Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 09.02.2022 [PERSON] особисто отримав від нього грошові кошти у сумі 10300 доларів США. Дані кошти були позичені під розписку, яка була написана власноручно відповідачем, ним особисто підписана. Відповідно до розписки відповідач мав повернути борг у розмірі 10300 доларів США до 01.09.2022. Проте, відповідач вищезазначені кошти вчасно не повернув. 23.09.2022 \~ \~ \~ \~відповідачеві було направлено претензію про необхідність повернення боргу до 30.10.2022. Відповідач особисто отримав претензію та безпосередньо, після її отримання, почав погашати борг. У телефонному режимі відповідач усно повідомив його про готовність погашення заборгованості частинами строком до 01.01.2023. 28.10.2022 відповідачем і справді було погашено частину заборгованості за розпискою на суму 124677,00 грн., що за комерційним курсом на дату переведення коштів (курс 39,58) становило 3150 доларів США. 09.11.2022 відповідачем було погашено частину заборгованості за розпискою на суму 40000,00 грн., що за комерційним курсом на дату переведення коштів (курс 40,55) становило 986 доларів США. 24.11.2022 відповідачем було погашено частину заборгованості за розпискою на суму 41200,00 грн.,що за комерційним курсом на дату переведення коштів (курс 40,65) становило 1014 доларів США). Тобто, разом сума погашених коштів за розпискою відповідача становила 3150+986+1014 = 5150 доларів США. На жаль, після 24.11.2022 інших платежів з боку відповідача по оплаті боргу за розпискою від 09.02.2022 не здійснювалося. Проте, відповідач постійно спілкується та переписується з ним через програми. Станом на дату подачі позовної заяви відповідач лише частково повернув борг. Враховуючи різницю між сплаченим боргом та загальною сумою позичених коштів відповідачу залишається сплатити суму еквівалентну 5150 доларів США. 27.04.2023 відповідачеві було повторно направлено претензію про необхідність повернення боргу до 01.06.2023. Проте, за даними трекінгу відправлень Укрпошти відповідач проігнорував отримання повторної претензії та лист повернувся, як невручений 07.06.2023. На момент звернення до суду, всі його вимоги про погашення заборгованості відповідачем були проігноровані, як і всі неодноразові звернення, сума боргу відповідачем не повернута. Крім того, відповідач повинен сплатити 3% річних (в доларах США) за період з 09.02.2022 по 16.06.2023 в розмірі 208,25 доларів США. Таким чином, загальна заборгованість відповідача в доларах США складає 5150,00 (сума боргу) + 208,25 (3% річних в порядку 625 ЦК України). Просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 5358,25 доларів США з яких: 5 150,00 доларів США - основна сума заборгованості, 208,25 доларів США - 3% річних, а також понесені судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до початку судового засідання надали клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом на надання відзиву не скористався. \~ \~ \~ \~У зв`язку з тим, що позивач та його представник не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд за їх згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до розписки від 09 лютого 2022 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 10300 (десять тисяч триста) долів США у готівковій формі та зобов`язався повернути борг у повному обсязі не пізніше 01 вересня 2022 року. 23.09.2022 [PERSON] на адресу [PERSON] направлено претензію за № 23/09 про необхідність повернення боргу в строк до 30 жовтня 2022 року. Як зазначено позивачем у позовній заяві та не спростовано відповідачем, [PERSON] частково погасив борг у розмірі 5150 доларів США із загальної суми боргу 10300 доларів США. Однак, у зв`язку з припиненням відповідачем погашення боргу, позивачем 27.04.2023 за №27/04 повторно направлено претензію про необхідність повернення залишку заборгованості в строк до 01 червня 2023 року в розмірі 5150 доларів США. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на день подання позовної заяви загальна заборгованість відповідача за розпискою від 09 лютого 2022 року становить 5150,00 доларів США, з яких: 5150,00 доларів США - сума боргу; 208,25 доларів США 3% річних. Доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано. Оригінал розписки знаходиться у позивача . До спірних правовідносин судом застосовані наступні норми права. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 23 жовтня 2019 року (Справа № 723/304/16-ц, провадження № 14-360цс19). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлений факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] в борг грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 10300 доларів США. На підтвердження вказаного факту позивачем надана відповідна розписка. Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам ЦК України. Станом на час звернення позивача до суду, а також на час розгляду справи у суді, встановлено, що відповідачем частково погашено заборгованість в розмірі 5150 доларів США із загальної суми - 10300 доларів США. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики, а також 3% річних є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Також, суд вважає за необхідне у відповідності до с.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 2000,00 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved