Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію, в якій просить стягнути на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість з [PERSON] за теплову енергію в сумі 36671,55 грн. за період з 01.11.2020 року до 31.12.2023 року, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 906,45 грн. за період з 01.11.2020 року до 31.12.2023 року, інфляційні втрати в розмірі 3326,20 грн. та 3% річних в розмірі 835,53 грн. за період з 01.11.2020 до 24.02.2022 р., судові витрати у розмірі 2422,40 грн., витрати пов`язані з відправленням листа відповідачу 42,00 грн., а також витрати пов`язані з отриманням витягу 35,00 грн. посилаючись на те, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає позивач за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що не зважаючи на надання позивачем відповідних житлово-комунальних послуг в період з 01.11.2020 року по 31.12.2023 року, відповідач не здійснював їх оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звертатися до суду з цим позовом. 11.04.2024 року відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі, в обґрунтування відзиву зазначено, що з доводами викладеними позивачем у позовній заяві відповідач не згодний з наступних причин: Нарахування інфляційних витрат в сумі 3 326,20 грн. за період з 01.11.2020 року по 24.02.2024 р. не відповідає законодавству України, оскільки діє заборона нарахування пень та інфляційних виплат відповідно до абзацу 1 п.1 постанови КМУ від 05.03.2022 року №206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період військового стану»; відсутні акти-рахунки складені відповідно до ст. 8-11 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та докази їх своєчасного направлення засобами Укрпошти на адресу відповідача. Не надано до позовної заяви матеріалів, що свідчили про своєчасне підключення систем теплопостачання у будинку, справність систем та інженерного обладнання зважаючи на те що територія із кодом UА1412003000005788, а саме Донецька обл. Дружківська міська територіальна громада, установлена як громада із датою виникнення можливості бойових дій із 24.02.2022 року і станом на сьогодні і без зазначення дати припинення можливості бойових дій; Відсутня у наданих до позовної заяви документах інформація стосовно: - обсягу наданої теплової енергії; - фактичної спожитої теплової енергії; - розмір оплати за теплову енергію; - актів про підключення житлового будинку до системи теплопостачання (надані акти лише від 02.11.2020 року та від 25.10.2021 р.); - актів звірки взаєморозрахунків за період з 2020-2023 років та доказів їх направлення на адресу відповідача; Не надано позивачем до матеріалів позовної заяви алгоритму місячних нарахувань, а саме скільки було надано теплової енергії до будинку, яка методика розподілу кількості теплової енергії окремо кожного споживача житлових і нежитлових приміщень з урахуванням розміру теплового навантаження будинку та всіх споживачів, тобто фактично позивач не надав належних доказів щодо обсягу помісячного постачання теплової енергії до будинку за адресою [ADDRESS] , що має суттєве значення для визначення суми заборгованості; Не надано позивачем належних доказів на підтвердження обсягу помісячного постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, яке належить відповідачу, не доведено обсяг теплової енергії та її вартість, а відтак не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію в сумі 36 671,55 гривень. Не надано позивачем розрахунків які розмежовують кількість спожитої теплової енергії і приєднаного теплового навантаження (умовно - постійної складової тарифу на теплову енергію централізованого опалення); не надано позивачем спільних актів обстеження теплоспоживання будинку за адресою [ADDRESS] яке належить відповідачу, складених між позивачем та відповідачем, в тому в тому числі не надано доказів на підтвердження виміру температури у даному приміщенні. Разом з відзивом відповідачем надано заяву про застосування строків позовної давності в якій просить застосувати строк позовної давності до частини позовних «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] заборгованості за теплову енергію за адресою: [ADDRESS] за період до 29.02.2021 р., оскільки позивач подав позовну заяву від 29.01.2024 року зазначивши стягнення заборгованості за теплову енергію за адресою: [ADDRESS] в сумі 41 739,73 гривень період з листопада 2020 р по грудень 2023 року. Відповідно строк на оскарження заборгованості за теплопостачання за період до 28.01.2021 року закінчився 21.01.2024 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, у додаткових поясненнях, які надійшли до суду 24.06.2024 року представник позивача зазначає, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Відповідно до п. 2 цієї постанови, вона застосовується з 24.02.2022 року. Як вбачається з «Розрахунку штрафних санкцій» розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, такі зроблені за період з 01.11.2020 р. по 24.02.2022 р. тобто до введення в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64, що відповідає дії актів цивільного законодавства у часі. А отже, ствердження відповідача, що нарахування та сплата інфляційних витрат, 3% річних не відповідає законодавству України є помилковим. законодавство не передбачає, що рахунки споживачу мають направлятись виключно поштою, тим паче, рекомендованим листом. В свою чергу, ОКП «ДТКЕ» забезпечує щомісячне рознесення працівниками підприємства рахунків споживачам, за їх поштовими адресами (за якими була надана відповідна комунальна послуга). Додатково, інформація про здійсненні нарахування відображена в «Особистому кабінеті споживача» (сервіс на офіційному сайті ОКП «ДТКЕ»). Отже, рахунки на оплату наданих ОКП «ДТКЕ» послуг щомісяця надавались заявнику. Крім того, зазначають, що позивачем разом з відповіддю від 25.04.2024 р. №Д-49 на заяву відповідача від 04.04.2024 про надання інформації за спожиту теплоенергію за адресою: [ADDRESS] були повторно надані копії рахунків за період з листопада 2020 року по січень 2024 року, а також детальний розрахунок до них з вказанням обсягу спожитих послуг, які відповідають вказаним розрахункам. З приводу тарифів та підстав їх застосування, порядок розподілу спожитих послуг між споживачами та алгоритму нарахувань, а також доказів надання послуги (за 2020 2023 роки) зазначають, що тариф: є регульованим, і встановлюється для ОКП «ДТКЕ» Донецькою обласною державною адміністрацією. Повна інформація щодо загального розміру планованого тарифу, його структури; обґрунтування необхідності встановлення тарифу, тощо, розміщена на офіційному веб-сайті ОКП «ДТКЕ» (www.kpdtke.com.ua). В опалювальний період 2020-2021 року діяв тариф, затверджений розпорядженням голови обласної адміністрації, керівника військово-цивільної адміністрації від 29.07.2020р. №805/5-20. Розпорядженням голови обласної державної адміністрації керівником обласної військово-цивільної адміністрації від 27.10.2021р. №1083/5-21 були встановлені тарифи на опалювальний період 2021-2022 років. Але відповідно п.2 даного розпорядження, для населення й надалі застосовувалися тарифи, що діяли на кінець опалювального періоду2020/2021 років. Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника військово-цивільної адміністрації від 23.12.2021р. №1309/5-21 «Про внесення змін до розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника військово-цивільної адміністрації від 27 жовтня 2021 №1083/5-21» для підприємства було затверджено нові тарифи. При цьому умова, що для населення й надалі мають застосовуватися тарифи, що діяли на кінець опалювального періоду 2020/2021 років залишилась й надалі. Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника військово-цивільної адміністрації від 27.09.2022р. № 444/5-22 для підприємства затвердили тарифи на опалювальний період 2022-2023 років. Але, п.2 розпорядження передбачив, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, - до споживачів ОКП «ДТКЕ» застосовуються тарифи, що застосовувалися до цих споживачів станом на 24 лютого 2022 року. Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника військово-цивільної адміністрації від 02.10.2023р. № 477/5-23 для підприємства затвердили тарифи на опалювальний період 2023-2024 років. Але відповідно п.2 даного розпорядження, для населення й надалі застосовувалися тарифи, що застосовувалися до цих споживачів станом на 24 лютого 2022 року. З приводу розподілу між споживачами обсягів спожитих у будинку послуг з постачання теплової енергії та алгоритму нарахувань, зазначають, що порядок нарахувань за надані послуги з постачання теплової енергії передбачені і Законом №2189, і постановою №830. При цьому, згідно із цими нормативно-правовими актами, а також з урахуванням Закону №2119, розподіл обсягів спожитої у будинку комунальної послуги здійснюється на підставі Методики №315. З приводу доказів надання послуги зазначають, що відповідно до положень чинного законодавства (Закону №2189 и Постанови №830) та умов діючого публічного договору приєднання зі споживачами, ОКП «ДТКЕ» забезпечує відповідність кількісних та якісних характеристик послуги встановленим нормативам на межі централізованих інженерно-технічних систем постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку. Факт надання послуги підтверджується щорічними актами підключення багатоквартирного будинку до мереж теплопостачання на початку опалювального періоду та актів про подальше відключення по закінченню опалювального періоду (копії актів за період з 2020 по 2023 роки надаються), а також актами зняття показань ВКО (підтверджують факт споживання теплової енергії) (зазначені вище). Доказом обсягу помісячного постачання теплової енергії є помісячні акти зняття показань ВКО. З проводу не проживання відповідача в приміщені зазначають, що відповідно до п.37 Постанови КМУ від 21 серпня 2019р. № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» споживач не звільняється від оплати за житлово-комунальні послуги у разі тимчасової відсутності в житловому приміщенні. Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду «не проживання відповідача (боржника) у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє його як власника квартири від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг» (постанова від 02.04.2020р. справа №757/29813/17-ц провадження № 61-2066св19). Тобто, власник квартири повинен сплачувати послуги щодо оплати житлово-комунальних послуг не зважаючи на те, зареєстрований він у квартирі чи ні, мешкає він у цій квартирі чи ні. Отже, саме факт того, що фізична особа є власником квартири є підставою для стягнення з неї боргу за житлово-комунальні послуги. Підсумовуючи викладене, позивач зазначає, що нарахування плати за теплову енергію за період з 01.11.2020р. до 31.12.2023 р. здійснено відповідачу виключно до вимог чинного законодавства України. Жодних додаткових нарахувань окрім тих, що передбачені законодавством, підприємство позивача не здійснювало. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві, просила також застосувати позовну давність. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири [ADDRESS] з розміром частки 1/1 є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1114, від 02.06.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. (а.с.14-15). За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», є наступні: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги. Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. Непроживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільніє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц. Отже, судом встановлено, що в спірний період з 01 листопада 2020 року по 31 грудня 2023 року власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] . Позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є постачальником послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Теплопостачальником відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідача [PERSON] (а.с.16). В період 2020-2023 р.р. позивачем надавались послуги з централізованого опалення в будинку [ADDRESS] , що підтверджується актами про підключення житлового будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення від 02.11.2020 року, 25.10.2021 року, 08.11.2022 року, 01.11.2023 року та про відключення від системи централізованого опалення від 10.04.2021 року, 01.04.2022 року, 01.04.2023 року ( т.1 а.с.9-11, т.2 а.с.19,22). Відповідно до довідки позивача від 08.01.2024 року, звернень споживачів за особовим рахунком № [NUMBER] по квартирі [ADDRESS] , щодо не проведення стягнення з наданням документів відповідно до Постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022р. № 206 (зі змінами) до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» не надходило (а.с.17). Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати послуг за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.11.2020 року по 31.12.2023 року утворилась заборгованість, розмір якої складає 36671,55 грн., заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 906,45 грн.,а також інфляційні втрати у розмірі 3326,20 грн., 3% річних у розмірі 835,53 грн., що вбачається з розрахунку заборгованості за особовим рахунком, розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань (а.с.22-23). Про здійснення нарахувань за надану теплову енергію за адресою: [ADDRESS] , за особовим рахунком № [NUMBER] за період 01.11.2020 року до 31.12.2023 року позивачем кожного місяця протягом опалювального періоду було складено рахунки на оплату послуг, з яких зокрема вбачається період нарахування, сума нарахувань, обсяг теплової енергії на опалення квартири, обсяг теплової енергії на загально-будинкові потреби опалення, діючий тариф, та площа квартири (т.2 а.с.127-145). Як вбачається з Актів готовності вузла обліку теплової енергії до опалювального сезону від 11.10.2021 року, 31.10.2022 року, 19.10.2023 року при обстеженні вузла обліку витрат теплової енергії, встановленого в будинку по [ADDRESS] комплектуючі вузла обліку перебувають в цілісності, пломби не порушені, прилад обліку знаходиться в робочому стані (т.2 а.с.38-40). Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування відповідачу інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.11.2020 р. до 24.02.2022 р., тобто до введення в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами і доповненнями) встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами і доповненнями) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктами 36, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 передбачено, що споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Згідно з підпунктом 5 п.45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція наведена у Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року по справі № 401/710/15-ц. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає, що норми ст. 256 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. № 435-IV визначають позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦКУ). Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020р. № 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк даного карантину неодноразово продовжувався. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020р. № 540-IX доповнив розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ пунктом 12, яким під час карантину строки, визначено, що строки, передбачені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022р. було доповнено пунктом 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, враховуючи спірний період нарахування заборгованості, який згідно позовної заяви встановлено з 01.11.2020 року до 31.12.2023 року, та те що закінчення строку позовної давності припадає на період після 02.04.2020 року, то він продовжується до кінця дії карантину та/або воєнного стану. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що даний позов підлягає задоволенню, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за теплову енергію в сумі 36671,55 грн. за період з 01.11.2020 року по 31.12.2023 року, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 906,45 грн. за період з 01.11.2020 року по 31.12.2023 року, інфляційні втрати в сумі 3326,20 грн. та 3% річних в сумі 835,53 грн. за період з 01.11.2020 року до 24.02.2022 року. Суд звертає увагу на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції не гарантує встановлення обставин, на існуванні яких наполягає одна зі сторін. Крім того, хоча вказаний пункт зобов`язує суди обґрунтовувати їхні рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення (див. mutatis mutandis § 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine, заява № 4909/04), § 54 рішення цього ж суду від 28 жовтня 2010 року у справі «Трофимчук проти України» (Trofimchuk v. Ukraine, заява № 4241/03)). В силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до п.4 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачу документів у справі на суму 42,00 грн., витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідача у справі на суму 35,00 грн. тому ці витрати слід стягнути з відповідача на його користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved