Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

В провадженні судді перебуває позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з протягом 25 років 9 місяців пропрацював на підприємстві Відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: з 24.03.1998 р. по 19.07.2005 р. гірник (підземий) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту; з 19.07.2005 р. по 13.08.2012 р. майстер гірничий (підземний) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту; з 13.08.2012 р. по 02.01.2014 р. гірник (підземний) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту; з 02.01.2014 р. по 21.08.2014 р. кріпильник (підземний) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту; з 21.08.2014 р. по 21.12.2023 р. прохідник (підземний) дільниці №35 (прохідницький) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіггал Кривий Ріг». Працюючи прохідником (підземним) з 21.08.2014 р. по 21.12.2023 р. позивач проводив комплекс робіт з проходки та кріплення гірничих виробок, доставки матеріалів, проведення підривних робіт. Згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженим наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 умови праці позивача на посаді прохідника (підземного) віднесено до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі». Працюючи гірником (підземним) позивач підпадав під вплив аерозолю фіброгенної дії. На його робочому місці концентрація аерозолю фіброгенної дії в 2.8 рази перевищувала нормативне значення згідно «Гігієнічних регламенті хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом МОЗ України від 14.07.2020 року №1596. Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення захворювання (отруєння) від 04.03.2024 року підставою професійного захворювання постало те, що під час виконання своїх трудових обов`язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на позивача діяли шкідливі виробничі фактори такі як важкість праці, вібрація, пил. шум. Первинним оглядом медико-соціальною експертною комісією позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% (30 % по радикулопатії, 20% по вібр. хворобі, 10 % - ХОЗЛ, 5% - тугов.). з 15 квітня 2024 року безстроково,та 3 групу інвалідності з 15 квітня 2024 року безстроково. Внаслідок отриманого професійного захворювання, позивач змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання свого здоров`я, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою та постійними болями. Стан здоров`я не дає змоги тривалий час виконувати фізичну роботу довго сидіти в одному положенні. Ночами тривалий час можу не спати із-за болю, постійно користується медикаментами. Попри вік та стан здоров`я позивач не може влаштуватися на роботу, щоб матеріально допомагати сім`ї. Позивач має двох неповнолітніх дітей: син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] , які потребують уваги та спільного проведеній часу. Але через стан здоров`я позивач позбавлений деяких можливостей, які відзначаються на його сім`ї. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання 355000\~гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою суду від 07.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. 23.05.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] , згідно якого останні просить в задоволені позовної заяви [PERSON] до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання у розмірі 355000,00 грн. відмовити у повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що при укладенні трудового договору з позивачем відповідно до ст. 29 КЗпП України йому було роз`яснено його права і обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. А тому позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та пов`язані з цим наслідки. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, на ПАТ «АМКР» відповідно до вимог законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Із наведених Позивачем у своїй позовній заяві обставин не вбачається, яким саме чином ПАТ «АМКР» порушило законні права та інтереси Позивача і, як наслідок, він отримав моральні страждання. Крім того, Позивач не лише знав про шкідливі умови без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, але й свідомо продовжував працювати на таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги, а саме: право на пенсійне забезпечення за списком №1; додаткові відпустки; підвищений розмір заробітної плати; путівки на оздоровлення та інші додаткові блага. Представник відповідача зазначає, що саме безвідповідальне ставлення позивача до свого здоров`я у результаті призвело до встановлення йому професійного захворювання, прогресування його хвороби, погіршення самопочуття та встановлення 65% втрати працездатності за професійним захворюванням. За таких обставин ПАТ «АМКР» вважає вимоги Позивача щодо сплати йому моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, а отже і такими, що не підлягають задоволенню, а сума моральної шкоди, яка заявлена Позивачем, не відповідає засадам розумності та справедливості. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 24.03.1998 року по 21.12.2023 року (а.с. 8-11). Відповідно до п. 12 Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння), затвердженого 26.12.2023 року згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 умови праці [PERSON] 3 класу 3 ступеня «Шкідливі» (а.с. 15, зворот). З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 05.03.2024 року встановлено, що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин. Працюючи прохідником (підземним) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АМКР» в період з 21.08.2014 року по 21.12.2023 року. [PERSON] виконував комплекс робіт з проходки та кріплення гірничих виробок, доставки матеріалів, займався проведенням підривних робіт. Також, працював: з 24.03.1998 р. по 19.07.2005 р. гірником (підземним) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту; з 19.07.2005 р. по 13.08.2012 р. майстром гірничим (підземним) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту; з 13.08.2012 р. по 02.01.2014 р. гірником (підземним) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту; з 02.01.2014 р. по 21.08.2014 р. кріпильником (підземним) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту. Під час виконання своїх трудових обов`язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на [PERSON] діяли шкідливі виробничі фактори такі як важкість праці, вібрація, пил, шум (а.с. 20, зворот). Пунктом 18 вказаного вище Акту встановлено причинний зв`язок виникнення хронічного професійного захворювання з виконанням трудових обов`язків позивачем (а.с. 20, зворот). При первинному огляді медико-соціальною експертною комісією [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності з 15 квітня безстроково у зв`язку з професійним захворюванням та 65% втрати професійної працездатності (а.с. 22,23). Згідно з ст.\~4\~ЗУ «Про\~охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст.\~173\~КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46\~Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 05.03.2024 року підтверджено факт отримання професійного захворювання позивачем саме при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються письмовими матеріалами справи (а.с. 26-39). Виходячи з норм ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Відповідно до ч. 2, 3 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому, при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 200000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2000,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial