Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м.Києва. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:62.039:0067 за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до повідомлення про початок будівельних робіт № КВ061201670628 відповідач почала будівництво 15.06.2020 індивідуального (садибного) житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 13.07.2020 № КВ 101200709590 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта у зв`язку з будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Враховуючи те, що будівництво об`єкта розпочалось у 2020 році, [PERSON] є замовником будівництва та на неї було покладено обов`язок до 25.06.2020 (включно) звернутись до Департаменту економіки та інвестицій із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, проте, Відповідач знехтувала вимогами законодавства, не подала відповідну заяву та не сплатила пайовий внесок. Отже, на момент подачі позову до суду договір про пайову участь не укладено, кошти пайової участі у розвиток інфраструктури міста Києва у зв`язку з будівництвом та обслуговуванням житлового будинку на [ADDRESS] Відповідач не перераховувала. Таким чином, Відповідач умисно ухиляється від обов`язку взяти пайову участь у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, внаслідок чого вона без достатньої правової підстави та за рахунок територіальної громади міста Києва зберігла у себе кошти, які мала сплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури міста Києва. Відповідно до вимог законодавства, замовники будівництва у 2020 році не звільняються від пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, а навпаки встановлюють, що замовники, розпочавши роботи з будівництва/реконструкції, зобов`язані сплатити пайову участь грошовими коштами до введення об`єкта в експлуатацію. Невиконання вказаного імперативного обов`язку, встановленого нормативно - правовими актами, свідчить про безпідставне набуття грошових коштів, які повинні бути сплачені як пайовий внесок до бюджету м. Києва. Однак, відповідач [PERSON] вказаний обов`язок не виконала. Таким чином, [PERSON] , замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберегла у себе кошти, які мала заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури м. Києва, отже зобов`язана повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Враховуючи вище зазначене, з моменту реєстрації 13.07.2020 року Департаментом з питань державного архітектурно - будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомленням КВ 101200709590 на виконання будівельних робіт житлового будинку по [ADDRESS] у замовника будівництва [PERSON] виник обов`язок по сплати пайової участі. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію забудовник стає власником забудованого об`єкта. [PERSON] набула право власності без достатньої правової підстави, оскільки не було виконано обов`язку по сплаті пайової участі до бюджету м. Києва. 16.11.2022 року № 050/08-3401 Департамент звернувся до [PERSON] з вимогою щодо отримання розрахунку та сплати пайової участі у розвитку інфраструктури м. Києва у розмірі 1 409 024,34 грн. у зв`язку з будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] . На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 1 409 024,34 грн. на бюджетний рахунок бюджету розвитку спеціального фонду міського бюджету за вказаними у позовній заяві реквізитами та стягнути судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.08.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Заочним рішенням суду від 02.10.2023 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 18.01.2024 року заяву представника відповідачки про перегляд заочного рішення суду залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 23.01.2024 року прийнято заяву представника відповідачки про перегляд заочного рішення суду. 31.01.2024 року від представника позивача до суду надійшли письмові заперечення на заяву про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою суду від 02.02.2024 року заяву подану представником відповідача [PERSON] - адвокатом Нікітіною-Дудіковою про перегляд заочного рішення суду задоволено. Заочне рішення суду від 02.10.2023 року скасовано, призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні. 20.02.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. 29.02.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив. 07.03.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. 18.03.2024 року від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення. 08.05.2024 року та 13.06.2024 року від представника відповідача до суду надійшли клопотання про долучення доказів у справі. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Її представник в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:62.039:0067 за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно письмових матеріалів справи, 13.07.2020 року Департаментом з питань державного архітектурно - будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту, № КВ 101200709590. Відповідно до вказаної декларації дата подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт вказано - 15.06.2020 року, реєстраційний № КВ061201670628. Згідно декларації місце розташування об`єкта будівництва - [ADDRESS] кадастровий № 8000000000:62.039:0067 Об`єктом за даним розрахунком є будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку, загальною площею 2 887,70 кв. м (за даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.02.2021 № 245777217). Згідно декларації загальна площа житлового будинку становить 2 887,70 кв.м. Право власності на житловий будинок у [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці 8000000000:62.039:0067, зареєстровано за [PERSON] про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна у вигляді Інформаційної довідки №261801385 від 16.06.2021 року. Відповідно до письмових матеріалів справи, відповідачу були направлені вимоги від 02.07.2021, 16.11.2022, 22.02.2023 року про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури м. Києва. Проте, вказані вимоги залишені без відповіді. На дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом зазначеного об`єкта, а саме житлового будинку площею 2 887,70 кв.м., [PERSON] не уклала договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Києва. Разом з тим, в судовому засіданні, 08 травня 2024 року, представником позивача було надано пояснення про те, що у Витягу з єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно не вбачається будинок якої площі був побудований у 2020 році на підставі будівельного паспорту БП2349469536438191333 №210/20/09/010-20 вiд 2020-05-21. Так, з 2020 року всі дозвільні документи та відомості технічної інвентаризації є у відкритому доступі та містяться на Порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а тому позивач не був позбавлений можливості зібрати необхідні відомості про площу фактично збудованого відповідачкою об`єкту. З загальнодоступних відкритих відомостей вбачається наступне. 21 травня 2020 року Департаментом мiстобудування та архiтектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) був виданий будівельний паспорт БП2349469536438191333 №210/20/09/010-20 вiд 2020-05-21 на будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд. 15 червня 2020 року [PERSON] зареєструвала дозвіл на виконання будівельних робіт КВ 061201670628 щодо будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд за класом наслідків СС1 на підставі будівельного паспорту. 24 червня 2020 року ТОВ «БТІ Плюс» (виконавець Кропива Н.В.) було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна справа №6191, з якого вбачається, що відповідачкою було побудовано будинок площею 458,8 кв.м. На підставі даного технічного паспорту, враховуючи обмеження по дозволеній площі забудови згідно будівельного паспорту у розмірі 500 кв.м., відповідачка 02 липня 2020 року подала декларацію про введення будинку в експлуатацію КВ101200709590. Однак, вказана декларація не була прийнята у зв`язку з незазначенням у ній відомостей. 13 липня 2020 року відповідачка повторно подала декларацію про введення об`єкту в експлуатацію КВ101200709590, яка була зареєстрована. У вказаній декларації міститься посилання, що будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд здійснювалось на підставі будівельного паспорту БП2349469536438191333 №210/20/09/010-20 від 2020-05-21 та містить посилання на відомості технічної інвентаризації за реєстраційним номером в ЄДЕССБ ТІ2349478644402882006. З відомостей технічної інвентаризації за номером в ЄДЕССБ ТІ2349478644402882006 (виконавець Кропива Н.В. ) вбачається, що загальна площа побудованого відповідачкою будинку складає 458,8 кв.м. Таким чином, 13 липня 2020 року відповідачкою було введено збудований нею житловий будинок площею 458,8 кв.м. І з цього моменту статус замовника будівництва у неї перестав існувати. Більше з деклараціями про початок ведення будівельних робіт чи з деклараціями про введення будинку в експлуатацію відповідачка не зверталась. Подальша реєстрація права власності на будинок площею 2887,7 кв.м. було здійснено шляхом об`єднання площі збудованого індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд та раніше існуючого будинку, який був побудований ще у 1991 році та [PERSON] не будувався. Це підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КВ101200709590, договір суперфіцію; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 01.12.2020, видавник: ТОВ "КИЇВСЕРВІСПЛЮС": Довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 01.12.2020, видавник: ТОВ "КИЇВСЕРВІСПЛЮС". Відповідно до ч.2 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до ч. 3 ст. ст. 40 цього ж Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію(ч. 5 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», чинної на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ч.9 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, істотними умовами договору є: розмір пайової участі; строк (графік) сплати пайової участі; відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 року № 411/1415 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Києва, який визначає механізм залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури м. Києва. Відповідно до п. 3.1. розділу 3 Порядку пайова участь є обов`язковим внеском, який замовник має сплатити до бюджету м. Києва, крім випадків передбачених Законом та цим Порядком. Згідно п. 4.1 розділу 4 Порядку, замовник, який здійснює або має намір здійснити нове будівництво або реконструкцію об`єктів (у разі збільшення загальної площі об`єкта) зобов`язаний до прийняття об`єкта в експлуатацію взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Києва, крім випадків передбачених законодавством та цим Порядком. Замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва-реконструкції об`єкта звернутися до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва/реконструкції. Департамент протягом 15 робочих днів з дня отримання документів надає замовнику будівництва рахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Згідно п. 4.3 розділу 4 Порядку кошти пайової участі сплачуються замовником в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва/реконструкції в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором про пайову участь. Прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію без сплати пайової участі в повному обсязі не звільняє замовника від обов`язку її сплати. Отже, обов`язок звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту законом покладено саме на замовника такого будівництва. Таким чином, враховуючи те, що 13.07.2020 року Департаментом з питань державного архітектурно - будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта будівництва, проте на дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом зазначеного об`єкта відповідачка не уклала договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Києва, суд приходить до висновку, що у позивача виникає право вимагати стягнення коштів на підставі статті 1212 ЦК України. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 14.12.2021 року № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21. Щодо визначення розміру пайового внеску, який підлягає стягненню, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею 300 кв.м., господарських спору, розташованих на відповідних земельних ділянках. Згідно відомостей технічної інвентарізації за номером в ЄДЕССБ ТІ2349478644402882006 (виконавець Кропива Н.В. ) вбачається, що загальна площа побудованого відповідачкою будинку складає 458,8 кв.м. Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір пайового внеску слід обраховувати, виходячи із площі житлового будинку 458,8 кв.м., яка зазначена у декларації про готовність до експлуатації об`єкта будівництва, серія та номер: КВ101200709590, договір суперфіцію; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 01.12.2020, видавник: ТОВ "КИЇВСЕРВІСПЛЮС": Довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 01.12.2020, видавник: ТОВ "КИЇВСЕРВІСПЛЮС". Враховуючи положення пп. 6.4.3 п. 6.4 розділу VІ Порядку, виходячи з наведеної у позовній заяві формулі та розміру нормативу одиниці створеної потужності: площа об`єкту (кв.м.) х норматив (24 397 грн.) х 2%, розмір пайового внеску при будівництві будинку площею 458,8 кв.м. має складати: 458,8 кв.м. х 24397 грн. х 2% = 223 866, 87 грн., які підлягають стягненню з відповідачки. Даних про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта за адресою [ADDRESS] , визнання недійсною, виправлення помилки тощо матеріали справи не містять. Враховуючи зміст ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial