Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

02 листопада 2023 року представник позивача звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 грудня 2023 року, матеріали справи передано за підсудністю до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2024 року матеріали справи передано за підсудністю до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області. Матеріали справи надійшли до суду 25 березня 2024 року. (а.с. 48) Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року у справі № 755/17691/13-ц позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3 250,00 грн. витрат на послуги понесені в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 121 589.00 грн. матеріальних збитків, понесених в наслідок пошкодження автомобіля. Рішення суду набрало законної сили 17 лютого 2014 року. На виконання вказаного рішення суду, 16 квітня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, який у зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань пред`явлено до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, постановою державного виконавця від 25 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44872051. Постановою державного виконавця від 19 червня 2019 року, на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке згідно з законом можливо звернути стягнення. Таким чином, з 05 лютого 2014 року по 23 жовтня 2023 року відповідачем не вчинено жодних дій по виконанню рішення суду в добровільному порядку. В примусовому порядку з відповідача також не стягнуто жодних коштів. Враховуючи викладене, вказане вище рішення суду не виконується протягом тривалого часу, що стало підставою звернення до суду за захистом майнового права позивача, яке полягає у відшкодуванні матеріальних втрат пов`язаних із знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації за користування грошовими коштами, належними до сплати позивачу за рішенням суду. Предметом позову є вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 58 235,84 грн. та 3% річних в сумі 11 233,66 грн. за останні три роки, які передували зверненню до суду, за період з 27 жовтня 2020 року по 26 жовтня 2023 року. (а.с. 2-4) Ухвалою суду від 26 березня 2024 року, відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовчий розгляд. Ухвалою суду від 21 травня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивача надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.73-74) Відповідач \~в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, що підтверджується повернутими до суду поштовими конвертами з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою", а також розміщеним оголошенням на офіційному сайті "Судова влада України". (а.с. 63, 66, 72) В зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ухвали суду від 18 червня 2024 року, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/17691/13-ц провадження 2/755/837/14 від 05 лютого 2014 року частково задоволено позовні вимоги позивача, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3 250,00 грн. витрат на послуги понесені в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 121 589.00 грн. матеріальних збитків, понесених в наслідок пошкодження автомобіля. Рішення суду набрало законної сили 17 лютого 2014 року. (а.с. 13-15) 16 квітня 2014 року, на виконання рішення суду по справі № 755/17691/13-ц, Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист. (а.с.17) Постановою державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції від 25 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44872051 на підставі виконавчого листа № 2/755/837/14 від 16 квітня 2014 року. (а.с. 18) Постановою державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції від 19 червня 2019 року у ВП № № 44872051, виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. (а.с. 20-21) Відповідно до листа Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області від 20 жовтня 2023 року Вих № 181528 - у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 44872051 з примусового виконання виконавчого листа № 2/755/837/14 виданого 16 квітня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 124 839.30 грн.. Згідно відомостей з АСВП кошти по вищевказаному виконавчому провадженню не стягувались. (а.с. 22) Відповідно до розрахунків наданих позивачем заборгованості відповідача станом на 26 жовтня 2023 року складає 124 839,00 грн., відповідно інфляційні втрати за період з 27 жовтня 2020 року по 26 жовтня 2023 року складають 58 235,84 грн., три відсотки річних від простроченої суми заборгованості становить 11 233,66 грн.. (а.с. 23-32) Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року в справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Разом з тим, за змістом статей 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/1 1249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15, від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15 та від 25.05.2016 у справі № 6-157цс16. Враховуючі викладене, суд прийшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними на підставі належних та допустимих доказів наданих позивачем та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору відповідно ст. 141 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved