Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що 22.10.2019 року між АТ «Альфа_банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №501197793, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 30000 грн. строком на 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 21,99 % річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі та підписаний сторонами. Позивачем виконані умови договору та перераховано на рахунок відповідача кредит в розмірі 30000 грн., проте відповідач свої обов`язки не виконала, не сплатила кредит та в наслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 51614,57 грн. станом на 20.12.2021 рік. 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №501197793 від 22.10.2019 року. Просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №501197793 від 22.10.2019 року в розмірі 51614,57 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила провести розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до поданої заяви просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.10.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] підписана оферта на укладання угоди про надання кредиту №501197793, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої [PERSON] отримала споживчий кредит готівкою в розмірі 30000 грн. під 21,99% річних на 48 місяців. П.1 зазначеної оферти визначена комісійна винагорода за обслуговування кредиту 2.4% від суми кредиту. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання котівки з подальшим зарахуванням на рахунок банку сплачується згідно діючих тарифів банку, а тариф є невідємною частиною договору. Відповідно до наданого позивачем графіку платежів, який є додатком №1 до Угоди про надання кредиту №501197793 від 22.10.2019 року комісія за обслуговування кредиту складає 720 грн. щомісячно. Згідно договору факторингу №4 від 20.12.2021 року АТ «Альфа-Банк» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №5011977963 від 22.10.2019 року, який укладено з [PERSON] . Факт передачі права вимоги також підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 20.12.2021 року до Договору факторингу №4 від 20.12.2021 року, платіжним дорученням №34291 від 20.12.2021 року. Таким чином, судом встановлено, що позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №5011977963 від 22.10.2019 року, який укладено з [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості за кредитом заборгованість відповідача перед позивачем складає 51614,57 грн., з яких, як зазначено позивачем у позові 27298,13 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24316,44 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до вимог\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Проаналізував зібрані у справі докази, оцінив їх в сукупності суд дійшов висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства та кредитного договору, оскільки [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання згідно з умовами договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за винятком якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно роз`яснень п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача),суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд вважає, що позов в частині, визнаній відповідачем, підлягає задоволенню, а тому з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 51614,57 грн. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Матеріали справи містять Договір про надання юридичних послуг від 02.10.2023 року №02/10-23, який укладено між ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та ТОВ «Перший Інвестиційний клуб», додатковий договір №2 до Договору №02/10-23 про надання юридичних послуг від 02.10.2023 року, акт приймання-передачі виконання робіт та платіжна інструкція №16 від 04.01.2024 року, відповідно до якої проведено оплату згідно Договору №02/10-23 про надання юридичних послуг від 02.10.2023 року в розмірі 7100 грн.

Outcome: approved