Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

ТОВ «ФК Європейська Агенція з повернення боргів» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, посилаючись на те, що 22.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2722402 та 26.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22396-12/2021. В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 22.12.2021 року було укладено кредитний договір № 2722402, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Товариство умови кредитного договору виконало та надало позичальнику кошти, які останній мав повернути, проте свої зобов`язання не виконав. 11.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 11082023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 11.08.2023 до Договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023 укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2722402. Внаслідок не виконання зобов`язання відповідачем, утворилась заборгованість за кредитним договором № 2722402 від 22.12.2021 р., яка становить 31 019,4 грн. та складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 6 000 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 25 019,4 грн. 26.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22396-12/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Товариство умови кредитного договору виконало та надало позичальнику кошти, які останній мав повернути, проте свої зобов`язання не виконав. 31.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 22396-12/2021. Внаслідок не виконання зобов`язання відповідачем, утворилась заборгованість за кредитним договором № № 22396-12/2021 від 26.12.2021 р., яка становить 8 596 грн. та складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 2 800 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 5 796 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 39 615,40 грн., а також судові витрати. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 19.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 10.04.2024 року через підсистему «Електронний суд» представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якій вказав, що електронний договір укладено з порушенням вимог законодавства, а саме не дотримано вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Окрім того вказав, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язання. Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які б підтверджували наявність заборгованості, у свою чергу наданні розрахунки заборгованості за спірними кредитними договорами не містять даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також проценту ставку обрахунку заборгованості. Вважає, що оскільки розрахунки суми боргу, які містяться у позові не є зведеними документами, які не були погодженні з відповідачем і не підтвердженні первинними обліковими бухгалтерськими документами, то позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаними кредитними договорами у розмірі зазначеному у розрахунках. Вказує, що позивачем не доведена належними та допустимими доказами отримання відповідачем коштів від ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Інвеструм», оскільки не надано виписку по рахунку з якої вбачався б рух коштів. Окрім того зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення договорів факторингу з ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Інвеструм», адже позивач надав лише витяги, які не містять підписи сторін. Крім того вважає, що проведені позивач розрахунки заборгованості не відповідають вимогам закону. На підстав викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 12.04.2024 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача надав відповідь на відзив, у якому вказав, що перед укладенням кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна», шляхом розміщення на власному офіційному інтернет - сайті за посиланням: https://credit7.ua/ надає клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де міститься інформація про перелік, умови та порядок надання фінансових послуг. Окрім цього перед підписанням кредитного договору в ІТС ТОВ «Лінеура Україна» клієнт підтвердив своє ознайомлення з інформацією про розмір процентної ставки та порядок нарахування і сплати процентів, розмір штрафних санкцій за невиконання договору, вартість кредиту, строк кредиту та згоду з умовами договору, шляхом проставлення відповідної відмітки в чек-боксі та натискання клавіші, що відповідає вимогам п. 6 ст. 3 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Представник позивача наголошує, що без зазначеної дії технічно не можливо перейти до наступного етапу підписання електронного договору. Окрім того відповідача підписав паспорт споживчого кредиту шляхом використання одноразового ідентифікатора. Зазначає, що договір укладений належним чином, зокрема з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Щодо укладення договору з ТОВ «Інвеструм» представник відповідача зазначає, що він був укладений в електронній формі в інформаційно - телекомунікаційній системі, шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові до заповнення, з використанням одноразового ідентифікатора як аналога власноручного підпису для підтвердження особи. Наголошує на тому, що для укладення кожного з договорів необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладання договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дій унеможливлює укладення договору. Крім того вказує, що перерахування коштів на платіжні картки відповідача за укладеними договорами було здійснено безпосередньо оператором онлайн - послуг платіжної інфраструктури, який здійснює перекази коштів у безготівковій формі, тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються та умовами угод з банками-екваєрами передбачено надходження від компаній загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. Вказує, що відповідач, у разі незгоди, не був позбавлений можливості надати власний розрахунок заборгованості або висновок експерта, складений на його замовлення. Окрім того, відповідач як власник карткового рахунку може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Зазначає, що розрахунок і нарахування відсотків здійснено відповідно до умов кожного кредитного договору та із врахуванням законодавства України. Вказує, що договори факторингу були укладені в належний спосіб з дотриманням вимог цивільного законодавства, на підтвердження вказаного долучає копії договорі, акти прийому - передач реєстрів боржників та витяги з реєстру боржників. На підстав викладеного просив відмовити у задоволенні відзиву відповідача, а позов задовольнити у повному обсязі. Також просив відмовити у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у відповіді на відзив просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між ТОВ «Лінеруа Україна» та [PERSON] 22.12.2021 року укладено договір № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 10-16). За умовами договору ТОВ «Лінеруа Україна» надало відповідачу грошові кошти в сумі 6000,00 грн. строком на 360 днів, базова процентна ставка 1,99 % в день, 29 653,85 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 48 984,00 грн. (а.с.10). Договір № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2021 року та паспорт споживчого кредиту було підписано [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором Н837. Також відповідач, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором Н837, підписав додаток № 1 до договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2021 року, у якому міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 17). Відповідно до Додаткового договору про прощення (анулювання) боргу до Договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.07.2023 року відповідач зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. у термін до 16.07.2023, у свою чергу товариство звільняє [PERSON] від обов`язку сплатити решту частини основного боргу за договором у сумі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. (а.с.18). Відповідач підписав даний Додатковий договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Додаткового договору про прощення (анулювання) боргу до Договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.07.2023 року відповідач зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн. 00 коп. у термін до 23.07.2023, у свою чергу товариство звільняє [PERSON] від обов`язку сплатити решту частини основного боргу за договором у сумі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. (а.с.19). Відповідач підписав даний Додатковий договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Додаткового договору про прощення (анулювання) боргу до Договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.07.2023 року відповідач зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. у термін до 31.07.2023, у свою чергу товариство звільняє [PERSON] від обов`язку сплатити решту частини основного боргу за договором у сумі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. (а.с.20). Відповідач підписав даний Додатковий договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 11.08.2023 року між ТОВ «Лінеруа Україна» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 11082023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеруа Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників (а.с. 21-23, 151-159). Відповідно до акту прийому - передачі реєстру боржників до договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023 року ТОВ «Лінеруа Україна» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників кількістю 6063 (а.с.24, 161). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023 укладеного між ТОВ «Лінеруа Україна» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 31 019,4 грн. (а.с. 163-165). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 2722402 від 22.12.2021 року станом на 11.08.2023 року непогашена заборгованість становить 31 019,4 грн. (а.с.115-126). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 2722402 від 22.12.2021 року за період з 11.08.2023 по 31.01.2024 року станом на 31.01.2024 року непогашена заборгованість становить 31 019,4 грн. (а.с.26). 26.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021 (а.с. 33-34). За умовами договору ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало відповідачу грошові кошти в сумі 2800,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 24.01.2022 року, процентна ставка 3,00 % в день, 1095,0 % річних (а.с.33). Договір про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021 від 26.12.2021 року та інформацію та контактні дані кредитодавця було підписано [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0163. Також відповідач, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0163, підписав додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021 від 26.12.2021 року, у якому міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 35). 31.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників (а.с. 36-38, 135-143). Відповідно до акту прийому - передачі реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників кількістю 5577 (а.с.39, 145). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 8 596,00 грн. (а.с. 147-149). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 22396-12/2021 від 26.12.2021 року непогашена заборгованість становить 8 596,00 грн. (а.с.129-134) Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 2722402 від 22.12.2021 року за період з 31.01.2023 ро 31.01.2024 року станом на 31.01.2024 року непогашена заборгованість становить 8 596,00 грн. (а.с. 41) Правовою підставою заявлених ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення. Так, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Так, [PERSON] уклав з ТОВ «Лінеура Україна» договір № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору: «Укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності ведення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІТС Товариства». Згідно з п. 9.7 вказаного договору: «Цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки товариства, що відтворенні засобом копіювання, в Особистий кабінет Клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шлях використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/ зазначений в цьому договорі. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору». Даний договір підписаний електронним підписом відповідача (позичальника), відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового індикатора Н837, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. У матеріалах справи також міститься паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем в той же день, що й договір і тим самим способом. (а.с. 8-9). Окрім того, [PERSON] уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» договір про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021. відповідно до п. 6.1 вказаного договору: « Цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Даний договір відповідач підписав електронним підписом відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W0163. У матеріалах справи також міститься паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем в той же день, що й договір і тим самим способом. (а.с. 32). У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Таким чином суд приходить до висновку, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти були перераховані відповідачу, що останнім, враховуючи його відзив не заперечується. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. У силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача. Оскільки вимог про визнання договору №2722402 від 22.12.2021 року та договору № 22396-12/2021 від 26.12.2021 року недійсними (неукладеними) не заявлено, договорів з іншим змістом відповідачем не надано, в матеріалах справи наявна лише копії даних договорів, відповідачем не спростовувано існування між сторонами договірних відносин. Окрім того відповідач не заперечував, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номери телефонів [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , належать йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказані засоби зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. За таких обставин, суд дійшов до висновку про доведеність позивачем юридичного факту укладання договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] та договору про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] .. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. У своєму відзиві відповідач оспорювався факт отримання ним кредитних коштів, а також розмір заборгованості. Проте стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, також суду не надано докази на підтвердження факту не отримання коштів. У свою чергу, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». В обґрунтування розміру заборгованості відповідача перед позивачем, останнім, крім розрахунку заборгованості, надано, зокрема, лист № 2-2902 від 29.02.2024 року від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та лист № 2919_240411115026 від 11.04.2024 року від ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Відповідно до листа № 2-2902 від 29.02.2024 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 22.12.2021 19:16:18 на суму 6 000 (шість тисяч гривень 00 копійок) грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 126784983, призначення платежу: Зарахування 6000 грн на карту [NUMBER] . Відповідно до п. 2.1 Договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту: «Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту». Згідно з листом № 2919_240411115026 від 11.04.2024 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм»» укладено договір на переказ коштів ФК-150920 від 15.09.2020. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 26.12.2021 16:40:04 на суму 2 800 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 127465561, призначення платежу: Зарахування 2800 грн на карту [NUMBER] . Судом прийнято до уваги, що розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом видачі та отримання кредиту, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підпункт 14 пункту 3 Розділу 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року (далі Положення), що діяло на час виникнення кредитних відносин між сторонами по даній справі, вказує, що первинний документ документ, який містить відомості про операцію. Пункт 50 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Розділу 3 Положення). Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53). Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ - заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20, провадження № 61-17825св21. Так, позивачем не надано до суду первинних документів, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», проте надано листи від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», у яких заначено факт успішності проведення транзакцій про переказу коштів. У свою чергу, відповідачем, як власником карткових рахунків, також не надано виписку по карткових рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] , які могли б підтвердити факт неотримання вказаних грошових коштів. Відповідач та його представник не надали доказів того, що банківські картки, на які перераховано суми кредитних коштів/позики, йому не належиать, або того, що кошти на такий рахунок не надходили. Окрім того позивачем надано копії додаткових договорів про прощення (анулювання) боргу у загальному розмірі 10 200 грн., підписаних електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового індикатора, що у свою чергу слугує доказом підтвердження факту отримання і користування [PERSON] кредитними коштами. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором № 2722402 від 22.12.2021 року у сумі 6 000 грн. та договору № 22396-12/2021 від 26.12.2021 року у сумі 2 800 грн. 11 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 11082023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до Боржників вказаних у реєстрі боржників, у тому числі право грошової вимоги до відповідача за договором № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 31 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 31012023, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до Боржників вказаних у реєстрі боржників, у тому числі право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021. Зазначене спростовує доводи відповідача (його представника) у відзиві, що матеріали справи не містять договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та договору факторингу № 31012023 від 31.02.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Окрім того додані до позовної заяви копії даних договорів містять підписи сторін та проставлена печатка. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Таким чином, можна зробити висновок, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, провадження № 61-13587св20. На підтвердження відступлення прав вимоги, позивач разом з відповіддю на відзив надав суду копію договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 року, акт прийому - передачі реєстру боржників від 31.01.2023 року, реєстр боржників від 31.01.2023 року, у якому містяться відомості про боржників, номери кредитних договорів та суми заборгованості, платіжну інструкцію № 19332 від 03.02.2023 року про оплату за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 31012023, копію договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023 року, акт прийому - передачі реєстру боржників від 11.08.2023 року, реєстр боржників від 11.08.2023 року, у якому містяться відомості про боржників, номери кредитних договорів та суми заборгованості, платіжну інструкцію № 20086 від 15.08.2023 року про оплату за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 11082023. Таким чином перехід права вимоги до позивача відбувся із дотриманням вимог законодавства, окрім того договори про відступлення прав недійсними не визнавалися та на даний час не скасовані, що у свою чергу спростовує доводи представника відповідача про не доведеність відступлення права вимоги. Також суд звертає увагу, що згідно з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічної правової позиції дотримується і КЦС ВС в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц. У зазначеній постанові ВС зауважив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про перехід права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Верховним Судом у постанові від 07.06.2023 по справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22), наголошено, що «заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Крім того, Верховним Судом у вказаній постанові наголошено, що «незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі». Вказана позиція узгоджується також з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18), від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19. У постанові від 02.10.2020 по справі № 911/19/19, Верховним Судом наголошено, що якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Відповідний контррозрахунок відповідачем до суду не подано. У свою чергу відповідно до абз. 1, 2 п. 1.3 договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту: «Строк кредиту 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення), в порядку та на умовах визначених в п. 4.2 Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів». Згідно з п. 1.4 вказаного договору: «Стандартна процента ставка становить 1,99 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору». Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 2722402 від 22.12.2021 року станом на 11.08.2023 року непогашена заборгованість становить 31 019,4 грн. (а.с.115-126). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 2722402 від 22.12.2021 року за період з 11.08.2023 по 31.01.2024 року станом на 31.01.2024 року непогашена заборгованість становить 31 019,4 грн. (а.с.26). Таким чином, суд зазначає, що нарахування процентів передбачено умовами кредитного договору, розмір яких складає 1,99% в день згідно з графіком платежів, з яким відповідач ознайомився, про що свідчить його підпис. З наведеного розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом були нараховані відповідно до умов договору, процентів за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України), на які посилається представник відповідача у своєму відзиві нараховані не були, окрім того позивач не з моменту отримання права вимоги не змінював розрахунок заборгованості, тому суд погоджується з розрахунком заборгованості за договором № 2722402 від 22.12.2021 року. Відповідно до п. 1.2 договору про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021: «Тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби Клієнта. Кредит надається строк на 30 днів, тобто до 24.01.2022 року». Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 22396-12/2021 від 26.12.2021 року непогашена заборгованість становить 8 596,00 грн. (а.с.129-134) Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 2722402 від 22.12.2021 року за період з 31.01.2023 ро 31.01.2024 року станом на 31.01.2024 року непогашена заборгованість становить 8 596,00 грн. (а.с. 41) За змістом ст. 1056-1 ЦK України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягенню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що кредит за договором № 22396-12/2021 надавався строком на 30 днів, тобто до 24.01.2022 року. У свою чергу, відповідно до наданих суду розрахунків заборгованості проценти нараховувалися і після 24.01.2022 року, тобто після закінчення дії договору, тому у цій частині кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії позики, є необґрунтованими. Правові підстави для стягнення відсотків, нарахованих після 24.01.2022 року відсутні. Тому з відповідача підляє стягненню заборгованість у розмірі заявленому у договорі тобто 5 320 грн. Зазначений висновок зроблений з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2019 року в справі №175/4753/15-ц. Таким чином суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача, висловлені ним у відзиві, оскільки вони є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами і спростовуються письмовими поясненнями представника позивача, матеріалами справи в їх сукупності. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 31 019,40 грн. за договором № 2722402 та 5 320 грн. за договором №, 22396-12/2021 що виникла внаслідок порушення кредитних зобов`язань відповідачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім того суд зазначає, що оскільки відповідачу відмовлено у задоволенні його відзиву то витрати на правову допомогу покладаються на нього. Відсоток задоволеності позовних вимог складає 91,7 %, тому до стягнення з відповідача на користь ТОВ ФК ЄАПБ підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду в розмірі 2 776,67 грн (5 396,83 грн х 39,49 %). На підставі приведеного вище,

Outcome: partial