Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому, зменшивши позовні вимоги, просило стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , в розмірі 35 940,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 155,21 грн., 3% річних - 286,53 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 24.09.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту № 2967607, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 12 000,00 грн. шляхом перерахування на платіжну картку № [NUMBER] строком на 15 днів, тобто до 09.10.2020, з можливістю пролонгації дії договору. У зв`язку з частковою оплатою заборгованості відповідачем, відповідно до п. 1.4 та п. 4.2. Договору про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020 строк користування кредитом було неодноразово продовжено, останній раз до 19.08.2021. 19.08.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на дев`яносто календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснювала. 03.05.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу №03-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема за Договором про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , про що було повідомлено відповідача шляхом направлення повідомлення на його електронну адресу останньої. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020 становить 35 940,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 12 000,00 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками 23 940,00 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку вказану заборгованість не погасила, позивач змушений звернутись з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 04.01.2024 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 06.11.2024 представником відповідача подано відзив, у якому останній заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, оскільки з наданої довідки ТОВ «ФК КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» не вбачається, що платіжна картка № [NUMBER] належить [PERSON] . На думку представника відповідача, позивачем невірно здійснений розрахунок заборгованості, оскільки нарахування відсотків відбувалось після закінчення строку дії кредитного договору, а тому сума заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020 не може перевищувати 15 258,00 грн. Крім того, зазначив, що позивачем неправомірно нараховано 3% річних та інфляційні витрати за період з 18.11.2021 по 28.12.2023, тобто під час дії воєнного стану. Просив, у разі задоволення позову, зменшити витрати на професійну правничу допомогу. 12.02.2024 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, у якій останній зазначив 24.09.2020 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 2967607 про надання споживчого кредиту. При цьому, процедура укладання кредитного договору з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передбачає такий алгоритм дій особи, яка бажає отримати кредит, відповідно до якого потенційний клієнт заходить на Веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, до укладання договору клієнт має можливість ознайомитись з усіма істотними умовами договору, тобто до підписання Договору про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020 відповідач була ознайомлена з його умовами та погодилась з ними. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Сума заборгованості була розрахована первісним кредитором, відповідно до умов договору. Твердження представника відповідача про те, що відсотки нараховувались поза строками дії кредитного договору, не відповідають дійсності, оскільки кредитний договір був декілька разів пролонгований на підставі п. 1.4 та п. 4.2. Договору, при цьому умовами договору передбачено, що, якщо споживач не бажає продовжувати строк користування кредитом, він зобов`язаний повідомити про це товариство. При цьому, відповідачем вказаних дій здійснено не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача - адвокат Грабовий О.А., подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частинами 12, 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 24.09.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 2967607 про надання споживчого кредиту на суму 12 000,00 грн., строком на 15 днів. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Вказаним договором передбачена знижена процентна ставка у розмірі 1,81% в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 Договору (без пролонгації), а також стандартна процентна ставка у розмірі 1,90 %, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1.-4.6 Договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення (п. 1.5.2 Кредитного договору). Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою, передбаченою п. 1.5.2 Кредитного договору. Підписавши 24.09.2020 договір про надання споживчого кредиту, відповідач взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. Договору). Відповідно до листа ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» № 2000 від 16.05.2022 грошові кошти в сумі 12 000,00 грн. були перераховані ТОВ «Авентус Україна» на платіжну картку № [NUMBER] . Як вбачається з листа АТ «Універсал банк» № БТ/3001 від 01.05.2024, банківська картка № [NUMBER] відкрита АТ «Універсал банк» на ім`я відповідача [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) та на вказану картку 24.09.2020 було здійснено зарахування грошових коштів у сумі 12 000,00 грн. Відповідачем під час судового розгляду не спростовано належними та допустимими доказами те, що грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн. надійшли на її картковий рахунок не від ТОВ «Авентус Україна» у зв`язку з укладеним кредитним договором, а від іншої особи. Отже, ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредит в сумі 12 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , відкриту на ім`я останньої. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року, що розміщених на їх веб-сайті. Договір про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020 укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано 24.09.2020 о 12:42:45 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С487723. При цьому, процедура укладання кредитного договору з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передбачає такий алгоритм дій особи, яка бажає отримати кредит, відповідно до якого потенційний клієнт заходить на Веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, до укладання договору клієнт має можливість ознайомитись з усіма істотними умовами договору, тобто до підписання Договору про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020 відповідач була ознайомлена з його умовами та погодилась з ними. Згідно з приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Таким чином, підписання відповідачем договору шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства. Суд також враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії банку щодо виконання договору не оскаржені, розрахунок заборгованості наданий представником відповідача, спростовується наявними доказами у матеріалах справи, клопотань про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та тілом кредиту і її розміру. При розгляді вказаної справи, суд враховує позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, згідно якої стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення Щодо наданого представником позивача розрахунку, суд зазначає наступне. Відповідно до позиції Верховного суду у цивільній справі №278/2177/15-ц, викладеній у постанові від 17.12.2020, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, якщо він досліджується разом з іншими доказами у сукупності. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020 загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 17.11.2021 становить 35 940,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 12 000,00 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками 23 940,00 грн. При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, що нарахування відсотків поза строком дії кредитного договору, з огляду на наступне. Як вбачається з умов кредитного Договору про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020 його укладено строком на 15 днів, тобто до 09.10.2020. Водночас, пунктом 1.4 Договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Так, відповідно до п. 4.1. Договору строк кредиту може бути, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2.-4.5 Договору. У пункті 4.2 зазначено, що споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно), може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 Договору. Згідно з п. 4.3. Договору пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, він зобов`язаний повідомити про це товариство одним із перелічених способів. У зв`язку з частковою оплатою заборгованості відповідачем, відповідно до п. 1.4 та п. 4.2. Договором про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020 строк користування кредитом було неодноразово продовжено, останній раз до 19.08.2021, оскільки останній платіж здійснено відповідачем 04.08.2021 у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90% в день сумі 4 788,00 грн. Починаючи з 19.08.2021 відповідачем зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів не виконані, а також не укладено угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим кредитний договір відповідно до п. 4.3 було автопролонговано, а проценти за користування кредитними коштами нараховано відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору протягом 90-та днів з моменту виникнення прострочення (19.08.2021 + 90 днів). Як убачається з розрахунку загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за вказаний період станом на 17.11.2021 становить 23 940,00 грн. Про продовження строку дії договору відповідача було повідомлено шляхом направлення на телефон останньої відповідного смс-повідомлення. 03.05.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором було укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому за третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошового зобов`язання та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 03.05.2022, що є Додатком №1 до Договору факторингу № 03-05/2022 від 03.05.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до [PERSON] , загальна сума заборгованості якого за кредитним договором № 2967607 складає 35 940,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 12 000,00 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками 23 940,00 грн. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшли всі права щодо права вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020. Після придбання права вимоги до відповідача позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за Кредитним договором. Таким чином, відповідачем було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020. Договір факторингу № 03-05/2022 від 03.05.2023 у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Що стосується вимог позивача про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних за період з 18.11.2021 по 23.02.2022, тобто за період, який не охоплює введення на території України воєнного стану. Згідно наданого позивачем розрахунку, інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року складають 1155,21 грн., 3% річних за період з 18.11.2021 по 23.02.2022 складають 286,53 грн. Перевіривши правильність нарахування вищевказаних сум, суд погоджується з наданим розрахунком. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 2967607 від 24.09.2020, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , в розмірі 35 940,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 1155,21 грн., 3% річних - 286,53 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд приходить до наступного. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних в розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved