Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Генеральний директор КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі КНП »ТОКПЛ» ТОР) [PERSON] звернувся в суд із заявою про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби; суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі, якщо не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від сестри [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] була оглянута лікаремпсихіатром [PERSON] у приймальному відділенні КНП «ТОКПЛ» ТОР об 14 год. 29 хв. 24 червня 2024 року, яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. Також [PERSON] була оглянута комісією лікарівпсихіатрів КНП «ТОКПЛ» ТОР, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Згода особи на госпіталізацію відсутня за станом здоров`я. У зв`язку з неможливістю мати згоду [PERSON] на госпіталізацію через її психічний стан, генеральний директор КНП «ТОКПЛ» ТОР просить винести рішення про його примусову госпіталізацію. В судовому засіданні представник КНП «ТОКПЛ» ТОР Бойчак О. Л. заяву підтримала, просила суд її задовольнити. Законний представник [PERSON] також підтримала заяву про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку її сестри. Прокурор [PERSON] вважає підставною заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку до КНП «ТОКПЛ» ТОР без її згоди та не заперечує щодо задоволення заяви. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив. Як вбачається\~із висновку\~комісії лікарівпсихіатрів,\~пацієнтка [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~поступила на\~стаціонарне лікування\~та обстеження\~в 5-е\~психіатричне відділення\~КНП «ТОКПЛ»\~ТОР 24\~червня 2024\~року об\~14:20\~у супроводі\~сестри з\~діагнозом:\~важка розумова\~відсталість.\~Скерована на\~госпіталізацію черговим\~лікарем приймального\~відділення КНП\~«ТОКПЛ» ТОР\~Рудик Марією,\~у зв`язку\~з погіршенням\~психічного стану: не спить протягом декількох днів, кричить, стукає по стінах, агресивна, б`ється, намагається втекти з дому, відмовляється від їжі і прийому медикаментів. Анамнез життя та хвороби: старша із 2-х дітей. З раннього дитинства відставала в розумовому розвитку, розвивалася із значним запізненням. Народилася від патологічних пологів за допомогою накладання щипців. Навчалася в допоміжній школі-інтернаті в Гримайлові, але закінчила тільки 7 класів, не справлялася з програмою. З того часу весь час вдома під опікою матері. З дитячого віку на Д обліку у психіатра, неодноразово лікувалася в психіатричному стаціонарі за рішенням суду. Являється інвалідом 1 групи, мати є офіційним опікуном (на сьогоднішній день, мати не може бути присутньою в суді, як опікун, оскільки лежача, а також відкрите окреме провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] про звільнення від повноважень опікуна та призначення нового опікуна сестри [PERSON] ). Остання госпіталізація в психіатричний стаціонар з 22.05.2020 по 20.06.2020 року. Змінилася в поведінці останніх декілька днів, не приймає ліки. Психічний статус: Пацієнтка психомоторно розгальмована, голосно кричить, не виконує інструкції, б`ється, проявляє агресію, відмовляється від їжі (розкидає все, б`є посуд, ліки випльовує). Контакту не доступна. Не розуміє, що її запитують, на місці не втримується. Роздягається, нищить постіль. Мислення недорозвинуте. Емоції малодиференційовані. Критика хвороблива. Суїцидальні думки відсутні. Неохайна з фізіологічними відправленнями. Діагноз: важка розумова відсталість. Комісія приходить до висновку, що згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» пацієнтка [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без її згоди, у зв`язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який являє собою її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Відповідно до змісту рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2004 року у справі №2-7605/04, [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною за заявою [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2024 відкрито провадження у справі № 607/9229/24 за заявою [PERSON] , заінтересовані особи [PERSON] , управління соціальної політики Тернопільської міської ради про звільнення від повноваження опікуна та призначення нового опікуна. До призначення судового засідання по суті, направлено матеріали справи в орган опіки та піклування для підготовки подання про узгодження кандидатури нового опікуна. Отож, за встановлених обставин, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального і матеріального права. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 340 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у \~заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медикосоціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаряпсихіатра без судового контролю. Статтею 3\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу» передбачено,\~що кожна\~особа вважається\~такою,\~яка не\~має психічного\~розладу,\~доки наявність\~такого розладу\~не буде\~встановлено на\~підставах та\~в порядку,\~передбачених цим\~Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будьяка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих,або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарівпсихіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Разом з тим, суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: поперше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; подруге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і потретє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Судом встановлено, що станом на день звернення генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота В. В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] є підстави для такої госпіталізації, які встановлені лікарською комісією, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу» та вимогам процесуального законодавства та є необхідною у зв`язку із тим, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби; суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі, якщо не буде надана психіатрична допомога, а обстеження та лікування особи, щодо якої розглядається питання, можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд доходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота В. В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved