Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

Заявник у січні 2023 року звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] щодо неї, на строк 6 місяців, встановивши заходи тимчасового обмеження його прав. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що має у приватній власності житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою вона проживає і є зареєстрована. Інші особи, які зареєстровані за даною адресою, відсутні. Заявниця, на протязі тривалого часу, була самотня. В 2022 році вона зустріла чоловіка, [PERSON] , з яким почала співмешкати за адресою: [ADDRESS] . Перший рік сумісного проживання проходив у взаємній повазі та гармонії, але пізніше, [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, у зв`язку з чим у даних відносинах траплялись сварки, ці сварки переростали у вчинення домашнього насилля та нанесення тілесних ушкоджень та погроз відносно неї. [PERSON] має у приватній власності житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , де він і зареєстрований. Заявниця неодноразово намагалась припинити такі відносини, але [PERSON] постійно приходить до її будинку та систематично вчиняє насильство, піднімає на неї руку, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою. Заявниця неодноразово викликала працівників поліції з приводу вчинення насильства. У зв`язку з чим, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Після кожного рішення суду він на далі погрожує їй розправою та впевнений у своїй безкарності. Його агресія щоразу посилюється. При численних розмовах та вмовляннях [PERSON] не наближатися до неї та залишити її у спокої, [PERSON] будь-яким чином не реагує та надалі продовжує здійснювати домашнє насильство, не беручи до уваги навіть постанови суду та складені відносно нього протоколи та тимчасові заборонні приписи. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від вчинення подальшого домашнього насильства щодо заявниці необхідно застосувати більш суттєве та значне покарання у зв`язку із чим вона змушена звернутися до суду. Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. У судове засідання учасники процесу не з`явились, були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи. Фіксування судового засідання не здійснювалось. Представник заявника - адвокат Сікорський М.М. надав заяву про проведення судового засідання без його участі та участі заявниі, вимоги заяви підтримують повністю. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , має у приватній власності житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , набутий на підставі договору дарування житлового будинку від 26.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 680 (а.с.6,7). З 2022 році вона [PERSON] і [PERSON] почали співмешкати за адресою: [ADDRESS] . Перший рік сумісного проживання проходив у взаємній повазі та гармонії, але пізніше, [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, у зв`язку з чим у даних відносинах траплялись сварки, ці сварки переростали у вчинення домашнього насилля та нанесення тілесних ушкоджень та погроз відносно заявниці. Заявниця неодноразово викликала працівників поліції з приводу вчинення насильства. У зв`язку з чим, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності (а.с.16,17,18). Після кожного рішення суду він надалі погрожує їй розправою та впевнений у своїй безкарності. [PERSON] має у приватній власності житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , де він і зареєстрований (а.с.12-14). Відповідно до частин другої та третьої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України (частина восьма статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачуобмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишным чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбіміж собою, незалежновід того, чипроживає (проживала) особа, яка вчинила домашнєнасильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Отже, з аналізу поданих стороною заявником доказів, судом встановлено, що мають місце очевидні ризики продовження заподіяння [PERSON] насильства. Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовнонього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначеноперелікосіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою абоконтактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згіднозі ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Оцінюючи ризики у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидіюдомашньомунасильству» суд також враховує право заявнику у відповідності до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» звернутись із заявою про продовження терміну обмежувального припису та скорочений строк розгляду такої заяви, що визначений ст. 350-5 ЦПК України. Відповідно до ст. 350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Вимогами частини четвертої статті 350-6 ЦПК України визначено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до п.12-1,ч.2, ст.3 Закону України «Про судовийзбір», судовий збір не справляється за заявою про видачу обмежувального припису. На підставі викладеного,

Outcome: approved