Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

01 червня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2022 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Місце проживання їхніх дітей вони узгодили між собою у мирний спосіб. Даним судовим рішенням визначено юридичне місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері, а доньки [PERSON] , [INFO] , - з батьком. Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем разом вирішили, що дочці [PERSON] буде краще почати життя та навчання за кордоном, після чого відповідач виїхав з нею та зі старшою повнолітньою донькою [PERSON] в США. Донька [PERSON] проживала з відповідачем у США з кінця листопада 2022 року по січень 2023 року (18 листопада 2022 року вилетіла з Польщі, 21 січня 2023 року прилетіла у Польщу назад і 22 січня 2023 року повернулась в Україну). Отже, в результаті, в силу особистих конфліктів між відповідачем та дочкою, відповідач посадив її на літак, доправив її до Польщі, де дитину зустріла чужа їй людина, нічого не узгодивши із позивачем і не попередивши, дочку посадили на автобус та відправили саму в Україну. З того часу позивач з дітьми проживають разом за однією адресою: [ADDRESS] . Діти повністю перебувають на її утриманні, відповідач від добровільної матеріальної участі та виховання дітей самоусунувся і вважає, що це тепер виключно відповідальність позивача. [PERSON] перебуває у США легально та офіційно працевлаштований. Точних відомостей з приводу місця його роботи та розміру його доходу у позивача немає. У свою чергу, позивач є фізичною особою-підприємцем, її дохід з січня по квітень 2023 року складає 67500 грн. Позивач зазначає, що відповідач є здоровим та працездатним, працює за кордоном, інших осіб на утриманні не має, а тому має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/3 від свого заробітку (доходу) на утримання двох неповнолітніх дітей щомісяця до досягнення ними повноліття. За таких обставин позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 1-2). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 червня 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 17-18). Ухвалою суду від 05 червня 2023 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 19-20). Ухвалою суду від 24 липня 2023 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, буд. 26, м. Київ, 01601) інформацію про перетин Державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , за період з 01 листопада 2022 року по дань надання відповіді, вказавши, в якому напрямку здійснювався перетин кордону останнім, дату перетину кордону, пункт перетину, місце призначення за межами України, мету перетину державного кордону України (робоча віза чи туристична) (а.с. 36-37). 23 серпня 2023 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем по справі. Під час шлюбу в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинилися з 2021 року. Позивач проживала окремо від відповідача та двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , які за власним бажанням залишилися проживати з батьком. Позивач практично не брала участі у вихованні та утриманні доньок протягом двох років, їй було байдуже до їх потреб та проблем, не надто цікавилася станом їх здоров`я, хоча в [PERSON] є суттєві проблеми зі здоров`ям, які проявляються у вигляді епілептичних нападів. У зв`язку із початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та з метою забезпечення проживання дітей у безпечному для них місці відповідачем було прийнято рішення про виїзд разом з дітьми за кордон. Позивач не заперечувала щодо виїзду дітей за кордон, оскільки їй байдуже на їх подальшу долю. Однак офіційну згоду на це вона дала лише після того, як відповідач виконав її ультиматум: відмовився на її користь від належної йому частки у спільно набутому майні - магазині-пекарні «ДОБРИЙ», розташованому за адресою: [ADDRESS] . Поки відбувалися ці перипетії у старшої дочки [PERSON] закінчився термін дії дозвільних документів на в`їзд до Сполучених Штатів Америки, куди відповідач планував виїхати із доньками. За таких обставин 16 листопада 2022 року відповідач з молодшою донькою [PERSON] виїхав до США, де з метою утримання сім`ї влаштувався на роботу, а старшій доньці [PERSON] почав повторно оформляти дозвільні документи. Перебуваючи в абсолютно новому для неї середовищі, [PERSON] банувала за звичним для неї життям, що відобразилося на її психологічному та моральному стані. Ніяких сварок чи непорозумінь з [PERSON] , як то стверджує позивач у позовній заяві, у відповідача не було. Відповідач любить своїх дітей, утримує їх матеріально, дбає про їх гармонійний розвиток, завжди прислуховується до побажань доньок та ставиться з повагою і розумінням до прийнятих ними рішень. Зважаючи на обставини, які склалися в житті [PERSON] , вона самостійно прийняла рішення про повернення в Україну. Водночас відповідач намагався переконати її змінити своє рішення, однак [PERSON] наполягала на поверненні в Україну. [PERSON] просила позивача зустріти її в аеропорту в Польщі, куди б вона прилетіла з США, на що остання відповіла відмовою. Більше того, позивач повідомила рідній доньці, що не бажає, щоб вона проживала з нею. [PERSON] сприймає позивача як маму, як рідну людину, і не розуміє чому її мама так негативно до неї ставиться та не бажає з нею жити. Незважаючи на прохання відповідача та негативне ставлення до неї позивача, 21 січня 2023 року під доглядом бортпровідника авіакомпанії [PERSON] прилетіла до Польщі, де її в аеропорту зустріла рідна сестра [PERSON] , а не чужа людина, як то стверджує у позовній заяві позивач. Після приїзду до міста Івано-Франківська [PERSON] була змушена проживати деякий час у бабусі - матері відповідача, оскільки позивач не пускала її додому, мотивуючи це тим, що разом із нею проживає доглядальниця [PERSON] і їм усім буде тісно проживати разом. [PERSON] змогла повернутися у квартиру, де проживає мати, лише за її відсутності, коли у помешканні перебували тільки доглядальниця і [PERSON] . Водночас позивач наполягала на тому, щоб донька проживала з бабусею, що підтверджується копіями знімків екрана з перепискою позивача з донькою [PERSON] . Перебуваючи у США, відповідач намагається матеріально забезпечувати [PERSON] , яка тимчасово проживає з позивачем. Зважаючи на бажання дочки, відповідач повторно оформляє дозвільні документи для її повернення до США. Позивач, незважаючи на інтереси [PERSON] та її бажання, чинить перешкоди для отримання донькою посилок від відповідача необхідними для дитини речами, наголошуючи на можливості надання допомоги відповідачем виключно у грошовій формі. Як з`ясувалося пізніше, позивач, ще задовго до розлучення, будувала свої стосунки з іншим чоловіком, від якого [INFO] народила сина [PERSON] . [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за заявою позивача шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Судом також визначено місце проживання дітей: [PERSON] - з позивачем [PERSON] , а [PERSON] - з відповідачем [PERSON] . На той час вже повнолітня донька [PERSON] залишилася проживати з відповідачем. Позивач не заперечувала, щоб її доньки проживали окремо від неї з батьком, а от стосовно сина [PERSON] наполягала на його проживанні з нею. Більше того, вона сама наполягала на такому визначенні місця проживання дітей. 15 вересня 2022 року медико-генетичним центром «МАМА ПАПА» проведено аналіз ДНК на батьківство відповідача стосовно [PERSON] , [INFO] . Виходячи з результатів дослідження № 36010, [PERSON] виключається як біологічний батько тестованої дитини [PERSON] . Відповідач довідався про те, що не є біологічним батьком [PERSON] лише після проведення згаданого лабораторного дослідження ДНК, внаслідок чого ним подана зустрічна позовна заява до Івано-Франківського міського суду з вимогою про виключення з актового запису про народження. За таких обставин просить у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити (а.с. 46-50). 23 серпня 2023 року представником [PERSON] адвокатом Данилівим Юрієм Миколайовичем подано до суду зустрічну позовну заяву, в якій вказує, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2006 року по 22 вересня 2022 року, який був розірваний рішенням суду 22 вересня 2022 року. Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . 15 вересня 2022 року медико-генетичним центром «МАМА ПАПА» проведено аналіз ДНК на батьківство позивача стосовно [PERSON] , [INFO] . Виходячи з результатів дослідження №36010, [PERSON] виключається як біологічний батько тестованої дитини [PERSON] . Позивач довідався про те, що не є біологічним батьком [PERSON] лише після проведення згаданого лабораторного дослідження ДНК. За таких обставин позивач виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , громадянина України, як батька з актового запису №1323, вчиненого 31 травня 2029 року Івано-Франківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 91-94). Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23 серпня 2023 року матеріали зустрічного позову передано головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 98). 07 вересня 2023 року [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якому просить про задоволення заявлених нею позовних вимог, також зазначила, що не заперечує проти результату аналізу ДНК (а.с. 100-102). Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Об`єднано в одне провадження цивільну справу № 344/9784/23, провадження №2/344/2406/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та цивільну справу № 344/15505/23, провадження №2/344/3173/23 за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини. Надано справі загальний номер № 344/9784/23, провадження №2/344/2406/23. Здійснено перехід від розгляду справи за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження (а.с. 132-133). Ухвалою суду від 30 листопада 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 145-147). Ухвалою суду від 30 квітня 2024 року залучено до участі у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, буд.25 (а.с. 163-166). У судове засідання позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом не прибула, але позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, щодо задоволення зустрічного позову не заперечувала, просила слухати справу у її відсутності (а.с. 177). Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 175-176). Відповідач та представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом у судовому у судове засідання не з`явилися, але представник відповідача подав заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі, щодо вимог первісного позову про стягнення аліментів, просив такі вимоги задовольнити частково та стягувати аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн (а.с. 178). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не прибув, подано до суду заяву про слухання справи у відсутності представника відділу (а.с. 174). Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії довідок про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] разом із дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4, 7, 11). Батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 5-6). 22 вересня 2022 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, що набрало законної сили 24 жовтня 2022 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Визначено юридичне місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , - місце проживання матері. Визначено юридичне місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , - місце проживання батька (а.с. 8-9). [PERSON] , [INFO] , має паспорт для виїзду за кордон (а.с. 10, 14-15, 113-115). [PERSON] працює та отримує дохід, є фізичною особою-підприємцем (а.с. 12-13). Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] перетинав державний кордон України у період з 01 листопада 2022 року по 02 серпня 2023 року (а.с. 40-41). [PERSON] перераховував кошти на банківську картку Протас Маргарити (а.с. 58-85). Згідно результатів дослідження № 36010 Аналізу ДНК на батьківство, [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] , ймовірність батьківства 0 % (а.с.88, 97). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 червня 2006 року. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу Протас, дружини Протас (а.с.96). [PERSON] має посвідчення добровольця територіальної оборони (а.с.110). [PERSON] має паспорт для виїзду за кордон (а.с.111-112). Протас [PERSON] має паспорт для виїзду за кордон (а.с. 86-87, 116-117). Протас [PERSON] має паспорт для виїзду за кордон (а.с.122). Згідно довідки з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за період з 16 червня 2022 року по 30 серпня 2023 року [PERSON] здійснювалося перерахування коштів, одержувачі: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 123-125). 10 листопада 2022 року був укладений договір про поділ спільного майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] (а.с.126-127). Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи вимоги зустрічної позовної заяви, суд виходить з наступного. Статтею 121 Сімейного кодексу України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому\~статтями 122\~та\~125\~цього Кодексу. Відповідно до частини першої-другої\~статті 122 Сімейного кодексу України,\~дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. У відповідності до статті 133 Сімейного кодексу України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. За змістом статті 136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до\~статей 122,\~124,\~126\~і\~127\~цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до\~частини першої статті 123\~цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Пунктом 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3\~встановлено, що судам слід ураховувати, що відповідно до\~ст. 136 СК\~оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136\~Сімейного кодексу України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138\~Сімейного кодексу України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Предметом доказування у даній справі є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження. Судом встановлено, що [PERSON] не може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , що підтверджується результатами дослідження № 36010 Аналізу ДНК на батьківство від 15 вересня 2022 року. Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений аналіз. Відповідно до положень статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Також [PERSON] надала до суду заяву про визнання зустрічного позову (а.с. 155). Суд приймає визнання позову відповідачем за зустрічним позовом, оскільки така заяви про визнання позову не суперечать фактичним обставинам у справі. Суд, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, приходить до висновку, що вимоги позивача про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення дитиною повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Можливість другого з батьків утримувати дитину суд тлумачить розширено і не обмежує лише відсутністю в нього офіційного доходу, але також враховує фінансування витрат такого з батьків, його можливість надавати утримання дитині. Відповідно до вимог\~частини першої статті 191 Сімейного кодексу України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує те, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , зустрічний позов [PERSON] задоволено, виключено відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька з актового запису № 1323, вчиненого 31 травня 2029 року Івано-Франківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про народження [PERSON] , [INFO] , тому позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] не підлягають задоволенню. При вирішення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , суд враховує рівень необхідного утримання доньки та рівень забезпеченості відповідача, а також те, що відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, проте має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з наведеним, суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 01 червня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач має можливість надавати позивачу на утримання доньки [PERSON] аліменти саме у такому розмірі. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою [PERSON] у повному обсязі, а позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 121, 122, 133, 136, 141, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial