Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, яку в подальшому уточнив на зміну розміру аліментів на утримання дітей, в обґрунтування якої зазначив, що 06.07.2018 року Брусилівським районним судом Житомирської області було ухвалено рішення, яким були задоволені вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.06.2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач вказав, що після винесення судом цього рішення він уклав шлюб з іншою особою, та від даного шлюбу має ще двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, оскільки його сімейний та матеріальний стан змінився та на його утриманні перебуває ще двоє дітей, то, на думку позивача, це є безумовною підставою для зменшення розміру раніше стягнутих судом аліментів до 1/8 частини з усіх видів його заробітку на кожну дитину. При цьому позивач вважає, що саме така сума аліментів буде достатньою для нормального забезпечення дітей та їх розвитку, надасть можливість йому забезпечувати дітей без заборгованості. Просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей з 1/3 до 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цього рішення законної сили, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.08.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 15.03.2024 року розгляд вказаної цивільної справи було продовжено в порядку загального позовного провадження. Представником відповідачки [PERSON] адвокатом Слівінським В.О. було подано відзив на позовну заяву [PERSON] , за змістом якого відповідачка позовні вимоги останнього не визнає. Вказав, що наявність у позивача в іншому шлюбі ще двох дітей не є підставою для зменшення аліментів на утримання його спільних дітей з відповідачкою, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Крім того, зазначив, що починаючи з лютого 2023 року майновий стан позивача навпаки став стрімко поліпшуватись, зокрема, за період з лютого по вересень 2023 року він отримав офіційний дохід у ВЧ № [NUMBER] в розмірі 217 712, 72 грн. та продовжує його отримувати. При цьому дружина позивача працює вихователем у гімназії та також отримує дохід. Тоді як відповідачка не спроможна у повному обсязі до необхідних потреб забезпечувати утримання їх спільних з позивачем дітей, оскільки має низький рівень заробітної плати ( за останні 12 місяців отримала дохід 163 931, 41 грн., тоді як позивач лише за 7 місяців отримав 217 712, 72 грн.), та цих коштів їй не вистачає для забезпечення належних матеріально-побутових умов для дітей та їх потреб. Крім того, відповідачка має незадовільний стан здоров`я та вимушена витрачати кошти на власне лікування. Вважає, що позивач не довів погіршення свого майнового стану, оскільки сам по собі факт народження інших дітей про це не свідчить. Зазначив, що звертаючись з даним позовом до суду, [PERSON] намагається позбавити своїх малолітніх дітей належного матеріального забезпечення, оскільки їх матір через мізерну заробітну плату не в змозі самостійно забезпечувати їх утримання. Просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 15.04.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Нестеренко М.М. позовні вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві, додатково пояснивши, що з 18.04.2024 року позивач звільнений з військової служби та на даний час не працює, що свідчить про погіршення його матеріального стану. Просив суд позов [PERSON] задовольнити. Представник відповідача адвокат Слівінський В.О. в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] не визнав з підстав, викладених у відзиві на уточнену позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами письмові докази, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 06.07.2018 року у цивільній справі № 275/470/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітній дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме до [INFO] (а.с. 6). Також встановлено, що 19.10.2018 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] ( а.с. 4). Від вказаного шлюбу в [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 5) та [INFO] народився ще один син [PERSON] (а.с. 5 зворот). Крім того, судом встановлено, що станом на день звернення до суду з даним позовом і до 18.04.2024 року позивач [PERSON] перебував на військовій службі в ВЧ [NUMBER] , де отримував заробітну плату, розмір якої за період з лютого 2023 року по грудень 2023 року склав 516 594, 75 грн. (а.с. 83-84). Наказом командира ВЧ [NUMBER] від 18.04.2024 року № 109 [PERSON] звільнено з військової служби у запас на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» через наявність трьох і більше дітей віком до 18 років (а.с. 99). При цьому з зазначеного наказу вбачається, що при звільненні [PERSON] було виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 486% від місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років та щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за період з 01 по 18 квітня 2024 року; виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік, одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмір 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше 25% місячного грошового забезпечення, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учасника бойових дій (14 календарних днів) за 2024 рік; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Дружина позивача [PERSON] працює вихователем в Соловіївському ЗДО «Дзвіночок» та за 2023 рік отримала заробітну плату у розмірі 84 805, 56 грн. (а.с. 65). Також судом встановлено, що відповідачка [PERSON] мешкає сама з дітьми [PERSON] , 2009 р.н., та [PERSON] , 2013 р.н. (а.с. 33), працює з 2017 року молодшою медичною сестрою у Київському геріатричному пансіонаті, за період з вересня 2022 року по серпень 2023 року отримала заробітну плату в розмірі 168 931, 41 грн. (а.с. 29), має захворювання очей (діагноз пресбіопія, катаракта обох очей), з яким проходила хірургічне лікування у лютому 2021 року (а.с. 34-36). Стаття 15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181\~СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першої статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач [PERSON] посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки в нього народилися двоє дітей від іншого шлюбу, а крім того, на даний час він не працює. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Отже, з урахуванням викладеного позивач має не лише зазначити про зміну матеріального становища в бік погіршення, а й надати докази про значну зміну свого матеріального становища, однак суду не надано жодного належного доказу, який би підтверджував суттєву зміну у зв`язку зі зміною сімейного становища матеріального стану позивача [PERSON] , який би впливав на змогу останнього сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. Навпаки, судом встановлено, що після стягнення аліментів матеріальний стан [PERSON] значно покращився, на момент звернення до суду з цим позовом позивач отримував заробітну плату, що значно перевищувала доходи відповідачки. Навіть при звільненні позивач отримав значні грошові виплати, розмір яких не дає підстав вважати, що його матеріальний стан у зв`язку зі звільненням погіршився. До того ж, на думку суду, безробіття позивача є тимчасовим, оскільки доказів існування будь-яких перепон для подальшого працевлаштування, то як якихось вад здоров`я тощо, суду не надано. При цьому, на думку суду, зміна сімейного стану позивача, а саме народження в нього двох дітей в шлюбі зі [PERSON] , сама по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також суд враховує, що з позивача стягуються аліменти у розмірі, визначеному ч. 5 ст. 183 СК України на утримання двох дітей, не перевищують десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Отже, суд вважає, що позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження суттєвого погіршення свого матеріального стану. Визначений судовим рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 06.07.2018 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще двох дітей, та через відсутність у останнього на даний час роботи, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей від шлюбу з відповідачкою [PERSON] та суперечитиме її інтересам. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30 травня 2018 року (справа № 442/7666/15), від 09 червня 2020 року (справа№ 760/9783/18-ц), від 28 травня 2021 року (справа № 715/2073/20) та в багатьох інших. Більш того, у постанові від 16 вересня 2020 року (справа № 5665/2071/19) Верховний Суд зазначив, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. При визначенні розміру аліментів суд прагне не до зрівняльного становища платника та одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зміну розміру аліментів. На підставі ст.ст. 182, 192 СК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та

Outcome: dismissed