Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (далі - відповідач, ТОВ «ФК «Аланд») за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича (далі - третя особа-1, Приватний нотаріус Горай О.С.), Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни (далі - третя особа-2, Приватний виконавець Малкова М.В.), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 39 963,24 грн., стягнуті у межах виконавчого провадження № [NUMBER], та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 08.09.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 29507 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованості у розмірі 26 722,04 грн. 18.11.2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 08.09.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., що зареєстрований в реєстрі за № 29507. Вказує, що в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з нього були стягнуті грошові кошти у розмірі 30 063,24 грн. Зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2021 року позов [PERSON] до ТОВ «ФК «АЛАНД», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено; визнано виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 08.09.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 29507 таким, що не підлягає виконанню. Позивач вважає, що визнання виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 08.09.2020 року, що зареєстрований в реєстрі за № 29507 таким, що не підлягає виконанню, відпала підстава, на якій відповідач стягнув з нього грошові кошти, відтак правові підстави набуття ТОВ «ФК «АЛАНД» грошових коштів на виконання вказаного виконавчого напису відсутні. За таких обставин, грошові кошти, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису вважаються безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2022 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 28.12.2022 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про повернення безпідставно стягнутих коштів, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13.04.2023 року. 13.04.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 11.07.2023 року. 14.04.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позов підтримує у повному обсязі. Вказана заява була передана головуючому судді 18.04.2023 року. 11.07.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позов підтримує у повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2023 року витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER], яке було відкрито з примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. № 29507 від 08.09.2020 року; витребувано у [PERSON] довідку з місця роботи на підтвердження утримання з заробітної плати грошових коштів у рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2023 року, у зв`язку із неявкою учасників справи та витребуванням доказів, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 26.10.2023 року. 26.10.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Радкевича С.О. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 26.10.2023 року, за його відсутності, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2023 року, у зв`язку із ненадходженням витребуваних доказів, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 20.02.2024 року. 10.11.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва та 01.12.2023 року засобами поштового зв`язку від Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER]. 20.02.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 13.05.2024 року. 13.05.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на онлайн навчанні в Національній школі суддів України за місцем роботи, судове засідання призначено на 24.06.2024 року. В судове засідання 24.06.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Позивач у заяві від 11.07.2023 року просив розглядати справу за його відсутності. Оскільки, згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 08.09.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 29507, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованість у розмірі 26 722,04 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. № 29507 від 08.09.2020 року. Постановою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. від 23.11.2020 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] у межах виконавчого провадження № [NUMBER], якою постановлено здійснювати відрахування з доходів боржника [PERSON] , які він отримує в ТОВ «ТД АГРО ПЛЮС» (а. с. 178-179). 13.08.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER], у зв`язку із надходженням заяви стягувача про сплату боргу. Основна винагорода та витрати стягнуто в повному обсязі (а. с. 157-158). Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2021 року у справі № 757/998/21-ц позов [PERSON] до ТОВ «ФК «АЛАНД», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено; визнано виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 08.09.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 29507 таким, що не підлягає виконанню; вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Як визначено у ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлено. Отже, обставини, щодо визнання виконавчого напису, вчиненого 08.09.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за № 29507, встановлені рішенням суду відтак, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Ураховуючи, що судовим рішенням від 02.09.2021 року виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а на підставі вказаного виконавчого напису з позивача стягнуто грошові кошти, правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються нормами ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Як визначено у ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Крім того, у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 910/1531/18 викладено висновок про те, що правові підстави набуття відповідачем коштів на виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61- 88св21) одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Зважаючи на те, що правовою підставою для набуття ТОВ «ФК «АЛАНД» грошових коштів став виконавчий напис Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. № 29507 від 08.09.2020 року, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню, то правова підстава для отримання таких коштів відпадала. Отже, грошові кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. Відповідно до постанови Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. від 13.08.2021 року виконавче провадження № [NUMBER] закінчено у зв`язку із надходженням заяви стягувача про сплату боргу. Крім того, стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» грошових коштів у розмірі 26 722,04 грн. в межах виконавчого провадження № [NUMBER] також підтверджується копією виписки по рахунку (а. с. 15, 16). Отже, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» стягнуто 26 722,04 грн. без відповідної правової підстави. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ТОВ «ФК «АЛАНД» безпідставно стягнутих грошових коштів за виконавчим написом у розмірі 26 722,04 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, у позовній заяві [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 39 963,24 грн., стягнуті у межах виконавчого провадження № [NUMBER]. Проте, суд зауважує, що витрати виконавчого провадження у розмірі 669,00 грн. та основна винагорода у розмірі 2 672,20 грн., що були утримані у межах виконавчого провадження № [NUMBER], не підлягають стягненню з відповідача з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено Розділом X Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Ураховуючи те, що чинним законодавством передбачений інший порядок оскарження дій приватного виконавця, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин в частині стягнення з ТОВ «ФК «АЛАНД» основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2 672,20 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 669,00 грн. Більш того, ці кошти були стягнуті з [PERSON] не на користь ТОВ «ФК «АЛАНД», про що зазначено у постанові Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. від 23.11.2020 року. Належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування тверджень, щодо стягнення з позивача без правової підстави грошових коштів в іншому розмірі на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» [PERSON] не надано. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2023 року витребувано у [PERSON] довідку з місця роботи на підтвердження утримання з заробітної плати грошових коштів у рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням, проте запитувані документи на адресу суду не надійшли. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження утримання із заробітної плати грошових коштів у рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «ФК «АЛАНД» та доказів на підтвердження перерахування безпідставно стягнутих коштів на ТОВ «ФК «АЛАНД». За таких обставин, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. ст.. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанціями № 35075575 від 18.10.2021 року та № P24A599663123D19941 від 14.12.2022 року (а.с. 33, 48). З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 663,59 грн.(пропорційно задоволеним позовним вимогам). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, становлять 7 000,00 грн. та складаються з 6 000,00 грн. - витрат на правову допомогу за подачу позовної заяви і всіх необхідних клопотань у справі та 1 000,00 грн. за підготовку позовної заяви про повернення безпідставно стягнутих коштів. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем додано до позовної заяви: копію Договору № 23/1 про надання адвокатських послуг від 22.12.2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Захист» в особі Воскобойник Р.М. та [PERSON] ; копію додатку № 1 від 22.12.2020 року до Договору № 23/1 про надання адвокатських послуг від 22.12.2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Захист» в особі Воскобойник Р.М. та [PERSON].; копію додатку № 1 від 22.12.2020 року до Договору № 23/1 про надання адвокатських послуг, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Захист» в особі Цієр Р.М. та [PERSON].; копію Договору № 23/1 про надання адвокатських послуг від 06.10.2021 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Захист» в особі Цієр Р.М. та [PERSON] ; копію додатку № 1 від 06.10.2021 року до Договору № 23/1 про надання адвокатських послуг від 06.10.2021 року; копію додатку № 1 від 06.11.2021 року до Договору № 23/1 про надання адвокатських послуг. Разом з тим, відповідно до п. 1.1 Договору № 23/1 про надання адвокатських послуг від 22.12.2020 року, даний договір укладено для здійснення підготовки позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, виданого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. Відтак, вказаний договір та додаток до нього не є належним та допустимим доказом на підтвердження витрат на правничу допомогу у даній справі. Щодо Договору № 23/1 про надання адвокатських послуг від 06.10.2021 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Захист» в особі Цієр Р.М. та [PERSON] ; а також додатку № 1 від 06.10.2021 року до нього, то, відповідно до п. 1.1 Договору № 23/1 про надання адвокатських послуг від 06.10.2021 року, він укладений для підготовки позовної заяви про повернення грошових коштів у сумі 30 063,24 грн.(а також витрат на правову допомогу), та всіх необхідних клопотань в межах виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого приватним виконавцем Малковою М.В. Згідно додатку № 1 від 06.11.2021року до Договору про надання правничої допомоги № 23/1 від 06.10.2021 року, Клієнт 06.10.2021 року оплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 500,00 грн. та до 06.11.2021 року Клієнт оплачує Адвокатському об`єднанню гонорари у сумі 500,00 грн. Проте належних та допустимих доказів на підтвердження оплати гонорару позивачем суду не надано. При цьому, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Однак, позовна заява та всі заяви та клопотання по суті і з процесуальних питань, які містяться в матеріалах справи, підписані особисто [PERSON] . Справу позивач просив розглядати за його відсутності. Заяву від 26.10.2023 року в інтересах позивача було подано адвокатом Рудкевичем С.О., який, згідно ордеру від 26.09.2023 року, здійснює адвокатську діяльність індивідуально (а. с. 118, 119). Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Аналізуючи викладене, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, то суд вважає за можливе відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи викладене,

Outcome: partial