Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 26.04.2024 року до Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, яка згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.04.2024 року розподілена судді Шевчук В.М. Представник позивача Розанова Ольга Зіновіївна у позовній заяві просить суд встановити юридичний факт належності [PERSON] заповіту від 10 червня 1997 року, складеного [PERSON] та посвідченого секретарем виконкому Новосілківської сільської ради народних депутатів Заліщицького району Тернопільської області за реєстровим №06, та просить визнати за позивачем право власності на земельні ділянки: площею 1,22 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:0359, площею 0,02 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:0995, та площею 0,29 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:2230 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогогосподарського виробництва, що розташовані на території Новосілківської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [INFO] в\~с.Новосілка Заліщицького\~району Тернопільської\~області померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки: площею 1,22 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:0359, площею 0,02 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:0995 та площею 0,29 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:2230 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогогосподарського виробництва, що розташовані на території Новосілківської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Позивач є племінником померлої [INFO] [PERSON] та являється спадкоємцем за заповітом після її смерті. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та оформлення після смерті [PERSON] права власності на майно позивач звернувся із заявою до державного нотаріуса Борщівської державної нотаріальної контори. Державний нотаріус Борщівської державної нотаріальної контори Інна Дідик повідомила позивачу про відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії та рекомендувала для вирішення спору та з метою оформлення права на спадкове майно звернутися з позовом до суду. Відповідач Заліщицька міська рада Чортківського району Тернопільської області позовні вимоги визнала у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. \~ \~ \~ \~ Представник\~відповідача \~Заліщицької міської\~ради Чортківського\~району Тернопільської\~області у\~підготовче судове\~засідання не\~з`явився,\~однак міський\~голова подав\~до суду\~письмову заяву,\~в якій\~просить цивільну\~справу розглядати\~без його\~участі,\~з позовними\~вимогами згідний,\~просить їх\~задоволити у\~підготовчому судовому\~засідані. \~ \~ \~ ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 29.04.2024 року суддя Шевчук В.М. відкрила провадження у цивільній справі, визначила проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначила підготовче судове засідання. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали\~ цивільної справи, суд вважає,\~ що позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що позивач\~ [PERSON] народився [INFO] у с.Новосілка Заліщицького району Тернопільської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області 27.08.1997 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.08.2015 року [PERSON] померла [INFO] у віці 82 років, про що 11.08.2015 року Новосілківською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області складено відповідний актовий запис №18. Відповідно до заповіту від 10.06.1997 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області 10.06.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за №06, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: "житловий будинок, що знаходиться в селі Новосілка і все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON] ". \~ \~ \~ Судом встановлено,\~що після\~смерті [PERSON] \~ відкрилася\~спадщина,\~яка складається з земельних ділянок: площею 1,22 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:0359, площею 0,02 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:0995 та площею 0,29 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:2230 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогогосподарського виробництва, що розташовані на території Новосілківської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №013873, який виданий на підставі розпорядження Заліщицької райдержадміністрації від 01.04.2003 року №121 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №290. \~ \~ Позивач\~ [PERSON] є\~спадкоємцем за\~заповітом після\~смерті [PERSON] ,\~якій належало\~спадкове майно,\~яке складається з земельних ділянок: площею 1,22 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:0359, площею 0,02 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:0995 та площею 0,29 га, кадастровий номер 6122086200:01:001:2230 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогогосподарського виробництва, що розташовані на території Новосілківської сільської ради Чортківського району Тернопільської області згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №013873, який виданий на підставі розпорядження Заліщицької райдержадміністрації від 01.04.2003 року №121 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №290. Як вбачається\~з довідки Новосілківського старостинського округу Чортківського району Тернопільської області №19-15/10/975 від 27.09.2023 року на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та проживала у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 03.04.1979 року до дня смерті. З нею на момент смерті проживав без реєстрації племінник [PERSON] , [INFO] . Померла не перебувала в зареєстрованому шлюбі. Згідно даних у Новосілківському старостинському окрузі арешт і заборона на спадкове майно відсутні. За даними, які є в Новосілківському старостинському окрузі, [PERSON] склала заповіт 10.06.1997 року, посвідчений секретарем виконкому Новосілківської сільської ради Томашевським І.І. за №06. \~ \~ Однак, листом державного нотаріуса Борщівської державної нотаріальної контори Інни Дідик за №748/02-14 від 19.08.2023 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину згідно заповіту, відтак встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку. V. Оцінка суду Згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.ч.1,\~2\~ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно з ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року в справі №464/6696/20 у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень зазначеної норми. При розгляді цих справ суд установлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , жителю с.Винятинці Чортківського району Тернопільської області, належить заповіт від 10.06.1997 року, складений [PERSON] та посвідчений секретарем виконкому Новосілківської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за реєстровим №06. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою . Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на\~спадкування\~мають\~особи,\~визначені\~у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності\~на\~земельну\~ділянку переходить\~до\~спадкоємців \~на\~загальних\~ підставах,\~\~із збереженням\~її\~цільового\~призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за\~заповітом\~чи\~за законом\~має\~право\~прийняти спадщину\~або\~не\~прийняти її.\~Відповідно\~до\~ч.3\~ст.1268\~ЦК\~України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього\~Кодексу,\~він\~не\~заявив про\~відмову\~від\~неї. Належно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття\~спадщини\~встановлюється\~строк у\~шість\~місяців,\~який\~починається\~з часу\~відкриття\~спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від\~прийняття\~спадщини\~відмовився один\~із\~спадкоємців\~за заповітом,\~частка\~у\~спадщині,\~яку\~він\~мав право\~прийняти,\~переходить\~до\~інших спадкоємців\~за\~заповітом\~і розподіляється\~між\~ними\~порівну. Якщо\~від прийняття\~спадщини\~відмовився\~один із\~спадкоємців\~за\~законом з\~тієї\~черги,\~яка\~має\~право на\~спадкування,\~частка\~у\~спадщині,\~яку\~він\~мав право\~прийняти,\~переходить\~до\~інших спадкоємців\~за\~законом\~тієї ж\~черги\~і\~розподіляється між\~ними\~порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивач позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому його право підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем Заліщицькою міською радою Чортківського району Тернопільської області суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні його спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , представник відповідача Заліщицької міської ради визнав позовні вимоги у повному обсязі, відтак останній має право на спадкування майна, яке належало померлій [PERSON] . VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивач не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved