Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

06.02.2024 року позивач [PERSON] , через свого представника, звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що у нього та [PERSON] , яка померла [INFO] , є двоє спільні донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.01.2018 року його було позбавлено батьківських прав відносно обох дітей та з того часу опіку за ними здійснювала його мати - [PERSON] . На даний час він переусвідомив важливість своєї участі у вихованні, матеріальному забезпеченні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щиро розкаюється у своїй поведінці в минулому і чітко усвідомлює, що він готовий в належний спосіб виконувати свої батьківські обов`язки. Протягом тривалого проміжку часу до цього він проживає разом зі своїми дітьми та приймає активну участь у їх житті, у тому числі й у фінансовому плані. З 11.10.2023 року він перебуває на військовій службі, однак постійно підтримує зв`язок із сином та донькою, цікавиться їх успіхами та станом здоров`я. Натомість, діти проявляють свою прихильність по відношенню до нього. Поряд з цим, відповідач [PERSON] є літньою особою, з моменту її призначення опікуном [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у неї значно погіршився стан здоров`я, через що їй стало на багато важче виховувати та піклуватися про дітей. Враховуючи наведене, просить суд поновити його батьківські права щодо неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 27.02.2024 року відповідачкою [PERSON] було подано до суду заяву про визнання позову; обставини, наведені у позовній заяві, нею визнаються в повній мірі (а.с. 49). В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначила, що її довіритель змінив свою поведінку по відношенню до дітей близько 3-4 років тому та з того часу почав налагоджувати з ними зв`язок. На даний час позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Відповідачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у позовній заяві, щодо задоволення позову не заперечує. Також суду пояснила, що позивач у справі є її сином. Причиною звернення до суду про позбавлення останнього батьківських право стало те, що [PERSON] зловживав спиртними напоями та фактично самоусунувся від виховання та утримання дітей. Однак, з 2020 року її син перестав зловживати спиртним. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] постійно перебували на її утримання, позивач аліменти не сплачував. На даний час [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечувала, суду пояснила, що у січні 2024 року органом опіки на піклування було проведено обстеження умов проживання дітей за наслідками якого складено висновок про доцільність поновлення батьківських прав [PERSON] щодо його дітей. Під час оформлення вказаних документів було з`ясовано думку неповнолітніх, однак бесіда із самим позивачем не проводилася. Заслухавши пояснення учасників судового провадження та неповнолітніх дітей, стосовно яких вирішується питання про поновлення батьківських прав, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать відповідні свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 9, 10). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , матір неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , - [PERSON] померла [INFO] (а.с. 11). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.01.2018 року в цивільній справі № 161/18203/17 за позовом [PERSON] , яка є відповідачем у даній справі, її сина [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дане судове рішення набрало законної сили 26.02.2018 року, позивачем (у даній справі) не оскаржувалося, а тому має преюдиційне значення при розгляді даного спору (а.с. 12-13). Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх доньки та сина, в школі дітей не відвідує і участі у вихованні не бере. Невиконання останнім своїх батьківських обов`язків підтверджувалося характеристикою Веселівської сільської ради з якої слідує, що [PERSON] батьківські обов`язки не виконує, зловживає спиртними напоями, дебоширить. 27.09.2017 року приватним нотаріусом Луцького міського округу Огей Н.М. посвідчена заява [PERSON] в якій він підтвердив факт ухилення ним від виховання дитини та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Із письмового висновку служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області від 03.11.2017 року, слідує, що позбавлення батьківських прав відповідача щодо його неповнолітніх дітей є доцільним та відповідає їх інтересам. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що відповідач свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітніх сина та доньки, а тому позбавлення його батьківських прав є підставним. У даному позові позивач [PERSON] ставить питання про поновлення його батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , обгрунтовуючи це тим, що на даний час він критично ставиться до своєї поведінки, налагодив зв`язок зі своїми дітьми, які, у свою чергу, виявляють прихильність до нього. Надаючи правову оцінку правовідносинам, які є предметом даного спору, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як передбачено ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Частиною 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частинах 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року). Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно ч. 4 ст. 169 СК України, суд перевіряє наскільки змінилась поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Отже, правовий аналіз норми ч. 4 ст. 169 СК України свідчить, що мати, батько, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Тому суд має перевірити, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Такі обставини потрібно встановлювати через призму якнайкращих інтересів дитини та пріоритету збереження сімейних зв`язків, які можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, зокрема у разі, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі № 755/15903/20, провадження № 61-19707св21. Згідно п. 19 Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особам, позбавленим батьківських прав, статтею 169 СК України надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття або була усиновлена й усиновлення не скасоване чи не визнане недійсним. У разі відмови в задоволенні позову про поновлення батьківських прав повторно звернутися до суду з таким позовом можна лише через один рік із часу набрання відповідним рішенням суду законної сили. При розгляді справ про поновлення батьківських прав судом враховується наступне: -чи сплачувались аліменти на утримання дитини особою, яка звертається з позовом про поновлення батьківських прав, оскільки у разі позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ст. 166 СК України); -чи зверталася особа із позовом про надання права побачення з дитиною, тобто чи були зацікавлені мати/батько у спілкуванні з дитиною (таке право на звернення до суду передбачено ст. 168 СК України); -чи позбулася особа алкогольної чи наркотичної залежності, якщо такі проблеми були, та чи пройшла вона відповідну реабілітацію і лікування; -чи притягалася особа до адміністративної чи кримінальної відповідальності; -чи має особа відповідне житло, чи працевлаштована вона та чи має постійні доходи; -як особу характеризують з місця її роботи та проживання; -чи відновилося спілкування з дитиною та у якій формі (доказами можуть бути спільні фотографії з дитиною, скрін-шоти переписок у вайбері та інше); -чи ставиться позивач критично до своєї поведінки в минулому та чи його зміни не носять короткостроковий характер; -інші обставини, що засвідчують виправлення поведінки позивача та інші умови, за яких було позбавлено батьківських прав. Як було встановлено судом, рішення суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей набрало законної сили 26.02.2018 року. Вказаним рішенням було встановлено, що з боку [PERSON] мало місце злісне ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своїх доньки та сина, яке носило систематичний та триваючий характер. Як вбачається із довідки військової частини [NUMBER] № 2664А від 27.11.2023 року, [PERSON] починаючи з 11.10.2023 року проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] (а.с. 20). У судовому засіданні було встановлено, що проходження позивачем військової служби відбулося внаслідок його мобілізації до лав Збройних Сил України. На підставі поданої [PERSON] заяви від 26.12.2023 року, комісією служби у справах дітей Торчинської селищної ради було здійснено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , де проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] (відповідачка), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний акт. Для дітей створені належні умови для проживання, а їх вихованням займається їх баба - [PERSON] (а.с. 15). Вищевказаний акт не містить жодних відомостей про будь-яку участь позивача у вихованні та утриманні неповнолітніх дітей. 25.01.2024 року Торчинською селищною радою було прийнято рішення «Про затвердження висновку про доцільність поновлення батьківських прав [PERSON] » № 7 від 25.01.2024 року (а.с. 25). Зі змісту вищевказаного висновку слідує, що [PERSON] перебуває на військовій службі з 11.10.2023 року по даний час. За час проходження служби останній зарекомендував себе з позитивної сторони, працює над підвищенням свого професійного рівня, функціональні обов`язки виконує в повному обсязі, поставлені завдання виконує своєчасно, на зауваження реагує спокійно. За місцем проживання характеризується позитивно, він є спокійним, врівноваженим, має активну життєву позицію, скарги на нього відсутні. З листопада 2023 року отримує заробітну плату. До кримінальної відповідальності не притягувався, у розшуку не перебуває, за наданням психіатричної чи наркологічної медичної допомоги не звертався. Вихованням [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] займається їх баба - [PERSON] , умови проживання дітей, їх виховання та розвитку задовільні, останні забезпечені усім необхідним. Неповнолітні письмово висловили свою думку в присутності працівника служби у справах дітей, якою не заперечують щодо поновлення [PERSON] батьківських прав щодо них. На думку Торчинської селищної ради поновлення позивачу батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає їх інтересам (а.с. 26). Частинами 5, 6 ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У даному конкретному випадку суд не приймає до уваги висновок про доцільність поновлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей висновку про доцільність поновлення батьківських прав [PERSON] , затвердженим рішенням Торчинської селищної ради № 7 від 25.01.2024 року (далі - Висновок), з огляду на таке. Так, вищевказаний висновок взагалі не містить жодних відомостей про зміну поведінки [PERSON] , як особи, позбавленої батьківських прав, та зміну обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, а також відомостей про його будь-якого виду участь в житті своїх дітей. Висновок не містить жодних відомостей про участь позивача у вихованні та утриманні дітей, також з його змісту слідує, що створенням належних умов для проживання дітей займається відповідачка. В судовому засіданні представник третьої особи суду пояснила, що [PERSON] на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Торчинської селищної ради присутній не був, його пояснення не заслуховувалися, висновок Органом опіки та піклування зроблений зі слів матері позивача - відповідачки [PERSON] та зі слів дітей. Крім того, в ході розгляду справи допитані в присутності педагога (вчителя німецької мови у [PERSON] ) Климюка О.Л. неповнолітні [PERSON] та [PERSON] надали загальні, не конкретні пояснення щодо участі позивача у їхньому житті, із їх пояснень не можливо встановити про зміну поведінки їх батька та усунення останнім обставин, що були підставою для його позбавлення батьківських прав. Долучені до висновку заяви-згоди неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки думки дітей можуть бути спотворені, мати ознаки навіювання їх бабою - відповідачкою [PERSON] , яка є матір`ю позивача, з якою вони проживають, внаслідок чого такі не можуть прийматися судом як об`єктивні та достовірні. У вказаному Висновку не наведено жодних відомостей щодо з`ясування службою у справах дітей питання, в який спосіб [PERSON] приймає участь у житті своїх дітей, щодо надання ним матеріальної допомоги, та як слідує з його змісту, вихованням неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] займається їх баба - [PERSON] , яка забезпечує належні умови проживання дітей, їх розвитку та утримання. Відтак, висновок про доцільність поновлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей висновку про доцільність поновлення батьківських прав [PERSON] , затвердженим рішенням Торчинської селищної ради № 7 від 25.01.2024 року, є поверхневим та однобічним, не достатньо обґрунтованим у призмі з`ясування якнайкращих інтересів дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності. Матеріали справи не містять жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Долучені до позовної письмові докази стосуються особи [PERSON] , який на момент їх оформлення (видачі) характеризується з позовної сторони. Проте докази, які вказують бодай на намагання позивача в належний спосіб виконувати свої обов`язки по відношенню до дітей в матеріалах справи відсутні. Долучені до матеріалів справи характеристики навчальних закладів, у яких навчаються [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] не містять жодних відомостей, які стосуються позивача [PERSON] та свідчать про його участь в житті дітей (а.с. 23, 24). Натомість, зміст вищевказаних характеристик вказує на ту обставину, що саме відповідачка [PERSON] , яка є опікуном неповнолітніх, займається вихованням обох дітей. Згідно довідки про доходи позивача № 321, виданої 04.12.2023 року військовою частиною [NUMBER] , останній почав отримувати доходи із листопада 2023 року (а.с. 21). Матеріали справи не містять як доказів того, що [PERSON] до листопада 2023 року будь-який проміжок часу отримував будь-якого роду доходи та матеріально забезпечував своїх доньку та сина, так і доказів того, що фінансова допомога позивачем надавалася до моменту звернення до суду з даним позовом. Під час розгляду даного спору, [PERSON] пояснювала, що матеріальним забезпеченням дітей займається саме вона, аліменти позивачем на утримання дітей не сплачуються. Дане твердження ані позивачем, ані його представником належними та допустимими доказами не спростоване. Відтак, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, стороною позивача в ході розгляду справи не було надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, що з моменту виникнення обставин, які стали наслідком винесення заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.01.2018 року в цивільній справі № 161/18203/17 про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та станом на листопад 2023 року позивач хоча б у будь-який спосіб піклувався про фізичний і духовний розвиток своїх доньки та сина, цікавився їх станом здоров`ям, брав участь у їх вихованні та допомагав їм матеріально. Короткостроковий прояв уваги та батьківської турботи особою, яку позбавлено батьківських прав, не дає жодних правових підстав для її поновлення у таких правах. Також суд звертає увагу на ту обставину, що усі долучені до матеріалів докази та, власне, обстеження умов проживання та складення Висновку відбулося після мобілізації позивача (11.10.2023 року) до лав Збройних Сил України, а звернення до суду з даним позов - 06.02.2024 року. Дані обставини, на переконання суду, свідчать про намагання позивача здобути статус, передбачений ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації. Вищевказаною обставиною спричинено визнання відповідачкою заявлених позовних вимог, оскільки остання є матір`ю [PERSON] , яка беззаперечно зацікавлена у використані своїм сином можливості отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а тому таке визнання позову, з огляду на положення ч. 5 ст. 206 ЦПК України, судом не приймається, оскільки воно не відповідає якнайкращим інтересам дітей. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а тому у задоволенні його позову слід відмовити повністю. На підставі положень ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі суд залишає за позивачем. На підставі ст. ст. 19, 169, 171 СК України,

Outcome: dismissed