Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Харківводоканал» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] суму заборгованості за послуги централізованого водопостачання за період з 01.11.2013 року по 31.10.2021 року у розмірі 23\~833,43 грн. та послуги водовідведення за період з 01.03.2010 року по 31.10.2021 року у розмірі 13\~937,83 грн., а також 3% річних у сумі 1051,44 грн., інфляційні витрати у сумі 2759,07 грн., а всього стягнути 41\~581,77 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснюють, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги централізованого водопостачання за період з 01.11.2013 року по 31.10.2021 року у розмірі 23 833,43 грн. та послуги водовідведення за період з 01.03.2010 року по 31.10.2021 року у розмірі 13 937,83 грн. У зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні витрати в розмірі 2759,07 грн. та 3% річних в розмірі 1051,44 грн. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Бабій Л.В. надано відзив на позовну заяву, в якому із заявленими позивачем вимогами не погоджується у повному обсязі з огляду на наступне. Так зазначає, що позивачем не надано доказів про те, що відповідачі споживали комунальні послуги, так само відсутні докази про реєстрацію відповідачів та належність відповідачам квартири на праві власності, починаючи з 2010 року. Крім того, вказує, що позивачем заявлено позовні вимоги поза спливу строку позовної давності. Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що з доводами представника відповідача не погоджується, вважає їх безпідставними. Так, зазначає, що відповідачами частково здійснювались оплати за послуги централізованого водопостачання та водовідведення починаючи з 2010 року, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності. Крім того, вказує, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі, що узгоджується з позицією Верховного Суду від 30.10.2013 року. На підставі викладеного позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Після скасування заочного рішення суду у вказаній справі ухвалою суду від 09.11.2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалою суду від 25.01.2024 року витребувано з Державної міграційної служби у Харківській області інформацію щодо дати, місця та періоду реєстрації [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Витребувано з Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 06.03.2024 року витребувано від Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копії актових записів про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 03.04.2024 року повторно витребувано з Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копії актових записів про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись, представником [PERSON] надано до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області, тобто є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал» за вказаною адресою. Облік нарахувань та оплат за вказані послуги здійснюється за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] в період з 12.12.2019 року по 09.03.2021 року та з 17.03.2021 року по теперішній час. Також, [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 17.03.2021 року по теперішній час, що підтверджується листом від ГУ ДМС України в Харківській області, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів. Крім того, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.12.2023 року вбачається, що квартира [ADDRESS] з 09.03.2021 року належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до п. 5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.2 ст.32 Закону №1875 розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нарахування за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за вказаною адресою проводяться на підставі тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг у відповідності до Закону №1875 та п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630. При проведенні розрахунків зі споживачами до 01.01.2017 року позивачем застосовувались норми водопостачання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водопостачання і водовідведення, та порядку розрахунків» від 09.04.1997 року №256. З 01.01.2017 року підприємством застосовуються норми водопостачання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міського ради «Про затвердження нормативів (норм) водопостачання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 року №901. Згідно ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.22 ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Позивачем зазначено, що внаслідок невиконання зобов`язань, у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 37 771,26 грн. з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2013 року по 31.10.2021 року у розмірі 23 833,43 грн. та за послуги водовідведення за період з 01.03.2010 року по 31.10.2021 року у розмірі 13 937,83 грн. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із простроченням відповідачами зобов`язання, позивачем нараховано 3% річних на суму заборгованості, а також суму витрат від інфляції. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало КП «Харківводоканал», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Разом з тим, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] у період з 12.12.2019 по 09.03.2021 року були зареєстровані [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] та з 17.03.2021 року по теперішній час. З 09.03.2021 року на зазначену квартиру набув права власності відповідач [PERSON] та зареєстрував своє місце проживання у ній 17.03.2021 року. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] починаючи з 17.03.2021 року мають спільне місце реєстрації за адресою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] заборгованість за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 12.12.2019 року по 08.03.2021 року, що за підрахунком суду становить: за послуги централізованого водопостачання у розмірі 6720,35 гривень, заборгованість за послуги централізованого водовідведення у розмірі 3883,30 гривень. Також за цей період з [PERSON] підлягає стягненню 3% річних за підрахунком суду у сумі 437,61 грн. та інфляційні витрати у сумі 1036,53 грн. Так само, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 09.03.2021 року по 16.03.2021 року, що за підрахунком суду становить: за послуги централізованого водопостачання у розмірі 143,40 гривень, заборгованість за послуги централізованого водовідведення у розмірі 159,25 гривень. Оскільки починаючи з 17.03.2021 року відповідачі мають спільне місце реєстрації, з останніх слід солідарно стягнути заборгованість за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 17.03.2021 року по 31.10.2021 року, що за підрахунком суду становить: за послуги централізованого водопостачання у розмірі 4735,25 гривень, заборгованість за послуги централізованого водовідведення у розмірі 2629,15 гривень. Також за цей період з [PERSON] та [PERSON] підлягає солідарному стягненню 3% річних за підрахунком суду у сумі 489,83 грн. та інфляційні витрати у сумі 1502,81 грн. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог. При цьому, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів судового збору на користь держави. На підставі викладеного, ст.256, 257, 267, 319, 322, 525, 526, 530, 625, 626 ЦК України,

Outcome: partial