Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Представник акціонерного товариства «Кредобанк» (надалі - АТ «Кредобанк») звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк та [PERSON] (надалі - Відповідач - 1, Позичальник, Боржник) укладено Кредитний договір № 16177/2018 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, Банк видає Позичальнику Кредит у сумі 770773,88 грн (надалі - Кредит) на строк до 20 березня 2025 року на наступні цілі: на здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу та для оплати страхування від нещасних випадків. Згідно з п. 2.4. Кредитного договору, кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Згідно із п. 2.5. Кредитного договору, банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, на момент укладення Договору Сторонами обумовлено значення Змінюваної Процентної ставки на перший період дії ставки, надалі Первинна Процентна ставка в розмірі 14,49 % річних. Відповідно до п. 3.16. Кредитного договору, Позичальник виконує свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати комісій, процентів, неустойки шляхом перерахування у безготівковій формі та/або вносить готівкою в Банк на рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором (п. 2.1, 4.8) та/або додатками до нього. Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] від імені якого на підставі довіреності, посвідченої Жовнір І. Т., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу від 22 березня 2018 року за реєстровим № 1662 діє [PERSON] , 23 травня 2018 року було укладено Договір застави, зареєстрований в реєстрі за № 323. Відповідно до п. 1.2. Договору застави, предметом застави є рухоме майно - автотранспорт: марки PEUGEOT, модель 3008, дата випуску 2017, колір - сірий, № кузова (шасі) - [NUMBER] , 1997 куб. см., реєстраційний номер - [NUMBER] (надалі - Предмет застави). Відповідно до п. 1.3. Договору застави, заставна вартість Предмета застави визначається сторонами у сумі 697 600,00 грн. Відповідно до п. 1.6. Договору застави, на строк дії цього Договору Предмет застави залишається у володінні (користування) заставодавця за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 3.1.4. Договору застави, Позивач має право у випадку невиконання Позивачем зобов`язань за Кредитним договором достроково звернути стягнення на предмет застави, реалізувати його відповідно до розділу 5 Договору застави та за рахунок вирученої від реалізації Предмета застави суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат для утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних із зверненням стягнення і реалізацією Предмета застави. Пунктом 5.1. Договору застави встановлено, що Позивач має право достроково звернути стягнення на Предмет застави, зокрема, у разі порушення Відповідачем обов`язків, встановлених договором Застави та у разі якщо у момент настання терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлений Кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафних санкцій) збитків. Відповідно до п. 5.3. та п. 5.4. Позивач має право, звернути стягнення на Предмет застави у судовому порядку - за рішенням третейського суду, у позасудовому порядку, на підставі виконавчого надпису нотаріуса. При цьому, витрати Позивача, пов`язані з пред`явленням вимог за основним зобов`язанням та/або зверненням стягнення на Предмет застави, підлягають - відшкодуванню Відповідачем у повному обсязі і забезпечуються заставою. Вибір способу звернення стягнення на предмет застави, в тому числі й способу позасудового порядку звернення стягнення, здійснюється Позивачем на його розсуд. Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 16177/2018/2. Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, відсотків та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року. Відповідно до п. 2.6. Договору поруки, Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Відповідно до п. 4.7. Договору поруки, цей Договір припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання за Кредитним договором. Відповідно до п. 4.9. Договору поруки, сторони домовились, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) за цим Договором, прирівнюється до строку позовної давності встановленої законом для основної вимоги за цим Договором. Договором поруки визначено, що Поручитель ознайомлений з умовами Договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. 31 березня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною було вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі № 1007, яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб марки PEUGEOT, модель 3008, дата випуску 2017, колір - сірий, № кузова (шасі) - [NUMBER] , 1997 куб. см., реєстраційний номер - [NUMBER] . 24 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолієм Івановичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] на підставі вчиненого виконавчого напису нотаріуса № 1007 від 31 березня 2021 року. 25 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолієм Івановичем винесено постанову про опис та арешт майна боржника. 10 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області, [PERSON] винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Відповідно до протоколу № 562913 проведення електронних торгів від 13 грудня 2021 року транспортний засіб марки PEUGEOT, модель 3008, дата випуску 2017, колір - сірий, № кузов (шасі) - [NUMBER] , 1997 куб. см., реєстраційний номер - [NUMBER] , торги відбулись, переможцем торгів став [PERSON] (Учасник 11) транспортний засіб реалізовано за ціною: 583 040,00 грн, сума, яку необхідно було перерахувати на рахунок приватного виконавця Мелих А. І. - 553 888,00 грн. 15 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолієм Івановичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій зазначено, що на рахунок приватного виконавця перераховано - 553 888,00 грн та розподілено відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», на користь Стягувача перераховано 499 898,19 грн в рахунок погашення боргу за виконавчим документом, згідно з платіжним дорученням № 2174 від 15 грудня 2021 року, залишок недотягнутої заборгованості за виконавчим документом - 121 079,61 грн. Виконавче провадження закрито на підставі п. 15. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», так як кошти, які надійшли від реалізації заставного майна виявилось недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог АТ «Кредобанк» за виконавчим написом нотаріуса №1007 від 31 березня 2021 року. Відповідно до виписки про рух коштів та розрахунку заборгованості грошові кошти від реалізації предмету застави надійшли на рахунок АТ «Кредобанк» - 15 грудня 2021 року у розмірі 499 898,19 грн та які 16 грудня 2021 року автоматично розподілились по рахунку на погашення заборгованості за Кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № 16177/2018 від 21 березня 2018 року станом на 08 серпня 2022 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 121 079, 61 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту. Так, як [PERSON] неналежно виконував свої кредитні зобов`язання, АТ «Кредобанк» звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. 08 листопада 2022 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/11910/22 позов АТ «Кредобанк» було задоволено в повному обсязі та вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року у розмірі 121079,61 грн та стягнути порівну з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» 2481,00 грн понесеного судового збору (по 1 240,50 грн з кожного). 31 березня 2023 року за заявами представника АТ «Кредобанк» на підставі виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області будо відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та виконавче провадження № [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем. 26 квітня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем було винесено постанову про розшук майна боржника. Проте станом на дату подачі позову у Боржників відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення. В ході здійснення виконавчого провадження представнику АТ «Кредобанк» стало відомо, що 15 грудня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №607/11910/22 про стягнення заборгованості ухвалено 08 листопада 2022 року, а відчуження квартири відбулось 15 грудня 2022 року шляхом укладення Договору купівлі-продажу квартири, згідно якого Продавець передав квартиру у власність Покупцю, а Покупець прийняв квартиру та оплатив за неї обумовлену грошову суму. Виходячи із сукупності наявних обставин, доводиться той факт, що [PERSON] діяла недобросовісно, знаючи, що проти неї суд ухвалив рішення про стягнення заборгованості, усвідомлюючи правові наслідки такого рішення суду, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, вирішила відчужити квартиру, яка належала їй на праві власності, та знаючи що в неї та її чоловіка [PERSON] відсутнє інше майно, оскільки відчуження належного їй майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, що узгоджується з позицією Верховного Суду по справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) від 24 липня 2019 року. Крім того, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Представник позивача вважає, що укладений між відповідачами договір є фіктивним у відповідності до положень статті 234 ЦК України, так як сторони не мали наміру укладати саме договір купівлі-продажу, а їх наміри були спрямовані на приховування майна від можливого звернення стягнення позивачем на нього в рахунок погашення заборгованості. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511 св 19) зроблено висновок, що договором» що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. Згідно п. 2.1 Договору купівлі-продажу, продаж квартири за домовленістю Сторін вчинено за 680 000,00 грн, які отримані Продавцем від Покупця, до оформлення цього договору, оскільки сторони встановили, що умови цього договору щодо сплати ціни цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Якщо подивитись на ринкову вартість квартири в м. Тернопіль в середньому, то помітимо, що ціна предмету договору купівлі-продажу підозріло низька, так як відповідно до витягів із веб-сайту https://dom.ria.com/ середня вартість квартири, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 46,5 м2, житловою площею - 29,5 м2 становить від 1 100 000,00 грн до 1700000,00 грн, потрібно зважати на наявний зовнішній та внутрішній стан будинку та розташування. Отже, [PERSON] розуміла, що як поручитель несе солідарну відповідальність перед Кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок). З огляду на це, після отримання рішення, яким позовні вимоги АТ «Кредобанк» було задоволено повністю та до набрання рішення суду законної сили, [PERSON] , розуміючи, що в її чоловіка - [PERSON] не має майна, яке можна реалізувати, продала квартиру [PERSON] , з метою уникнення цивільної відповідальності за заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2023 року по справі № 607/11910/22 про стягнення заборгованості. В АТ «Кредобанк» відсутня будь-яка можливість звернення стягнення на майно боржника, оскільки відповідач своїми діями призвів до необхідності Банку звертатися за захистом своїх прав та захистом банківської системи в цілому до суду. Враховуючи викладене, представник АТ «Кредобанк» просить суд, визнати недійсним та фіктивним Договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що укладений 15 грудня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бадер Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 1360; стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.; повернути надміру сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Ухвалою судді від 21 липня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі №607/13075/23; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні, яке відбулося 05 жовтня 2023 року, суд протокольною ухвалою без видалення до нарадчої кімнати закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті. 01 квітня 2024 року судом зареєстровані письмові пояснення представника [PERSON] , адвоката Черніцького І. Р., у яких останній заперечує щодо задоволення позовних вимог. На обґрунтування пояснення вказує, що 17 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики посвідчений нотаріально. Цього ж дня, на виконання даного зобов`язання було укладено іпотечний договір, згідно якого ІПОТЕКОДАВЕЦЬ [PERSON] передала в іпотеку ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЮ [PERSON] спірну квартиру [ADDRESS] . В день повернення коштів згідно вищезазначеного боргового зобов`язання, [PERSON] запропонував [PERSON] продати йому спірну квартиру, яка до цього дня перебувала в іпотеці, на що [PERSON] погодилась. 15 грудня 2022 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. Даний правочин укладено між фізичними особами з належними повноваженнями в письмовій формі та нотаріально засвідчено. Також, відомості про право перехід права власності щодо нерухомого майна до [PERSON] зареєстровано в державному реєстрі речових прав. [PERSON] прийняв у власність майно фактично, що відповідало його особистим інтересам. [PERSON] та [PERSON] не є родичами, не є друзями чи близькими особами. Після придбання даної квартири [PERSON] , розпоряджаючись цим майном на власний розсуд, передав його в безоплатне користування [PERSON] , що підтверджується копією договору позички. Адвокат Черніцький І. Р. звертає увагу суду на ту обставину, що укладаючи спірний правочин, [PERSON] не знав та не міг знати стосовно заявлених вимог Банку про стягнення коштів на день укладення договору, оскільки відомості до державного реєстру реєстрації заборони відчуження внесено не було, будь-яких інших обтяжень квартири (за ухвалою суду чи постановою виконавця) також не вбачається, що дає підстави вважати доведеним факт відсутності умислу в діях [PERSON] стосовно спричинення укладеним правочином шкоди позивачу. З часу придбання у власність квартири [PERSON] ніс витрати, пов`язані із користуванням та здійснював витрати щодо покращення стану придбаного майна, облаштувавши її меблями та побутовою технікою, спростування чого скаржник не надає. В пред`явленому позові не спростовується та не ставиться під сумнів відповідність внутрішньої волі сторін договору купівлі - продажу квартири її зовнішньому прояву. Позивач не спростовує того факту, що укладенням договору [PERSON] мала на меті фактичне відчуження квартири та отримання грошових коштів, а [PERSON] переслідував мету фактичного володіння нерухомим майном, а відтак відсутні підстави застосування ст. 234 ЦПК України стосовно оспорюваного договору. [PERSON] є законним та правомірним володільцем спірної квартири. Право власності на вказане нерухоме майно набуто у законний спосіб. Отже, спірна квартира належить [PERSON] на законних підставах та не має вплив на права та інтереси позивача. Разом з тим, вимога про визнання правочину недійсним містить в собі ознаки неправомірного втручання у мирне володіння громадянином майном. 10 квітня 2024 року на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення представника АТ «Кредобанк», в яких представник позивача спростовує доводи представника відповідача [PERSON] , вказавши, що договір з банком був укладений ще 21 березня 2018 року. Заборгованість за Кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року виникла ще в 2021 році в результаті чого було звернуто стягнення на предмет застави, який було реалізовано. Оскільки суми від реалізації не вистачило для повного погашення заборгованості, залишилась заборгованість за тілом кредиту. 08 листопада 2022 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/11910/22 позов АТ «Кредобанк» було задоволено в повному обсязі та вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року у розмірі 121079,61 грн та стягнути порівну з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» 2481,00 грн понесеного судового збору (по 1 240,50 грн з кожного). Представник позивача вважає, що [PERSON] розуміла, що як поручитель несе солідарну відповідальність перед Кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором №16177/2018 від 21 березня 2018 року в повному обсязі. З огляду на це, після отримання рішення, яким позовні вимоги АТ «Кредобанк» було задоволено повністю та до набрання рішення суду законної сили [PERSON] , розуміючи, що в її чоловіка - [PERSON] немає майна, яке можна реалізувати, продала квартиру [PERSON] , з метою уникнення цивільної відповідальності за заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2023 року по справі № 607/11910/22 про стягнення заборгованості. 25 квітня 2024 року адвокат Черніцький І. Р. звернувся до суду з повідомленням про те, що договір про надання правничої допомоги у справі № 607/13075/23 між ним та [PERSON] розірваний 10 квітня 2024 року за взаємною згодою сторін. Сторони претензій одна до одної не мають. 23 травня 2024 року представник АТ «Кредобанк» звернувся до суду з клопотанням, в якому просив виправити описку в позовній заяві; вважати вірною зазначену у пункті 2 прохальної частини позовної заяви, адресу квартири за Договором купівлі-продажу від 15 грудня 2022 року, в якій просять визнати недійсним та фіктивним - [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача АТ «Кредобанк» не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав суду. Суд бере до уваги обсяг наданих адвокатом Черніцьким І. Р. послуг з представництва інтересів цього відповідача, однак зважаючи на те, що цей представник вступив у справу на стадії розгляду по суті, особисто участі у судових засіданнях не брав та в подальшому розірвав договірні відносини з [PERSON] , до застосування підлягають норми глави 11 Заочний розгляд справи Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Отож, суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 21 березня 2018 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк» (Банк), та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір № 16177/2018 (далі - Договір). Відповідно до п. 2.1. Договору Банк видає Позичальнику кредит в сумі 770 773,88 грн на строк до 20 березня 2025 року. Згідно з п. 2.4. Договору кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Пунктом 2.2. Договору передбачено, що кредит надано на наступні цілі: 1) здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу марки PEUGEOT, модель 3008, дата випуску 2017, № кузова [NUMBER] , укладеного між Позичальником та ТОВ Терко Авто Град; 2) для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 29 573,88 грн. Для забезпечення виконання зобов`язань, які виникають з Кредитного договору №16177/2018 від 21 березня 2018 року, між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та [PERSON] , від імені якого, на підставі довіреності, посвідченої Жовнір І. Т., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 22 березня 2018 року за реєстровим №1662, діяла [PERSON] , 23 травня 2018 року укладено Договір застави, предметом якого є рухоме майно: автомобіль марки PEUGEOT, модель 3008, 2017 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Також для забезпечення виконання зобов`язань, які виникають з Кредитного договору №16177/2018 від 21 березня 2018 року, між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк» (Кредитор), та [PERSON] (Поручитель) укладено договір поруки № 16177/2018/2 від 21 березня 2018 року. Відповідно до п. 1.1 Договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання [PERSON] (Боржник) зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року, укладених між Боржником та Кредитором. Згідно з п. 2.6 Договору поруки Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Позивач свої обов`язки за кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у розмірі 770773,88 грн, що підтверджується меморіальними ордерами № 15292783 від 22 березня 2018 року на суму 741200 грн. та № 15292819 від 22 березня 2018 року на суму 29 573,88 грн. 24 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А. І. відкрито виконавче провадження № 65552058 з виконання виконавчого напису №1007, виданого 31 березня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. В ході виконання цього виконавчого напису приватним виконавцем виносилась постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 10 листопада 2021 року; складався акт про проведені електронні торги від 15 грудня 2021 року. Відповідно до протоколу № 562913 проведення електронних торгів від 13 грудня 2021 року транспортний засіб марки PEUGEOT, модель 3008, дата випуску 2017, колір - сірий, № кузов (шасі) - [NUMBER] , 1997 куб. см., реєстраційний номер - [NUMBER] , торги відбулись, переможцем торгів став [PERSON] (Учасник 11) транспортний засіб реалізовано за ціною: 583 040,00 грн, сума, яку необхідно було перерахувати на рахунок приватного виконавця Мелих А. І. - 553 888,00 грн. Отож, оскільки предмет застави - автомобіль марки PEUGEOT, модель 3008, 2017 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , реалізовано, шляхом проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ», 15 грудня 2021 року приватним виконавцем було винесено постанову про закриття виконавчого провадження [NUMBER]. Водночас, суми від реалізації майна виявилося недостатньо для погашення повної суми заборгованості за кредитним договором. Таким чином, залишок заборгованості склав 121079,61 грн. (620 977,80 грн - 499 898,19 грн = 121 079,61 грн), а відтак Кредитор звернувся до суд з позовом про солідарне стягнення залишку боргу з Позичальника та Поручителя. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 листопада 2022 року у справі №607/11910/22 позов АТ «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року у розмірі 121 079,61 грн. Стягнуто порівну з [PERSON] та [PERSON] в користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 2 481,00 грн понесеного судового збору (по 1240,50 грн з кожного). 31 березня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А. І. відкрито виконавче провадження № [NUMBER], на підставі виконавчого листа №607/11910/22, виданого 16 грудня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, де боржником є [PERSON] , про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] в користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року у розмірі 121 079,61 грн; стягнення порівну з [PERSON] та [PERSON] в користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 2 481,00 грн понесеного судового збору (по 1 240,50 грн з кожного). За змістом Інформації про виконавче провадження № [NUMBER] від 15 червня 2023 року, це виконавче провадження відкрито, приватним виконавцем Мелихом А. І. проведено наступні виконавчі дії: відкриття ВП - постанова від 31 березня 2023 року; постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 31 березня 2023 року; постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31 березня 2023 року; постанова про арешт майна боржника від 31 березня 2023 року; постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31 березня 2023 року; постанова про арешт коштів боржника від 26 квітня 2023 року; постанова про розшук майна боржника від 31 травня 2023 року. 31 березня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А. І. відкрито виконавче провадження № [NUMBER], на підставі виконавчого листа №607/11910/22, виданого 16 грудня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, де боржником є [PERSON] , про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] в користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року у розмірі 121 079,61 грн; стягнення порівну з [PERSON] та [PERSON] в користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 2 481,00 грн понесеного судового збору (по 1 240,50 грн з кожного). За змістом Інформації про виконавче провадження № [NUMBER] від 15 червня 2023 року, це виконавче провадження відкрито, приватним виконавцем Мелихом А. І. проведено наступні виконавчі дії: відкриття ВП - постанова від 31 березня 2023 року; постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 31 березня 2023 року; постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій (звернення стягнення на майно боржника) від 31 березня 2023 року; постанова про арешт майн боржника від 31 березня 2023 року; постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій (звернення стягнення на кошти на рахунках боржника) від 31 березня 2023 року; постанова про арешт коштів боржника від 31 травня 2023 року. Водночас, 15 грудня 2022 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бадер Л. В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), який зареєстровано в реєстрі за № 1360. Предметом цього договору є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що має наступні характеристики: складається із двох житлових кімнат; загальною площею - 46,5 м. кв., житловою площею - 29,5 м. кв. (п. 1.2.). Продаж квартири за домовленістю сторін учиняється за 680 000, 00 грн, які отриманні Продавцем від Покупця, до оформлення цього договору оскільки Сторони встановили, що умови цього договору щодо сплати ціни цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Відтак, за встановлених вище обставин, суд з`ясував, що [PERSON] та [PERSON] мали зобов`язання перед АТ «Кредобанк», які виникли через невиконання основним боржником та поручителем своїх обов`язків за кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2022 року у справі № 607/11910/22 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року у розмірі 121 079,61 грн, а також 2 481,00 грн понесеного судового збору (по 1 240,50 грн з кожного). Фактично за цим рішенням суду було стягнуто залишок виниклої заборгованості за вказаним вище кредитним договором, який залишився після реалізації на електронних торгах предмету застави - автомобіля марки PEUGEOT, модель 3008, 2017 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 13 грудня 2021 року. Оскільки свого солідарного обов`язку боржники добровільно не виконували, виконавчий лист у справі № 607/11910/22, виданий 16 грудня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, було пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю Мелиху А. І., яким 31 березня 2023 року відкрито виконавчі провадження № [NUMBER], де боржником є [PERSON] , та № [NUMBER], де боржником є [PERSON] . Водночас, в ході проведення виконавчих дій, позивачем було встановлено, що 15 грудня 2022 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бадер Л. В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), який зареєстровано в реєстрі за № 1360. Предметом цього договору є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який АТ «Кредобанк» просить визнати недійсним (фіктивним), як такий, що вчинений на шкоду кредитору. Отож, до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Згідно п. п. 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі №3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі). В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц). Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, колишня дружина боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17 вказано, що: «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2022 року у справі № 607/11910/22, яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 16177/2018 від 21 березня 2018 року у розмірі 121 079,61 грн, а також 2 481,00 грн понесеного судового збору (по 1 240,50 грн з кожного), набрало законної сили 09 грудня 2022 року. Тобто, спірний правочин мав місце 15 грудня 2022 року, після набрання законної сили рішенням суду у справі № 607/11910/22. [PERSON] та [PERSON] були обізнані про свій обов`язок виконати умови кредитного договору і ця обізнаність випливає не тільки з ухвалення судом рішення про стягнення залишку боргу, а із самої суті правовідносин, які склалися між кредитором, позичальником та поручителем. Лише після відкриття виконавчого провадження, що мало місце 31 березня 2023 року, АТ «Кредобанк» стало відомо про вчинення спірного правочину, а саме - 15 грудня 2022 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бадер Л. В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), який зареєстровано в реєстрі за № 1360. Предметом цього договору є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який АТ «Кредобанк» просить визнати недійсним (фіктивним), як такий, що вчинений на шкоду кредитору. Отож, суд вважає підставними доводи сторони позивача, адже приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору купівлі-продажу) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. [PERSON] розуміла, що в результаті виконання рішення суду на належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , може бути накладено арешт та в подальшому - звернуто стягнення на це майно, а відтак суд має обґрунтоване переконання, що дії продавця, спрямовані на відчуження належного їй майна, яке є предметом спірного правочину не відповідали принципам добросовісності. Суд також звертає увагу на доводи сторони позивача про обумовлену сторонами спірного правочину ціну нерухомого майна, яка не відповідає тому рівню цін, які є прийнятними для продажу майна з подібними характеристиками у м. Тернополі. Така ціна оцінюється судом як неринкова та також є ознакою фраудаторності правочину (постанова Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19). Боржник (продавець) [PERSON] щодо якого ухвалено рішення про стягнення боргу, яке на момент вчинення спірного правочину набрало законної сили, та проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами стосовно кредитора. [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому суд не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, адже боржник міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення у справі № 607/11910/22. Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11). Встановлення фраудаторності договору є достатньою та самостійною підставою визнання його недійсним (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17). За цих обставин, заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) 15 грудня 2022 року, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Бадер Л. В. та зареєстровано в реєстрі за № 1360. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 2 684,00 грн, який ділиться порівну, а відтак з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути з кожного по 1 342,00 грн. Також на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та згідно Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182, слід повернути з Державного бюджету України на користь акціонерного товариства «Кредобанк» 2 684,00 грн надміру сплаченого судового збору, за подання позову до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, в розмірі 2 684,00 грн, відповідно до платіжного доручення № 30986299 від 22 червня 2023 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved