Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

27 квітня 2022 року до Київського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, в якому просила суд: - Розділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , що складається із квартири загальною площею 48,7 (кв.м.), житлова площа 21,1 (кв.м.), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - Визнати за [PERSON] право приватної власності на 3/4 частини квартири загальною площею 48,7 (кв.м.), житлова площа 21,1 (кв.м.), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - Визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/4 частини квартири загальною площею 48,7 (кв.м.), житлова площа 21,1 (кв.м.), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - Право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на квартиру загальною площею 48,7 (кв.м.), житлова площа 21,1(кв.м.), яка розташована за адресою: [ADDRESS] припинити; - Стягнути з [PERSON] грошові кошти 1/2 частини у розмірі 832 284 грн. (вісімсот тридцять дві тисячі двісті вісімдесят чотири) гривні за продаж автомобіля MERCEDES-BENZ GLC 250 D, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2143 куб.см; - Визначити порядок відшкодування грошових коштів шляхом їх перерахування на картковий рахунок IBAN [NUMBER] , [PERSON] , ІПН [NUMBER] , який відкритий у monobank, Universal Bank. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.2009 року між нею, [PERSON] , та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Приморському районному у м.Одесі відділі державної РАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №372. Рішенням (заочним) Київського районного суду м.Одеси від 14.05.2020 року шлюб розірвано. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з січня 2020 року вона та її малолітня донька [PERSON] проживають окремо від колишнього чоловіка, а сина [PERSON] відповідач самовільно, без її згоди, забрав, що позбавило можливості бачитися на регулярній основі та справляє негативний вплив на психоемоційний стан та розвиток дитини. Позивач стверджує, що в період шлюбу починаючи з 2009 року по 2020 рік ними, як подружжям, було придбано квартиру загальною площею 48,7 (кв.м.), житловою площею 21,1 (кв.м.), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була за домовленістю на відповідача. Вартість цієї квартири складає 2\~050\~602,35 гривень. Крім того, з 05.06.2009 року по 14.05.2020 рік за відповідачем [PERSON] були зареєстровані транспортні засоби, зокрема, автомобіль MERCEDES-BENZ GLC 250 D, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2143 куб.см; зареєстрований за договором купівлі-продажу укладеним в СГ та договором комісії 14.08.2019 року у ТСЦ №5141 РСЦ МВС в Одеській області та перереєстрований за договором купівлі-продажу укладеним в ТСЦ 14.01.2020 року у ТСЦ №5141 РСЦ МВС в Одеській області на гр. [PERSON] . Позивач зазначає, що автомобіль є сумісною власністю подружжя, придбаний за спільні кошти сім`ї і підлягає розподілу між сторонами, виходячи з вартості автомобіля у розмірі 1664568, 00 гривень згідно інтернет-каталогу, її частка складає цієї суми. Позивач стверджує, що відповідач ухиляється від надання допомоги на утримання малолітніх дітей. В спірну квартиру, яка придбана в шлюбі, її не допускає, сам проживає в Одеській області, Овідіопольський район, с.Мізікевича, в ж/м «Совіньйон» в будинку площею 267,5 кв.м., чим порушуються права спільних дітей на нормальний розвиток. Отже, при розподілі майна подружжя її частка повинна становити 75% з урахуванням того, що з нею, позивачем, є двоє дітей, а частка відповідача становить 25%. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Куриленко О.М. від 29.04.2022 року матеріали цивільної справи №947/8369/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, направлені за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевою О.П. від 16.06.2022 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2022 року відкрито провадження у цивільній справі № 947/8369/22 (провадження №2/522/3831/22) за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі. 24 травня 2023 року відповідачем через канцелярію суду зареєстровано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, в якій позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив суд: - Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , як таку, що була придбана за його особисті кошти. - Відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Зустрічна позовна\~заява обґрунтована\~тим,\~що спірна\~квартира була\~придбана ним,\~позивачем за\~зустрічним позовом,\~ за\~його особисті\~кошти,\~які були\~отримані у\~борг у\~ [PERSON] ,\~а в\~подальшому вказані\~грошові кошти\~були повернуті\~ним \~позикодавцю одноособово\~за рахунок\~власних коштів,\~після розірвання\~шлюбу.\~Позивач за\~зустрічним позовом\~стверджує,\~що на\~ момент\~реєстрації шлюбу\~в 2009\~році йому\~та відповідачу\~ [PERSON] \~було лише\~24\~роки,\~в 2012\~році у\~них \~у шлюбі\~народився син\~ [PERSON] .\~В цей\~період \~вони з\~дружиною \~не працювали\~та не\~отримували доходу,\~жили за\~рахунок його\~батьків,\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~та у\~ яких\~була можливість\~їх \~забезпечувати.\~У зв`язку\~з народженням\~сина,\~ 05.08.2012\~року ним,\~ [PERSON] ,\~ були\~взяті в\~особистий борг\~у його\~матері [PERSON] \~грошові кошти\~у розмірі\~52\~000,00\~доларів США\~для купівлі\~квартири,\~з метою\~її подальшої\~передачі (дарування)\~сину [PERSON] ,\~після досягнення\~ним повноліття,\~про що\~ було\~складено відповідну\~ розписку.\~07.08.2012\~року між\~ним та\~ ТОВ\~«ВАЛЕО-ІНВЕСТ»\~було укладено\~договір №13/200-6/2\~про пайову\~участь в\~будівництві об`єкту\~нерухомого майна,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«ВАЛЕО-ІНВЕСТ»\~зобов`язувалося побудувати,\~і здати\~в експлуатацію\~другу секцію\~об`єкта будівництва\~-\~3-х\~секційного житлового\~будинку змінної\~поверховості з\~вбудованою поліклінікою\~та 3-х\~рівневим підземним\~паркінгом («Шоста\~Жемчужина»),\~розташованого на\~земельній ділянці,\~щознаходиться за адресою: [ADDRESS] , і передати у власність пай, а він зобов`язувався прийняти пай та сплатити ТОВ «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» суму договору. Відповідно до п 2.4. Договору Пай безумовне майнове право на побудоване майно (після здачі другої секції об`єкту будівництва в експлуатацію) однокімнатна квартира будівельний номер [ADDRESS] (згідно проектної документації на будівництво об`єкта будівництва), загальною проектною площею 46,90 кв.м., що розташована на 13-му поверсі другої секції об`єкта будівництва. Відповідно до п.5.2. Договору сума договору склала 416\~482,46 грн., що в еквіваленті складало 52\~105,90 доларів США 90 центів. Позивач за зустрічним позовом зазначив, що грошові кошти, які були ним отримані від матері [PERSON] , він повернув позикодавцю лише у березні 2023 року, після розірвання шлюбу з відповідачем, що підтверджуються розписками про повернення боргу. Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що відповідач [PERSON] жодного відношення до спірної квартири не має, ця квартира була придбана, ним особисто не для потреб сім`ї, за період перебування у шлюбі з [PERSON] , вони цією квартирою не користувалися, у вказаній квартирі не проживали та не використовували її в інтересах сім`ї. Відтак вважає, що способом захисту його прав, є визнання за ним права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , як таку, що була придбана за його особисті кошти, в особисту власність. 24 травня 2023 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] через канцелярію суду зареєстровано письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] ,\~ в\~яких \~навів заперечення\~щодо позовних\~вимог позивач\~й вказав,\~на те,\~що автомобіль\~MERCEDES-BENZ\~GLC\~250\~D,\~2019\~року випуску,\~об`єм\~двигуна 2143\~куб.см.\~був відчужений\~ним та\~ [PERSON] \~у \~шлюбі,\~ задовго\~до його\~розірвання,\~ \~кошти \~були \~витрачені ними\~ в\~інтересах сім`ї,\~ й\~при цьому\~ зауважив,\~що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що вказаний автомобіль було продано поза її волею та не в інтересах сім`ї, й не надано жодних належних та допустимих доказів щодо вартості спірного автомобіля. Крім того, [PERSON] вважає безпідставними доводи позивача щодо необхідності відступу від рівності часток подружжя у спільному майні, посилаючись на те, що, нібито, вона сама виховує дочку [PERSON] , а він перешкоджає спілкуватися їй з сином [PERSON] , так як ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2023 року було затверджено мирову угоду, укладену [PERSON] та [PERSON] , по цивільній справі №522/21208/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмета спору: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, Київська районна адміністрація ОМР як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей. Відповідно до цієї мирової угоди [PERSON] та [PERSON] , зокрема визнають та визначають місце проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , разом з його батьком, [PERSON] . Сторони дійшли згоди, що матір [PERSON] не сплачує аліменти [PERSON] на утримання сина [PERSON] . Крім того, [PERSON] та [PERSON] визнають та визначають місце проживання малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , разом із її матір`ю, [PERSON] . Сторони дійшли згоди, що [PERSON] зобов`язується сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої дочки, [PERSON] , до досягнення дочкою повноліття, тобто до [INFO] . Відповідач [PERSON] вважає, що наведене підтверджує, що він самостійно виховує та утримує сина [PERSON] , й приймає участь у вихованні та утриманні дочки [PERSON] , й ніколи не ухилявся від своїх батьківських обов`язків. 04 вересня 2023 року представником позивача за первісним позовом через канцелярію суду зареєстровано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій заперечується факт сплати заборгованості за договором позики [PERSON] своїй матері, так як насправді грошові кошти для повернення боргу батькам [PERSON] надала мати позивача [PERSON] [PERSON] . Так як строк для виконання зобов`язань по розписці від 05.08.2012 року закінчувався, за несвоєчасне виконання кредитор міг нарахувати штрафні санкції, це спонукало її, позивача, взяти у борг у своєї матері ці грошові кошти, а та їй подарувала ці гроші, тобто пробачила борг. Таким чином, заборгованість за спірну квартиру була погашена за рахунок її особистих коштів, тому вона має право на більшу частку в квартирі. За таких підстав та з урахуванням норм законодавства щодо спільної сумісної власності та поділу майна подружжя, [PERSON] просила суд у задоволені зустрічного позову [PERSON] відмовити у повному обсязі, первісний позов задовольнити. 28 вересня 2023 року до суду від [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких просив задовольнити зустрічні позовні вимого, а в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі. 22 листопада 2023 року до суду від [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких просив визнати неналежними та допустимими докази, а саме розписку [PERSON] та заяву [PERSON] , а також надійшло клопотання про витребування документів. 23 листопада 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. 17 червня 2024 року представник [PERSON] адвокат Сухецька С.М. звернулась до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи письмових пояснень свідків від 12.06.2024 року. 17 червня 2024 року представник [PERSON] адвокат Огороднік І.М. звернувся до суду з заявою про проведення судового засідання без технічного запису та розгляд без сторін. Також вимоги в позові підтримав. 17 червня 2024 року представник [PERSON] адвокат Сухецька С.М. звернулася до суду з заявою про проведення судового засідання, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Також підтримала зустрічний позов та заперечувала проти первісного позову. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України\~передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05.06.2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис за №372 (а.с.25). Від шлюбу у сторін є двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.26-27). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2020 року по справі №947/2529/20 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішення суду набрало чинності 07.08.2020 року (а.с.28-29). Сторонами в судовому засіданні не заперечувався факт, що 07.08.2012 року між [PERSON] , як пайщиком, та ТОВ «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» було укладено Договір №13/200-6/2 про пайову участь в будівництві об`єкту нерухомого майна, відповідно до умов якого ТОВ «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» зобов`язалося побудувати й здати в експлуатацію другу секцію Об`єкта будівництва - 3-х секційного житлового будинку змінної поверховості з вбудованою поліклінікою та 3-х рівневим підземним паркінгом («Шоста Жемчужина»), розташованого на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і передати у власність пай, а [PERSON] зобов`язувався прийняти пай та сплатити ТОВ «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» суму договору, яка згідно з п.5.1. цього договору складала 416\~482,46 грн. в тому числі 20% ПДВ, що в еквіваленті складало 52\~105,90 доларів США (а.с.103-107). За умовами цього Договору (п.п.2.2. та 2.4.) пай безумовне майнове право на побудоване майно (після здачі другої секції об`єкту будівництва в експлуатацію), яке після державної реєстрації стає правом власності пайщика, а побудоване майно це однокімнатна квартира будівельний номер [ADDRESS] (згідно проектної документації на будівництво об`єкта будівництва), загальною проектною площею 46,90 кв.м., що розташована на 13-му поверсі другої секції об`єкта будівництва. В подальшому, 16.12.2014 року за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на квартиру загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.09.2021 року (а.с.30-31). Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч. 1 ст.61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Судом встановлено, і цей факт не заперечується позивачем за первісним позовом [PERSON] , що для сплати паю за умовами Договору №13/200-6/2 про пайову участь в будівництві об`єкту нерухомого майна від 07.08.2012 року, відповідач [PERSON] отримав від своєї матері [PERSON] позику у розмірі 52\~000,00 доларів США. Відповідно до власноруч написаної розписки в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , вказану грошову суму [PERSON] зобов`язався повернути матері до 05.08.2020 року (а.с.102). Суду надані письмові пояснення свідків від 17.12.2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт передачі грошових коштів [PERSON] у позику, про що була складена відповідна розписка. Свідок [PERSON] пояснила, що грошові кошти у розмірі 52\~000,00 доларів США надавалися у особисту позику сину [PERSON] з метою будівництва квартири для онука [PERSON] , щоб коли він виросте у нього було власне житло. Свідок [PERSON] пояснила, що борг син віддавав особисто, вже після розірвання шлюбу з [PERSON] й будь-яких коштів в погашення суми позики від дружини свого сина вона не отримувала. Суд виходить з того, що позивач за первісним позовом [PERSON] визнала факт отримання її чоловіком [PERSON] позики у сумі 52\~000,00 доларів США у своєї матері для будівництва спірної квартири, й не приймає доводи відповідача [PERSON] , що борг у розмірі 52\~000,00 доларів США вона особисто повернула в серпні 2020 року батькам [PERSON] , позичивши ці кошти у своєї матері [PERSON] , так як наведене не підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що сплата паю за умовами Договору №13/200-6/2 про пайову участь в будівництві об`єкту нерухомого майна від 07.08.2012 року була здійснена не за грошові кошти подружжя й набуте спірне майно квартира загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами\~статті 57 СК України\~ особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;\~\~2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;\~\~3)\~майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;\~\~4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~\~5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Так Верховний Суд України у постанові від 3 червня 2015 р. по справі №6-38цс15 висловив правову позицію: належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не\~тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.\~Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 зазначеного Кодексу вважається застосованою правильно. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 59 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Верховний Суд у постанові по справі № 546/912/16-ц від 24 січня 2020 р. зазначив, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , набута [PERSON] за особисті кошти, є його особистою приватною власністю, а відтак - його позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо придбаного у шлюбі автомобіля MERCEDES-BENZ GLC 250 D, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2143 куб.см.; та його поділу, слід зазначити, що ця вимога [PERSON] не може бути задоволена, оскільки даний транспортний засіб було продано в період шлюбу. У Постанові Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду, від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 суд касаційної інстанції дійшов такого висновку: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач за первісним позовом [PERSON] витратив грошові кошти від продажу в період шлюбу рухомого майна не в інтересах сім`ї та приховав їх від позивачки до суду не надано, а тому вони не можуть бути враховані при поділі спільного майна. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів 1/2 частини у розмірі 832 284 грн. за продаж автомобіля MERCEDES-BENZ GLC 250 D, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2143 куб.см; задоволенню не підлягають. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні первісного позову [PERSON] , у зв`язку з його недоведеністю та відповідно задоволення позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] щодо визнання права особистої приватної власності на квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: approved