Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

26.02.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Шабатін Дмитро Євгенович звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить суд: 1) визнати дії Головного управління національної поліції в Сумській області в особі працівників Краснопільського ВП Сумського РУП щодо неодноразового незаконного притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] та безпідставного вилучення транспортного засобу по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №12022205540000091 від 20.07.2023 незаконними; 2) стягнути з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь [PERSON] , [INFO] , грошові кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у сумі 60300,00 грн. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 29.02.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.03.2024, яке відкладалось до 11.04.2024 та у подальшому у судовому засіданні оголошено перерву до 25.04.2024. Перший відповідач 18.03.2024 подав відзив на позовну заяву, проти позову заперечує, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, вважає таким, що не відповідає дійсним обставинам розмір заявленої представником позивача до стягнення суми моральної шкоди у розмірі 60300,00 грн, також на думку даного учасника факти закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення не тягнуть за собою обов`язкового наслідку у вигляді спричинення особі моральної шкоди, а дії працівників органу досудового розслідування мають оскаржуватись у порядку кримінального судочинства. Другий відповідач 19.03.2024 подав відзив на позовну заяву, проти позову заперечує, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, вважає, що закриття суддею провадження у справах про адміністративні правопорушення не підтверджує протиправності дій працівників правоохоронних органів, оскільки у відповідних рішеннях судді встановлено лише відсутність події та складу адміністративних правопорушень. Крім того другий відповідач вважає, що його безпідставно залучено до участі у даній справі. 11.03.2024 за вх. № 748 представник позивача адвокат Шабатін Д.Є. подав до суду клопотання про витребування доказів, у якому просив суд витребувати з відділу дізнання Краснопільського ВП СРУП ГУНП в Сумській області завірені належним чином копії матеріалів кримінального провадження № 12022205540000091 від 20.07.2023, а саме: постанову про закриття кримінального провадження або інший процесуальний документ про інше процесуальне рішення, прийняте у кримінальному провадженні, який би містив інформацію про прийняте рішення за результатом його розслідування; витребувати з архіву Краснопільського районного суду Сумської області матеріали адміністративних справ № 578/446/23 та № 578/1181/23. Ухвалою суду від 22.03.2024 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано вказані у клопотанні докази. У подальшому, встановивши, що заявником у клопотанні про витребування доказів вказаний невірний номер справи, судом 26.03.2024 було постановлено ухвалу про виправлення описки та витребувано з канцелярії Краснопільського районного суду Сумської області матеріали справи № 592/446/23. Витребувані документи надійшли до суду на виконання вимог судової ухвали від 22.03.2024. 01.04.2024 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій даний учасник справи заперечує проти доводів відповідачів, викладених у відзивах на позов, та наполягає на задоволенні позову, вважає позовні вимоги законними та правомірними, а склад відповідачів вважає таким, що відповідає усталеній судовій практиці. Судовою ухвалою\~від 25.04.2024\~закрито підготовче\~провадження у\~справі №\~578/144/24\~та призначено\~справу до\~розгляду по суті, судове засідання призначено на 17.05.2024 із його проведенням в режимі відеоконференції. Після відкриття судового засідання, призначеного на 17.05.2024, була оголошена повітряна тривога на території Сумської області, що унеможливило початок розгляду справи по суті та судове засідання було перепризначено на 10.06.2024 та у судовому засіданні оголошувалась перерва до 18.06.2024. У судовому засіданні, яке відбулось 10.06.2024, представник позивача позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник першого відповідача підтримала заперечення, викладені у відзиві на позов. Представник другого відповідача підтримала заперечення, викладені у відзиві на позов. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до постанови судді Краснопільського районного суду Сумської області від 01.03.2024 закрито провадження у справі № 592/446/23 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] (позивача у даній справі) за частиною першою статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Із змісту постанови вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 04.01.2023 серії ВАВ №112685, складеного інспектором СРПП ВП №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП Морозом С.Ю., 04.01.2023 о 13 год 00 хв у Сумському районі у смт Краснопіллі по вул. Вокзальній гр. [PERSON] здійснював послуги з надання господарської діяльності, а саме надавав послуги по перевезенню пасажирів на автомобілі MERSEDES-BENZ VITO, номерний знак [NUMBER] (таксі) без відповідної реєстрації як суб`єкт господарювання, чим вчинив правопорушення передбачене частиною першою статті 164 КУпАП. Постанова судді мотивована тим, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що [PERSON] надавав послуги з перевезення пасажирів без відповідної реєстрації як суб`єкт господарювання, проте у протоколі не зазначено, вимоги якого нормативно-правового акту, яким регулюється порядок заняття господарською діяльністю, отримання дозвільних документів, ліцензії, порушив [PERSON] . Крім того у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази, які б підтверджували систематичність, а саме більше трьох разів протягом року, провадження [PERSON] господарської діяльності без реєстрації як ФОП, одержання ліцензії або відповідного дозвільного документу. На підтвердження провини [PERSON] до протоколу було додано фото автомобіля та пояснення [PERSON] , однак ці докази визнані суддею недостатніми для прийняття рішення про вину [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП. Крім того відповідно до постанови судді Краснопільського районного суду Сумської області від 29.09.2023 у справі № 578/1181/23 закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Із змісту постанови вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17.07.2023 серії ВАД № 060550, який був складений інспектором ДОП СП ВП №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП Кривошей О.І. відносно [PERSON] , 17.07.2023 о 21 год 00 хв гр. [PERSON] у [ADDRESS] , а саме поблизу фільтраційного центру зробив плювок в бік [PERSON] , своїми діями порушив громадський порядок та людську гідність, за що передбачена відповідальність за статтею 173 КУпАП. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13.07.2023 серії ВАД № 060559, який був складений інспектором СРПП ВП №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП Морозом С.Ю. відносно [PERSON] , 13.07.2023 о 16 год 15 хв гр. [PERSON] , перебуваючи у громадському місці за адресою [ADDRESS] , висловлювався нецензурною лайкою на адресу гр. [PERSON] , чим порушив громадський порядок і спокій громадян, за що передбачена відповідальність за статтею 173 КУпАП. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 24.07.2023 серії ВАВ № 868481, який був складений ДОП СП ВП №2( с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП Мигаль М.В. відносно [PERSON] , 17.07.2023 близько 23 год 14 хв гр. [PERSON] , перебуваючи у громадському місці біля буд. [ADDRESS] , виражався нецензурною лайкою на адресу гр. [PERSON] , чим порушив громадський порядок і спокій громадян, за що передбачена відповідальність за статтею 173 КУпАП. Постановою Краснопільського районного суду Сумської області від 21.08.2023 адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина [PERSON] за статтею 173 КУпАП об`єднані в одне провадження. Постанова судді від 29.09.2023, якою було закрито провадження у справі, мотивована тим, що у ході розгляду справи суддею був встановлений факт наявності конфлікту між [PERSON] та [PERSON] та відсутності у діях [PERSON] , спровокованих конфліктною ситуацією, хуліганського мотиву та намірів порушити громадський порядок як це визначено статтею 173 КУпАП, не доведено, що дії [PERSON] обумовлені саме хуліганськими мотивами та прагненнями порушити громадський порядок, самоствердитись шляхом ігнорування гідності інших осіб, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП. Крім того суддею встановлено, що долучені до протоколів про адміністративні правопорушення документи не містять достатніх, належних і достовірних доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколах. Також судом у ході розгляду справи встановлено, що ухвалою слідчого судді від 25.07.2023 у справі № 578/1180/23 відмовлено у задоволенні клопотання дізнавача СД\~ВП №2\~(с.\~Краснопілля)\~Сумського РУП\~ГУНП в\~Сумській області\~старшого лейтенанта\~поліції Мусієнко\~Ірини Богданівнипро арешт майна та тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №12023205540000091від 20.07.2023 постановлено негайно повернути особі, у якої воно було вилучено [PERSON] . Зокрема слідчим суддею було встановлено, що «19.07.2023 у період з 14.57 до 16.02 в смт Краснопілля Сумської області, Сумського району поруч озера «Грузна» при виїзді з смт Краснопілля на автомобільній дорозі виявлено т.з MERCEDES-BENZ\~VITO 111 CDI, ідентифікаційний номер [NUMBER] , білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , рік випуску 2003 власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 21.01.2022 є [PERSON] . При огляді салону автомобіля виявлено у передній частині під сидінням кріплення у вигляді бардачку, на якому виявлено номер WDF 63960113013447 зі слідами корозії, вигорівшої фарби та вторинного окрасу, поряд з номером наявні сліди зварювання та царапини. При огляді відділення з мотором у даному транспортному засобі не виявлено відповідного номеру, що являє він-код. У подальшому вказаний автомобіль вилучено, опечатано та поміщено на спеціальний майданчик ВП №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області. Виявлене також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 21.01.2022 на ім`я [PERSON] . У подальшому вказане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вилучено, поміщено до спец.пакету №4431897 та долучено до матеріалів кримінального провадження. Власником транспортного засобу є громадянин [PERSON] . З пояснень [PERSON] встановлено, що керує ТЗ близько року, право керування підтверджує технічним паспортом, за час керування ніяких ремонтних чи зварювальних робіт не проводив і йому невідомо чи має бути він-код спереду біля фільтру салона. Відповідно до постанови дізнавача про визнання предмету речовим доказом та передачу на зберігання від 20.07.2023, дізнавач постановив про визнання речовими доказами автомобіль марки MERCEDES-BENZ\~VITO 111 CDI, ідентифікаційний номер [NUMBER] , білого кольору, д.н.з. [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу». Ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на вилучений у [PERSON] транспортний засіб мотивована відсутністю доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри щодо володільця транспортного засобу [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого статтею 290 КК України, оскільки як вбачається з протоколу огляду від 19.07.2023, біля номера кузова виявлені подряпини, що не свідчить про знищення, підробку або заміну ідентифікаційного номера. Добровільної згоди [PERSON] на проникнення до ТЗ матеріали провадження не містять, до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку у даному кримінальному провадженні уповноважені особи не звертались, тому, відповідно до положень частини третьої статті 233 КПК України протокол огляду місця події від 19.07.2023 визнаний недопустимим доказом, а вилучення транспортного засобу автомобіля марки MERCEDES-BENZ\~VITO 111 CDI, ідентифікаційний номер [NUMBER] , білого кольору, д.н.з. [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу визнано незаконним. Автомобіль перебуває у володінні [PERSON] , відносно якого не було внесено відомості до ЄРДР, йому не повідомлено про підозру, тому позбавлення останнього права володіння, користування та розпорядження майном буде суперечити\~Основному Закону\~України та практиці ЄСПЛ. 25.07.2023 позивач звернувся до дізнавача СД ВП № 2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області із заявою про негайне повернення йому вилученого 19.07.2023 транспортного засобу. 10.08.2023 до ЄРДР внесені відомості за фактом невиконання працівниками поліції Краснопільського ВП № 2 ГУНП в Сумській області ухвали слідчого судді Краснопільського районного суду Сумської області про повернення майна. Постановою дізнавача СД ВП № 2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 19.09.2023 закрито кримінальне №12023205540000091від 20.07.2023 за ознаками кримінального проступку, передбаченого статтею 290 КК України за відсутністю події кримінального правопорушення. З постанови дізнавача вбачається, що 14.08.2023 на виконання ухвали слідчого судді від 25.07.2023 транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ\~VITO 111 CDI, д.н.з. [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 21.01.2022 було повернуто [PERSON] , про що складено відповідну розписку. Позивач вважає, що неодноразове безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності працівниками поліції, а також незаконні дії працівників органу досудового розслідування призвели до безпідставного позбавлення його права користуватись транспортним засобом, змусили позивача нести витрати по проїзду до місця проведення досудового розслідування та суду, а також нести витрати на правову допомогу, завдали позивачеві моральної шкоди, що виразилась у зміні звичного укладу життя, порушенні нормальних життєвих зв`язків, позивач тривалий час залишався у стані невизначеності щодо правових наслідків та відповідальності за чуже вилучене у нього майно, у нього погіршились відносини з оточуючими, він повинен був виправдовуватись перед родичами, друзями, колегами, у нього погіршився стан здоров`я. Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом з метою визнання дій працівників поліції незаконними та відшкодування завданої йому працівниками поліції моральної шкоди. Розглянувши позовні вимоги, суд зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного проведення у ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22), від 14 грудня 2022 року у справі № 201/7848/21 (провадження № 61-5118св22) та інших. Відтак суд доходить висновку, що у даній справі наявні правові підстави для відшкодування позивачеві моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівників органу поліції, які неодноразово безпідставно складали відносно нього протоколи про адміністративні правопорушення. На думку суду позивачем доведений факт спричинення йому моральних страждань внаслідок неодноразового складання відносно нього протягом нетривалого проміжку часу майже ідентичних за змістом протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема три з чотирьох протоколів складені за статтею 173 КУпАП. У ході розгляду справи судом були оглянуті матеріали справ № 592/446/23, № 578/1181/23, витребуваних за клопотанням представника позивача, з яких можна встановити, що позивач у ході розгляду суддею вказаних справ був змушений доводити свою невинуватість як перед судом, так і перед родичами та знайомими, користуватись послугами захисника, нести додаткові витрати на оплату його послуг, а також на проїзд від місця проживання до с-ща Краснопілля, при цьому безпідставність складання протоколів відносно позивача була встановлена за результатом розгляду цих справ у постановах судді. Разом з тим суд не приймає до уваги надану представником позивача у якості доказу довідку № 10236 військово-лікарської комісії, оскільки вона не доводить факту спричинення позивачеві моральної шкоди внаслідок його безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності та незаконного позбавлення транспортного засобу, а лише свідчить про наявність підстав для виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я. Також суд погоджується з твердженнями позивача про те, що тривале невиконання органом досудового розслідування вимог ухвали слідчого судді щодо негайного повернення йому вилученого транспортного засобу призвело до додаткових психологічних навантажень, змусило вчиняти дії, пов`язані зі зверненням за захистом свого права користування майном, оскаржувати дії працівників поліції, нести додатковий негативний тягар доведення своєї невинуватості у інкримінованих позивачеві правопорушеннях перед суспільством, родичами, колегами, знайомими, при цьому позивач був позбавлений можливості користуватись транспортним засобом, незаконно вилученим у нього протягом тривалого часу. Однак слід зазначити, що оскільки під час розгляду протоколів про адміністративні правопорушення у суді суддею було встановлено відсутність складу адміністративних правопорушень, інкримінованих [PERSON] та констатовано неправомірність дій працівників поліції по складанню адміністративних матеріалів, відсутні підстави для повторного визнання незаконними дій поліцейських в частині неодноразового притягнення позивача до адміністративної відповідальності у межах даної справи, відтак відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання незаконними дій ГУНП в Сумській області в особі працівників Краснопільського ВП Сумського РУП щодо неодноразового незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Що стосується позовної вимоги щодо визнання незаконними дій ГУНП в Сумській області в особі працівників Краснопільського ВП Сумського РУП щодо безпідставного вилучення транспортного засобу у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12022205540000091 від 20.07.2023, суд з урахуванням правових висновків, наведених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/2004/18, від 30.01.2019 у справі № 234/19443/16-ц, від 22.04.2019 у справі № 236/893/17, зазначає, що вимоги про визнання незаконним дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях мають вирішуватись за правилами КПК України, оскільки саме кримінальним процесуальним законом визначений спеціальний порядок розгляду скарг, які позивачем заявлені у порядку цивільного судочинства. Відтак провадження у справі у частині позовних вимог про визнання незаконними дій ГУНП в Сумській області в особі працівників Краснопільського ВП Сумського РУП щодо безпідставного вилучення транспортного засобу у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12022205540000091 від 20.07.2023, підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, відповідно до якого суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Щодо розміру заявленої до стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Як вбачається із змісту позову та наголошено представником позивача у судовому засіданні, позивач просить суд стягнути на свою користь 60300,00 грн моральної шкоди за 9 (дев`ять) повних місяців, протягом яких він був незаконно позбавлений права користування транспортним засобом, а також протягом яких на розгляді у суді перебували складені відносно нього чотири протоколи про адміністративні правопорушення за статтями 173, 164 КУпАП. Даний розрахунок здійснений позивачем із розрахунку розміру мінімальної заробітної плати 6700 грн та з урахуванням того, що початок перебігу строку нарахування розрахований позивачем з моменту складання протоколів про адміністративні правопорушення до моменту винесення суддею постанов про закриття провадження у справах (за кожним протоколом окремо), а також з моменту вилучення у позивача транспортного засобу до моменту його фактичного повернення. Так згідно розрахунку, наведеного у позові, за протоколом про адміністративне правопорушення, складеним відносно [PERSON] 04.01.2023 за статтею 164 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі постанови судді від 01.03.2023, загальний строк перебування під судом складає 1 місяць 24 доби; за протоколом про адміністративне правопорушення, складеним відносно [PERSON] 13.07.2023 за статтею 173 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі постанови судді від 29.09.2023, загальний строк перебування під судом складає 2 місяці 16 діб; за протоколом про адміністративне правопорушення, складеним відносно [PERSON] 17.07.2023 за статтею 173 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі постанови судді від 29.09.2023, загальний строк перебування під судом складає 2 місяці 12 діб; за протоколом про адміністративне правопорушення, складеним відносно [PERSON] 24.07.2023 за статтею 173 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі постанови судді від 29.09.2023, загальний строк перебування під судом складає 2 місяці 5 діб; 19.07.2023 у [PERSON] був вилучений транспортний засіб, який перебував у його користуванні, який у порушення ухвали слідчого судді від 25.07.2023 був повернутий позивачеві лише 14.08.2023, строк незаконного вилучення майна становить 25 діб. Таким чином на думку позивача загальний строк перебування під судом та без транспортного засобу через його незаконну виїмку становить 7 місяців 82 доби, тобто 9 повних місяців та 22 доби, а тому моральна шкода, завдана позивачеві, підлягає відшкодуванню за 9 повних місяців із розрахунку 6700 грн за кожен місяць. Водночас суд не може погодитись із такими розрахунками позивача з огляду на таке. Як вже зазначалось вище, відповідно до статей 2, 4\~Закону України\~«Про відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом, виникає у випадках, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення, незаконного проведення у ході кримінального провадження обшуку, виїмки. На підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 1\~цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу, незаконного проведення у ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення штрафу.\~\~ Разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду неможна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Врахувавши встановлені у даній справі обставини, суд дійшов висновку, що здійснення провадження у справах про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які в подальшому закриті суддею за відсутністю складу адміністративних правопорушень, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказані провадження. Несвоєчасне повернення вилученого у позивача у ході кримінального провадження транспортного засобу, незаконність вилучення якого встановлена в ухвалі слідчого судді, також свідчить про порушення прав позивача. Разом з тим суд вважає помилковим розрахунок позивача в частині його перебування під судом під час розгляду справ за окремо за кожним із трьох протоколів про адміністративні правопорушення, складених відносно позивача за статтею 173 КУпАП. Як встановлено судом, 03.08.2023 до Краснопільського районного суду Сумської області після доопрацювання надійшов протокол серії ВАД № 060550 від 17.07.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина [PERSON] за статтею 173 КУпАП (справа №578/1181/23, провадження № 3/578/ 648/23 ). 24.07.2023 до Краснопільського районного суду Сумської області надійшов протокол серії ВАД № 060559 від 13.07.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина [PERSON] за статтею 173 КУпАП (справа №578/1194/23, провадження № 3/578/ 622/23 ) 26.07.2023 до Краснопільського районного суду Сумської області надійшов протокол серії ВАВ № 868481 від 24.072023 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина [PERSON] за статтею 173 КУпАП (справа №578/1212/23, провадження № 3/578/ 655/23). 18.08.2023 від [PERSON] надійшла заява про об`єднання даних справ в одне провадження. Постановою\~судді від\~21.08.2023\~об`єднано в\~одне провадження\~адміністративні справи\~№578/1181/23,\~провадження №\~3/578/\~648/23;\~№578/1194/23,\~провадження №\~3/578/\~622/23\~та №578/1212/23,\~провадження №\~3/578/\~655/23,\~та присвоєно\~об`єднаній справі\~ЄУН №578/1181/23, провадження № 3/578/ 648/23. Постановою судді від 29.09.2023 закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за статтею 173 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (у межах справи прийнято рішення за наслідками розгляду усіх трьох протоколів про адміністративні правопорушення). Враховуючи наведене суд вважає вірним розрахунок строку перебування позивача під судом під час розгляду вказаної вище справи з моменту складання першого з протоколів 13.07.2023 по момент винесення суддею постанови про закриття провадження у справі, у межах якої розгляд протоколів був об`єднаний тобто до 29.09.2023. Таким чином вірним строком перебування позивача під судом є 2 місяці та 16 діб. Також суд погоджується з тим, що за протоколом, складеним 04.01.2023 відносно позивача за статтею 164 КУпАП, він перебував під судом 1 місяць та 24 доби, оскільки провадження у цій справі закрито суддею відповідно до постанови від 01.03.2023. Крім того вірним є розрахунок позивача в частині того, що він протягом 25 діб був незаконно позбавлений права користування транспортним засобом, вилученим у нього. Таким чином загальний строк, протягом якого позивач має право на компенсацію моральної шкоди, становить 5 повних місяців та 5 діб (2 місяці та 16 діб+1 місяць та 24 доби+25 діб). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Слід зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.08.2022 у справі № 521/8508/18 (провадження № 61-8995св21) вказано, що «законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.06.2022 у справі № 607/11828/17 (провадження № 61-17142св19) зазначено, що «Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування». У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 346/5428/17 зазначено, що «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування». Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), де зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), постановах Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03.03.2021 у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20), від 08.05.2024 у справі № 607/1009/23 (провадження № 61-12809ск23). Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 42,6 гривні, з 1 квітня - 48 гривень. Відтак враховуючи, що на момент розгляду справи судом розмір мінімальної заробітної плати становить 8000 грн, суд доходить висновку, що позивачеві підлягає компенсації 40000 грн моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій працівників поліції. На думку суду такий розмір компенсації моральної шкоди відповідає загальним засадам розумності, справедливості, пропорційності, а також ураховує тривалість провадження у справах про адміністративні правопорушення та тривалість позбавлення позивача права користування транспортним засобом, необхідність зміни звичного життєвого стану позивача та витрачання часу, коштів на відновлення своїх прав, репутації. Щодо суб`єктного складу учасників справи та порядку компенсації моральної шкоди позивачеві суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 48\~ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду\~від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.112019 у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11.11.2020 у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 09.12.2020 у справі № 9901/613/18 (пункт 79)). Враховуючи, що заміна відповідача чи виключення особи зі складу відповідачів у справі здійснюється судом лише на підставі відповідного клопотання позивача, а позивач наполягає на тому, що склад відповідачів визначений ним відповідно до усталеної судової практики, відтак у суду відсутні підстави за власною ініціативою виключати другого відповідача із складу учасників справи. Разом з тим суд вважає за доцільне зазначити, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати\~\~Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170\~ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.07.2022 у справі № 757/24363/20 (провадження № 61-20822св21) зазначено, що: «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170\~ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. […] ухваливши правильне по суті судове рішення про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суди не звернули увагу, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Тому резолютивну частину рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення на користь [PERSON] грошової компенсації моральної шкоди належить змінити». Відтак компенсація моральної шкоди, завдана позивачеві незаконним діями працівників поліції підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача відповідних коштів з Державного бюджету України. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 40000 грн у рахунок компенсації моральної шкоди, завданої позивачеві працівниками правоохоронних органів, що цілком відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості та враховує обставини справи, характер і обсяг завданих позивачеві моральних страждань.

Outcome: partial