Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

В жовтні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування\~пред`явлених позовних\~вимог позивачем\~вказано,\~що11.03.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р23.216.71994, згідно якого відповідачці були надані кошти в сумі 24998,00 грн., зі сплатою процентів в розмірі 20,00% річних від залишкової суми кредиту. 03.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено Договір факторингу №12/90 у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає належні АТ «Ідея Банк» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Отже, відповідно до Реєстру боржників від 03.12.2020р. до Договору факторингу №12/90 від 03.12.2020, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 56567,47 грн., з яких: 21733,22 грн. заборгованість за основним боргом; 20825,35 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 14008,90 грн. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №Р23.216.71994 від 11.03.2016 року в розмірі 66700,59 грн., з яких: 21733,22 грн. заборгованість за основним боргом; 20825,35 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 14008,90 грн.; 2082,55 грн. - 3% річних; 8050,57 грн. інфляційні втрати. Просить позовну заяву задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідачка та її представник надали суду відзив та заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначили, що відповідачка позовні вимоги визнає частково, а саме у сумі 16094,89 грн. Також представник відповідача надала суду клопотання про долучення доказів у справі, а саме долучила до матеріалів справи звіт аудиторської компанії ТОВ «АФ «Злагода» про фактичні результати незалежного аудитора щодо результатів погоджених аудиторських процедур від 09.01.2024 року №52/ПП. Також просили застосувати позовну давність та задовольнити заяву про стягнення судових витрат. В подальшому надали заяву про розгляд справи без їх участі. Допитана у судовому засіданні експерт [PERSON] підтримала висновки, викладені у Звіті про фактичні результати незалежного аудитора щодо результатів погоджених аудиторських процедур від 09.01.2024 року №52/ПП. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.03.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р23.216.71994, згідно якого відповідачці були надані кошти в сумі 24998,00 грн., зі сплатою процентів в розмірі 20,00% річних від залишкової суми кредиту. 03.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено Договір факторингу №12/90 у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає належні АТ «Ідея Банк» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Отже, відповідно до Реєстру боржників від 03.12.2020р. до Договору факторингу №12/90 від 03.12.2020, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 56567,47 грн., з яких: 21733,22 грн. заборгованість за основним боргом; 20825,35 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 14008,90 грн. Також, позивачем було здійснено нарахування 3% річних у сумі 2082,55 грн. та інфляційні втрати за весь час прострочення у сумі 8050,57 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка не виконала умови договору, чим порушила право позивача на кошти за кредитним договором та суд вважає, що виниклі спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з виписки з 01.01.2000 по 03.12.2020, позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Отже, [PERSON] порушила строки повернення заборгованості за кредитом та строки сплати нарахованих відсотків, таким чином порушення строків повернення кредиту за договором та відсотків за його користування є істотним порушенням договору. Відповідно до висновків, зазначених у звіті аудиторської компанії ТОВ «АФ «Злагода» про фактичні результати незалежного аудитора щодо результатів погоджених аудиторських процедур від 09.01.2024 року №52/ПП вбачається, що за кредитним договором №Р23.216.71994 від 11.03.2016 року укладеним [PERSON] із ПАТ «Ідея Банк» з урахуванням 3% річних, комісійних та інфляційних витрат, заборгованість [PERSON] складає 16094,89 грн., з яких: 11027,64 грн. сума основного боргу; 4411,10 грн. відсотки за кредитом; 424,57 грн. 3% річних; 231,58 грн. інфляційні витрати; 0,0 грн. комісійні витрати. Зазначений Звіт було надіслано для ознайомлення позивачу, однак позивачем не було надіслано на адресу суду заперечень та контррозрахунків заборгованості [PERSON] за кредитним договором на спростування чи підтвердження зазначених сум. Щодо заявленої відповідачем вимоги про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Якщо повернення грошового зобов`язання здійснюється частинами, то строк позовної давності застосовується до кожної не повернутої частини грошового зобов`язання окремо. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 зроблено наступні висновки щодо застосування норм права: «Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.». Згідно виписки з 01.01.2000 по 03.12.2020 по клієнту [PERSON] , останній платіж по погашенню заборгованості був сплачений 13.03.2017 року, тоді як позовна заява була подана 18.10.2023 року. Наступною кінцевою датою згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором слід вважати 11.04.2017 року, з чого слідує, що трирічний строк позовної давності спливає 11.04.2020 року. Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовом було 11.04.2020 року, а Закон України №540-ІХ від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020 року, то на дату звернення до суду 18.10.2023 року, позивачем не пропущено строк позовної давності. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої вбачається, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, але з урахуванням висновків зазначених у звіті аудиторської компанії ТОВ «АФ «Злагода» про фактичні результати незалежного аудитора щодо результатів погоджених аудиторських процедур від 09.01.2024 року №52/ПП, тобто у розмірі 16094,89 грн., що складається з: 11027,64 грн. суми основного боргу; 4411,10 грн. відсотків за кредитом; 424,57 грн. 3% річних; 231,58 грн. інфляційних витрат, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 7000,00 грн. в рахунок отримання правничої допомоги. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частинами 2, 3 та 4 ст.\~137\~ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року, акт №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 11.09.2023 року, укладених між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та АО «Правовий Діалог» з детальним описом наданих послуг, відповідно до якого визначено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. на одного боржника, а також платіжну інструкцію № 265 від 14.09.2023 року на загальну суму 112000,00 грн. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 647,65 грн. (2684,00х16094,89:66700,59). Відповідачка також просить суд стягнути з позивача витрати, пов`язані з наданням звіту аудиторської компанії ТОВ «АФ «Злагода» про фактичні результати незалежного аудитора щодо результатів погоджених аудиторських процедур від 09.01.2024 року №52/ПП у розмірі 7500,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В матеріалах справи міститься договір №52/ПП на узгоджені аудиторські процедури від 12.12.2023 року, рахунок на оплату №21 від 12.12.2023 року на суму 7500,00 грн., квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № N0M575070M від 21.12.2023 року на суму 7500,00 грн. Зазначені оплати суд відносить на рахунок судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку із складенням звіту аудиторської компанії ТОВ «АФ «Злагода» про фактичні результати незалежного аудитора щодо результатів погоджених аудиторських процедур від 09.01.2024 року №52/ПП, оскільки при вирішенні спору суд враховував вказаний доказ. Згідно ч.ч.7, 8, 9 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути спів мірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача надав суду клопотання про зменшення судових витрат, в якій просив суд зменшити судові витрати до мінімально розумної суми, що підлягає компенсації відповідно до діючого законодавства. Однак, у своєму клопотанні про зменшення судових витрат не довів суду неспівмірність витрат. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було заявлено до стягнення заборгованість на загальну суму 66700,59 грн., при цьому судом позовні вимоги задоволено частково у розмірі 16094,89 грн., що становить 24,13% ціни позову. Отже, розподіл судових витрат між сторонами слід провести пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з позивача на користь відповідача у відшкодування оплати вартості звіту аудиторської компанії слід стягнути кошти у розмірі 1809,75 грн. (7500,00 грн.:100х24,13%). На підставі викладеного,

Outcome: partial