Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Чайковська Р.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Сектор опіки та піклування, усиновлення та соціального захисту дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що 27.04.2017 року між [PERSON] та відповідачем, [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . В даний час він звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовом про розірвання шлюбу. За період перебування у шлюбі відповідач зловживала алкогольними напоями, позивач щоразу надавав шанс дружині виправити становище та лікуватися від алкогольної залежності бо хотів зберегти шлюб і вважав, що дитині необхідне материнське піклування, але після того як позивача було призвано до лав ЗСУ, дружина взагалі перестала виходити зі стану алкогольного сп`яніння та ситуація стала просто критичною та не контрольованою і тому, позивач змушений звернутися до суду про визначення місця проживання дитини з батьком у зв`язку з тим, що відповідачка має намір забрати дитину. Їх син, [PERSON] , [INFO] , до призову позивача у ЗСУ був зареєстрований та фактично проживав разом зі позивачем за адресою: [ADDRESS] . В даний час дитина проживає з матір`ю позивача, так як дружина не виконує своїх батьківьких обов`язків. Позивач з 03.02.2023 року і по теперішній час проходить військову службу в лавах Збройних сил України та зарахований до особового складу ВЧ [NUMBER] , має стабільний дохід, що дає йому можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Позивач, як батько, в повному обсязі можу створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У будинку, в якому позивач проживав до призову разом із своїм сином є всі належні умови для того, щоб дитина могла мати здоровий сон, навчатися, гратися. Вищевказаний будинок за адресою: [ADDRESS] належить матері позивача, [PERSON] , [INFO] . Відповідачка мешкає в окремій будівлі, яка знаходиться на одному подвір`ї, але вихованням сина не займається. Крім того, усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. Відповідачка ухиляється від виконання покладеного на неї, згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язку щодо утримання дитини. На даний час відповідачка не надає жодних коштів на утримання сина так як не працює, так як була звільнена за перебування на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння. Відповідачка не сплачує аліменти нікому, непрацездатних батьків не утримує. Позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із дитиною і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] . Стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Чайковська Р.А. в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Третя особа Сектор опіки та піклування, усиновлення та соціального захисту дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради надала суду заяву, в якій просили розгляд справи провести у відсутність її представника, щодо прийнятого рішення покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що родину позивача знає давно, жили по сусідству, зазначила, що родина має дитину, за якою доглядає тільки бабуся та батько дитини. Мати участі у вихованні не приймає, за місцем проживання дитини мати не живе, приїжджала якось до дитини в стані алкогольного сп`яніння, погрожувала, що приїде дитину забере. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що з сім`єю позивача знайома давно, оскільки проживають в одному селі, являється хрещеною матір`ю дитини, також постійно набирають у них воду. Зазначила, що раніше, коли ще відповідачка проживала в селі, то неодноразово бачила її у стані алкогольного сп`яніння, раніше вона працювала в садочку медичним працівником, в подальшому з місця роботи її було звільнено з підстав вживання алкоголю на роботі. Вихованням дитини займається бабуся та батько дитини. Останніх два роки вона не цікавилася дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що знайома з родиною позивача давно, проживають в одному селі. Зазначила, що останні роки [PERSON] стала вживати алкоголь, постійно перебувала в стані алкогольного сп`яніння, всі односельчани з жахом спостерігали за її поведінкою, тим паче, що вона є мамою маленькою дитини, неодноразово йшла по селі в стані алкогольного сп`яніння. Дитиною не займалася взагалі, до садочку, пізніше до школи дитину водили бабуся, та тато, коли він був на місці. Позивач неодноразово звертався до сільського Голови, щоби якось вплинули на відповідачку [PERSON] , з метою щоби вона перестала вживати алкоголь. Зі слів інших осіб, чула що [PERSON] десь в Києві проживає з чоловіком, який раніше був судимий. Станом на зараз дитина проживає з бабусею, утримується за рахунок коштів, які надсилає тато. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що з родиною позивача знайома давно, проживають в одному селі. Зазначила, що одразу як [PERSON] з`явилася у них в селі, ніби жодних питань та претезій до неї не було, пізніше, коли з`явилася дитинка, її все частіше почали помічати в п`яному стані, раніше вона працювала медиком, і був випадок, коли за необхідності приходила до них до дому ставила чоловіку крапельниці. Неодноразово відчувався запах алкоголю, а потім вона взалі перестала приходити. В подальшому чоловік розказував, що бачив [PERSON] вже о 6-й ранку, яка вже прийшла до їхньої спільної знайомої і вони вживали алкоголь у садку. Були випадки, коли дитина була вся у синцях і на запитання: "що сталося?" дитинка каже: "то ми з мамою йшли з велосипедом, та мама була п`яна і ми впали". Також був випадок коли одного разу вона приїхала до [PERSON] додому, вона вже була в стані алкогольного сп`яніння, було 6 годин вечора, і [PERSON] вкладала дитину спати, оскільки сама вже хотіла спати, то дитинка кричила бабусі, щоби вона його забрала, оскільки він не хоче спати, він хоче їсти. Зазначила, що дитина [PERSON] , сам їй розказував, що приїжджала мама ніччю і погрожувала його забрати, і коли хтось до них приходить він одразу на защіпку замикається, боїться що мама його забере. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що знає родину позивачів давно, колись проживала з ними по сусідству, [PERSON] позивач допомогав садити картоплю, зараз переїхала до міста, однак продовжує садити та доглядати городину і в цей час проживає в будинку матері позивача, оскільки вони вже багато років дружать. З [PERSON] також була знайома з першого дня появи [PERSON] у житті [PERSON] . Зазначила, що вихованням та доглядом за дитиною займалася бабуся та батько дитини, [PERSON] майже постійно була п`яна. Були випадки, коли вана з дитиною їхала на велосипеді обов`язково впадуть, у дитини руки збиті, коліна збиті, і він (дитина) її дуже боїться. Свідок зазначила, що їй відомі випадки, коли вона [PERSON] його била, кричала, в садочку вона його била. Також був випадок, коли [PERSON] прийшла до школи, була вже в стані алкогольного сп`яніння, хотіла забрати Вітю, то він побіг до вчительки, схопився за руку і кричав: "визивайте бабусю". Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що працює в РДА радником, в силу своїх повноважень відвідує майже усі заходи, що відбуваються в селі: в садочку, школі. Під час одного з заходів вони з представниками РДА відвідували дитячий садочок в селі (перевіряли котельню), на заході була присутня завідуюча дитячого садочку, також була присутня відповідачка, представники адміністрації звернули увагу на те, що відповідачка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Зазначила, що утримання, вихованням дитини займається бабуся та тато. Був випадок, коли мама з дитиною йшли дорогою з велосипедом, дитина просила маму йти рівніше, бо це дорога, і йому соромно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що проживає біля школи в селі і бачила неодноразово як відповідачка йшла вдень, після роботи до своїх подружок, які також проживають біля школи, а вже потім йшла в стані алкогольного сп`яніння. Вихованням дитини займався тато дитини. Їй також відомо, що тато дитини возив [PERSON] на лікування від алкогольної залежності, однак нічого не вийшло, до вечора [PERSON] вже була п`яна. З попереднього місця роботи [PERSON] звільнили, за те, що остання перебувала на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння, завідуюча дитячим садочком неодноразово її попереджала. Батьки скаржилися, що зранку приводили дитину в садочок, а медсестра з "перегаром", очі червоні. ЇЇ тримали на роботі, оскільки в селі була проблема знайти медичного працівника, а якщо не буде медсестри закриють садочок. В магазин по продукти ходили або бабуся з внуком, або тато з сином. Коли ще раніше вона (свідок) працювала в магазині, бачила, що [PERSON] приходила в магазин п`яна, і коли вони сідали на велосипед з дитиною, вона зачепила його ногою і дитина на її очах впала. Також чула, що при спілкуванні зі своїми друзями [PERSON] казала, що планує приїхати вкрасти дитину ніччю. Одного разу [PERSON] приїжджала в село, однак до дитини вона не доїхала, зустріла своїх друзів, три дні пропила, дитину не бачила і поїхала назад. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду зазначила, що є матір`ю позивача та бабусею дитини. Показала, що коли був син вдома вони там собі проживали, вона не втручалась, коли син пішов на службу до армії хлопчик (онук) залишився бездоглядним. Коли син приходив додому був на ротації, то він заводив і забирав дитину з садочка, коли його не було, тоді вона займалась з дитиною, оскільки в ті рази, коли дитину забирала [PERSON] дитина приходила з обдертими руками, ногами, стегнами, з брудом на одязі. Дитина її (матір) соромилася, тому що [PERSON] (мама) постійно була п`яною. Просив її йти додому і просив щоби вона (мама) йшла лягала спати. Дитина зверталася до тата, щоби він купив йому нову маму. [PERSON] подав на розлучення в зв`язку з тим, що дружина вживає алкоголь. Син коли приїжджає до дому, вони з дитиною нерозлучні, завжди разом. Саме [PERSON] утримує свого сина, він віддав картку банківську їй (свідку) і вона користується грошима на благо дитини. Одного разу [PERSON] сказала дитині, що вона приїде на великій машині і вкраде його, то дитина сидячи у кухні на защіпку закривається, боїться. Одного разу [PERSON] приходила до нього у школу, то він (онук) так злякався і кричав, що "всю школу підняв на ноги". Після того, як мама зникла з життя дитини класний керівник [PERSON] сказав, що він став спокійнішим, добре вчиться (отримує сонечки, молодець написано в зошиті), відвідують додаткові заняття, які оплачує тато. Одного разу приїжджала мама дитини в село, однак до дитини не з`явилась, дитини не бачила. Останній раз вона (мама) приїжджала перед пасхою, зайшла до дитини на п`ять хвилин і вийшла. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного. Спір виник щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. При цьому, частиною 1 статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст.160, ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначають за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначають за спільною згодою батьків і самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначає вона сама. На підставі частин 1 і 2 статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Звернення до суду відбувається шляхом подачі позовної заяви з необхідними документами позивачем (тим з батьків, хто звертається до суду з позовною заявою і бажає, щоб з ним залишилася проживати дитина) до відповідача, тобто іншого з батьків. Позови, про визначення місця проживання дитини пред`являються в порядку цивільного судочинства до суду першої інстанції за зареєстрованим місцем проживання чи місцем перебування відповідача. При розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що сторони перебувають з зареєстрованому шлюбі з 27.04.2017 року. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30.11.2023 шлюб розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. З характеристики учня 1 класу Михайлівської гімназії [PERSON] слідує, що дитина за час навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна. Батько дитини, [PERSON] перебуває в лавах ЗСУ, мати дитини, [PERSON] вихованням дитини не займається, веде аморальний спосіб життя, не приділяє домстатньої уваги навчанню дитини, вихованням дитини займається бабуся, [PERSON] . З довідки Михайлівського ЗДО від 31.10.2023 року слідує, що [PERSON] , [INFO] дійсно відвідував Михайлівський ЗДО, протягом 2022-2023 навчальних років дитина завжди була доглянута, охайна, до кінця січня 2023 року [PERSON] приводив і забирав сина, спілкувався з педагогами, цікавився успіхами дитини, з лютого місяці і до кінця травня 2023 року дитину приводила і забирала в основному бабуся, [PERSON] . З характеристики на [PERSON] , виданою 03.11.2023 року Старостою Михайлівського старостинського округу виконавчого комітету Коростенської міської ради, слідує, що [PERSON] на даний час ніде не праює, зловживає алкогольними напорями, були неодноразові звернення родичів щодо неналежного виконання нею батьківських обов`зків, вихованням сина майже не займається. Суд виходить з того, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6). З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя. Визначення місця проживання дитини з батьком фактично не призводить до зміни місця проживання дитини. Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що відповідач у справі не дбає про здоров`я сина [PERSON] , не бере участі у його вихованні, з огляду на те що наявні ризики для здоров`я та нормального розвитку та виховання дитини в разі проживання її з матір`ю визначення місця проживання дитини з батьком, буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. Стосовно позовних про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.ст.180,182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Згідно ст.80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки судом встановлено, що відповідач матеріально дитину не утримує, суд вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати допомогу в розмірі, передбаченому законодавством на утримання неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповіднодо положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved