат Сацик Р.В. просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] має ряд захворювань; відповідач не має відношення до доходу від продажу статуеток, реалізацією яких займається його брат [PERSON] ; відповідач офіційно працює дизайнером ТОВ «Арман Тех», а позивач просить стягувати аліменти сума яких перевищує його місячну заробітну плату. 30.04.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] зазначає, що на різних Інтернет сайтах, онлайн платформах, і в соціальних мережах виставлені фото та відео скульптур особисто відповідачем, а презентації зазначені від першої особи, що підтверджує факт здійснення робіт саме [PERSON] , отже, останній приховує дійсні доходи щоб не сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей; утримувати дитину на суму в розмірі 1200,00 грн на місяць на даний час неможливо; відповідач не віддав дітям ні одягу, ні жодної іграшки чи книжки, які купувала позивач для своїх дітей і, які залишилися в квартирі [PERSON] , крім того, на даний час позивач купує речі для належного і гармонійного розвитку дітей, в тому числі, в Німеччині, де проживає з дітьми та ці витрати у багато разів перевищують сплачені відповідачем аліменти. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони в справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/5370/23 від 24.03.2023 року з відповідача стягуються аліменти на утримання обох дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів на підставі судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/5370/23 від 24.03.2023 року, сума аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача в 2023 році на місяць становила 2 552,50 грн, а в січні 2024 року - 2 879,50 грн. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з цим, право вимагати зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Враховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст. ст. 182-184, 192 СК України. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у справах щодо зміни способу стягнення аліментів (постанова від 13.02.2019 року в справі № 152/100/18). Зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі [PERSON] , пред`являючи вказаний позов, яким просить змінити стягнення аліментів із частки від доходу відповідача на тверду грошову суму. Однак, зміна способу стягнення аліментів не звільняє позивача від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних для зміни способу стягнення аліментів, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 6 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пред`являючи вимоги про зміну способу стягнення аліментів із частки від заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму, позивач належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу видачі судом наказу про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду із вказаним позовом. Позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення її витрат на утримання неповнолітніх дітей. Позивачем лише констатовано, що існуючий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, однак, не доведено жодним доказом, що потреби дітей в розвитку, навчанні та вихованні збільшилися. При цьому, позивачем не вказано, що змінилося з часу присудження аліментів не зазначено і не надано доказів на підтвердження того, що діти додатково почали відвідувати гуртки, готуються до школи, займаються додатковими зайняттями з викладачами тощо. Позивач в позовній заяві навіть не вказала про яке збільшення потреб у розвитку, навчанні та вихованні діти потребують від неї додаткових фінансових витрат, які б могли бути сприйняті судом як підстава для зміни способу стягнення аліментів. Жодних підтверджень щодо вказаних обставин [PERSON] про те, що неповнолітні діти часто хворіють, що є перешкодою для отримання нею самою особистого доходу також суду не надано. Що ж стосується наданих стороною позивача доказів про перекази особистих коштів [PERSON] , то вказані платіжні документи не містять відомостей про призначення платежів, при цьому, всі ці грошові перекази здійснені в період із січня 2022 року по грудень 2022 року, тобто до видачі судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, а тому не мають правового значення для вирішення вказаної справи. При цьому, переказ грошових коштів в розмірі 2 587,00 грн позивачем 18.10.2023 року на ім`я ФОП [PERSON] (оплата за товар), є разовим, а доказів про здійснення таких періодичних платежів [PERSON] не надано. До того ж, вказаною платіжною інструкцією достовірно не підтверджується, що позивачем [PERSON] придбавалися саме товари для дітей. Що ж стосується інших витрат позивача: 08.08.2023 року на суму 449,00 грн (отримувач Жираф-Букс), 12.08.2023 року придбання спортивного костюма за ціною 975,00 грн, 23.08.2023 року придбання кросівок на суму 790,00 грн, 24.01.2023 року придбання самоката, браслета та стікерів на загальну суму 5 272,03 грн, 26.04.2024 року на придбання іграшки на суму 868,00 грн, то доказів того, що позивач щомісячно несе такі витрати із свого доходу, суду не надано, а з огляду на період їх здійснення із серпня 2023 року по квітень 2024 року, тобто, протягом 8-ми місяців, в середньому місячна сума перелічених вище витрат становить 1 044,25 грн, отже, частка відповідача не перевищує суму отримуваних позивачем від відповідача [PERSON] аліментів. Щодо витрат, понесених позивачем у Німеччині, то згідно наданих позивачем фотокопій чеків, за період із жовтня 2023 року по січень 2024 року нею витрачено всього 305,97 євро, що в середньому становить по 76,50 євро на місяць, що згідно із офіційним середній курсом євро до гривні за цей період (https://bank.gov.ua/files/Exchange_r.xls), становить 3 095,19 грн, тобто, сума аліментів, стягнута з відповідача наказом Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/5370/23 від 24.03.2023 року, є достатньою для покриття за його рахунок 1/2 частки від вказаних витрат. Таким чином, як у позовній заяві позивач, так і під час судового розгляду справи її представник не довели обставин, визначених ст. 192 СК України, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів за судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/5370/23 від 24.03.2023 року. Крім того, [PERSON] не довела належними та допустимими доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших змін, які на підставі ст. 192 СК України, є підставою для зміни способу стягнення аліментів. Посилання позивача на обставини отримання заробітку відповідачем від реалізації статуеток протягом 20-ти років, вказує про те, що ці події мали місце та були відомі позивачу ще в період часу до видачі судового наказу про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), що не є підставою в розумінні ст. 192 СК України для зміни способу стягнення аліментів. До того ж, самі по собі, факти розміщення відповідачем на Інтернет сайтах, онлайн платформах, і в соціальних мережах виробів (скульптур), не підтверджують, ані факт їх реалізації, ані суму коштів, отриману від продажу конкретного товару. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Поряд із цим, за змістом ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, а клопотань про витребування відповідних доказів від сторони позивача до суду не надходило. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed