Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

22 травня 2024 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись на статті\~110,\~112,\~113\~СК України,\~просила розірвати\~шлюб між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~зареєстрований 06\~березня 2019\~року Славутицьким\~міським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Київській області,\~актовий запис\~№ 10. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, актовий запис №10. За час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що з березня 2024 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Позивач та відповідач живуть самостійним життям, не ведуть спільне господарство, в них відсутній спільний бюджет. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя позивача з відповідачем є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом із позивачем. На час подання позову спірні питання про поділ майна відсутні. Ухвалою судді від 07 червня 2024 року, після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 02 липня 2024 року. Сторони в призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце якого були повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] також просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, про що подав до суду заяву. Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06 березня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копію якого долучено до справи, [PERSON] та [PERSON] , 06 березня 2019 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 06 березня 2019 року складено відповідний актовий запис за №10. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с. 7). [INFO] в них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач, матір`ю - позивач, що підтверджується його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.09.2019, виданим Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копію якого долучено до справи (а.с.8). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2022/000249747 від 05.08.2022 [PERSON] , позивач у справі, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22.05.2019 ( а.с.10). Згідно з інформацією №15-08/961 від 28.05.2024, наданою Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області на запит суду в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, [PERSON] , відповідач у справі, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 26.07.2006 по теперішній час ( а.с.15). Як убачається із змісту позовної заяви, підставою для розірвання шлюбу є те, що з березня 2024 року подружні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені внаслідок різних поглядів на життя і сімейні стосунки, вони не ведуть спільне господарство, в них відсутній спільний бюджет, тому шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя позивача з відповідачем є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону\~України\~«Про\~виконання\~рішень\~та\~застосування практики\~Європейського\~суду\~з\~прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається зі змісту позовної заяви, після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом із позивачем. На час подання позову спірні питання про поділ майна відсутні. Відповідно до статті 113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною першою\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Згідно з ID квитанцією АТ «Таскомбанк» № 5296-2650-7443-6100 від 21.05.2024 позивач [PERSON] при поданні позову сплатила судовий збір у розмірі 1\~211, 20 гривень, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.1,2). За змістом частини першої статті 142\~ЦПК\~України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 605,60 гривень, сплаченого при поданні позову, інша частина судового збору в розмірі 605,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У позовній заяві [PERSON] просила не стягувати з відповідача на її користь судовий збір. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з наведеного, сума судового збору, яку позивач [PERSON] сплатила при поданні позову, за її заявою на її користь з відповідача [PERSON] не стягується.

Outcome: approved