Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

28 вересня 2023 року позивач звернулася у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 24874 грн. 80 коп. та грошові кошти в сумі 30000 грн. 00 коп. відповідно до договору про фінансову допомогу №05/01 від 05 січня 2023 року. В обґрунтування позову [PERSON] вказує на те, що з 06 червня 2016 року по 30 червня 2023 року перебувала у трудових відносинах з Комунальним закладом "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради. 30 червня 2023 року була звільнена з посади головного бухгалтера вказаного комунального закладу. На момент звільнення вона не використала 114 днів основної відпустки за вищевказаний період роботи, а тому їй мала бути виплачена компенсація, розмір якої становить 24874 грн. 80 коп. Окрім цього, 05 січня 2023 року поміж нею, [PERSON] та Комунальним закладом "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради був укладений договір №05/01 про фінансову допомогу. Відповідно до умов зазначеного договору вищевказане комунальне підприємство отримало від неї у тимчасове користування 30000 грн., які мало повернути до 05 липня 2023 року, однак не повернуло. 24 січня 2024 року, за клопотанням позивача, було замінено відповідача Олександрійську сільську раду Рівненського району Рівненської області на Комунальний заклад "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради. 02 травня 2024 року позивач збільшила розмір позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 35788 грн. 02 коп. та грошові кошти в сумі 30000 грн. 00 коп. відповідно до договору про фінансову допомогу №05/01 від 05 січня 2023 року. У відзиві на позовну заяву представник Комунального закладу "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради посилаючись на те, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження своїх вимог проти позову заперечив. Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без їх участі. Вказує на те, що позивач позов підтримує повністю та просить позов задоволити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву відповідно до якої просить розгляд справи проводити без його участі та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою та відзивом на неї, дослідивши докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 06 червня 2016 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера Комунального підприємства дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Рівненської районної ради. 01 березня 2021 року [PERSON] булу переведена на посаду головного бухгалтера Комунального підприємства "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради. 30 червня 2023 року [PERSON] була звільнена з посади головного бухгалтера Комунального підприємства "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради. Вищевказані обставини підтверджені копією трудової книжки (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст. 75 КЗпП України працівникові надається щорічна основна відпустка тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Враховуючи наведене [PERSON] за період з 06 червня 2016 року по 30 червня 2023 року перебуваючи у трудових відносинах з Комунальним закладом "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради набула право на щорічну основну відпустку загальною тривалістю 168 дні, з яких: 24 дні за період з 06 червня 2016 року по 06 червня 2017 року; 24 дні за період з 06 червня 2017 року по 06 червня 2018 року; 24 дні за період з 06 червня 2018 року по 06 червня 2019 року; 24 дні за період з 06 червня 2019 року по 06 червня 2020 року; 24 дні за період з 06 червня 2020 року по 06 червня 2021 року; 24 дні за період з 06 червня 2021 року по 06 червня 2022 року; 24 дні за період з 06 червня 2022 року по 30 червня 2023 року. У своєму позові [PERSON] вказує на те, що при звільненні їй не була виплачена компенсація за 114 дні щорічної основної відпустки. Вказане твердження відповідачем не спростоване жодним доказом, а відповідно вважається таким, що доведене позивачем. Відповідно до копії Інформаційної довідки про середню заробітну плату (дохід) №9 від 13 березня 2024 року середньоденна заробітна плата позивачки на момент звільнення становила 313 грн. 45 коп. (а.с. 52). За таких обставин, грошова компенсація за дні невикористаної відпустки, яка підлягає виплаті позивачці становить 35733 грн. 30 коп. (313 грн.45 коп. х 114 дні = 35733 грн. 30 коп.). Окрім цього, 05 січня 2023 року поміж [PERSON] (позикодавець) та Комунальним закладом "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради (позичальник) був укладений договір №05/01 про фінансову допомогу. Відповідно до умов зазначеного договору позикодавець передав, а позичальник отримам в користування та зобов`язався повернути до 05 липня 2023 року грошові кошти у розмірі 29702 грн. 97 коп. (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На виконання договору №05/01 про фінансову допомогу від 05 січня 2023 року, цього ж дня, позивач перерахувала на рахунок відповідача 29703 грн. 00 коп., що підтверджено копією квитанції до платіжної інструкції від 05 січня 2023 року (а.с. 14). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Враховуючи, що відповідач взяте на себе зобов`язання, щодо повернення позивачу отриманих коштів (позики), на день розгляду справи не виконав, суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 30 000 гривень обґрунтованою частково та такою, що підлягає задоволенню частково в розмірі фактично отриманих та неповернутих коштів, а саме 29703 грн. 00 коп. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Враховуючи, що позивач має право отримати від відповідача грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки в розмірі 35733 грн. 30 коп., а відповідач вищевказану компенсацію на момент ухвалення рішення не сплатив та приймаючи до уваги, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання на підставі договору №05/01 про фінансову допомогу від 05 січня 2023 року, суд приходить до переконання, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою частково та такою, що підлягає задоволенню частково. Оскільки, позовна заява підлягає задоволенню частково, в силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved