Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

У лютому 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.06.2013 року, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2018 року. Від шлюбу у сторін народилась спільна донька [PERSON] , [INFO] . 22 жовтня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позов [PERSON] про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04.07.2019 р. Постановою від 03.03.2020 р. ВП № [NUMBER] відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 755/10673/19, виданого 21.02.2020р. Дніпровським районним судом м. Києва. Як на підставу звернення до суду позивач вказує на те, що на даний час сума аліментів не покриває витрат, пов`язаних з нормальним та гармонійним розвитком і вихованням дитини, а також наразі збільшені потреби дитини з віком. З жовтня 2019 року, тобто з дня ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, пройшло вже майже 5 років. Тоді всі жили в іншій реальності, не було ще пандемії COVID-19, не було повномасштабного вторгнення та оголошення воєнного стану, курс долара США у 2019 році в середньому був 25 гривень за 1 долар, а сьогодні він майже 40 гривень. Це все вплинуло на ріст цін і вартість життя. Суттєво зросли ціни на продукти, на одяг для дитини, на шкільне приладдя, підручники, зошити тощо, 1800 гривень, що присудив суд в якості аліментів у 2019 році зараз не вистачає дитині навіть на їжу. Один мінімальний похід в магазин за продуктами для дитини обійдеться мінімум в 500 гривень. Тож у позивача виникає гостра потреба та необхідність у збільшення розміру аліментів на утримання дитини, бо самій їй утримувати дитину зараз дуже важко, її коштів не вистачає. В той же час, позивачу відомо, що Відповідач є працездатним, жодних хвороб чи інших факторів які могли б вплинути на спроможність його платити більші аліменти їй невідомі, вони просто відсутні. Позивач просила суд врахувати, що з 2019 року також збільшився і розмір прожиткового мінімуму на дитину з 2218 грн. до 3196 грн. у 2024 році. Посилаючись на приписи ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, вказувала, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, а відповідно Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 гривень. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася з позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, судом роз`яснено учасникам цивільного процесу, що відповідач має право, не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, надіслати відзив, який має відповідати ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу, іншому відповідачу та третій особі у справі копії відзиву та доданих до нього документів. Роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив) є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 09.04.2024 (Вх.№20292) до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому позовні вимоги не визнав повністю та просив постановити рішення, яким скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22.10.2019 р. по справі № 755/10673/19 та постановити рішення про часткове задоволення позову, а саме в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову посилався на те, що в матеріалах справи відсутні докази про можливість відповідача надавати допомогу у визначеному судом розмірі, а також відсутні докази на підтвердження витрат на дитину, що перевищують розмір прожиткового мінімуму. Хоча, тягар доказування лежить саме на Позивачеві по справі. Також просив врахувати й інші обставини, а саме: як батько він виконує свої обов`язки та надає щомісячно кошти на утримання дитини в добровільному порядку (за період з січня 2018 року по липень 2019 року сплачено 16 переказів на загальну суму 19 632 грн., що середньомісячно становить по 1 227 грн.), крім цього щоразу відвідуючи дитину у м. Києві, купує їй подарунки та організовує відпочинок для доньки. На прохання колишньої дружини додатково купує одяг та взуття, велосипед, басейн та багато ін., мати відповідача неодноразово передавала кошти для онуки через родичів колишньої дружини; відповідач є безробітним, проживає в сільській місцевості, в той час як позивач офіційно працює та отримує стабільну заробітну платню; стан здоров`я відповідача незадовільний. Вважав, що значна сума витрат, які несе позивач на медикаменти, вітаміни є додатковими витратами, тому позивач не позбавлена права на їх відшкодування в порядку ст.185 СК. Просив врахувати той факт, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати, а тому він не має об`єктивної можливості поїхати на роботу до міста чи за кордон. Збільшення розміру аліментів для нього не можливим для виконання та порушує його моє конституційне право на достатній життєвий рівень для себе. Вважав, що рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та думці позивача, які недоведені жодними допустимими чи належними доказами. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання, зокрема, другим з батьків. 23.04.2024 (Вх.№23082) позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якому вказувала, що відповідач сплачує аліменти щомісячно в розмірі 1 800 грн. Більше він не допомагає дитині взагалі. Відповідач не їздить до дитини в Київ, останній раз він навідував її у Києві у 2021 році, коли дитина закінчила 1 клас, та забирав її до себе. В кінці травня 2023 року позивач сама відвозила доньку до нього в село, щоб та його побачила. Тоді батько купив дитині штани, футболку та плаття, які були на неї малі. Заперечувала проти тверджень відповідача, що він на її прохання купував одяг, взуття та інше. За 4 роки навчання дитини у школи, відповідач жодного разу не допоміг зібрати дитину до школи. З 2020 року були прохання щодо допомоги доньці в лікуванні зубів, купівлі гаджетів, так як для навчання потрібно, на гуртки. Ніякої допомоги не було. Бабуся доньки, мати відповідача, участі у вихованні та допомозі онуці не приймає, але позивач претензій не має, оскільки у забезпечені дитини мають приймати участь лише батьки. Відповідач працює неофіційно. Вважала, що вона та відповідач повинні однаково приймати участь в утриманні спільної доньки. Той розмір аліментів - 1 800 грн. в місяць, які сплачує відповідач на утримання дитини , є мізерним та неспівмірним з тими дійсними витратами, які несе позивач. Зазначала, що також має незадовільний стан здоров`я, але на розвитку дитини це не має відображатись. Медичну книжки відповідача не отримала. 5 років тому розмір аліментів у 1 800 грн. був достатнім, але наразі за ці роки ціни дуже виросли, та окрім базових потреб у їжі та одязі, виросла й сама дитина, яка має ще розвиватися. Вказувала, що у матері відповідача є ще один син, який також є працездатним. Та й сама матір відповідача цілком працездатна, має добре здоров`я, має автомобіль, керує авто та не офіційно працює на базарі. Вважала, що витрати відповідача по сплаті за електроенергію ніяк не впливають на допомогу дитині. Вона також сплачує комунальні послуги, проживає з донькою у приватному будинку, купляє дрова для опалення. Відповідач та його мати мають земельні паї, автомобіль, та земельні ділянки, тому вважала його твердження про низький матеріальний стан не відповідають дійсності. Якщо розміром аліментів порушується конституційне право на достатній рівень життя відповідача, то чому він порушує право дитини на достатній рівень життя. У кожного з батьків є не тільки права щодо дитини, але й обов`язки. Вважала, що сплата аліментів на дитину у розмірі 1 800 грн в місяць у 2024 році це сором для чоловіка, і Відповідач, як працездатний чоловік, має робити все, щоб забезпечити дитину найкращим чином. Врешті решт, на адвоката він гроші знайшов, а на дитину не може. У судовому засіданні 14.06.2024 року позивач підтримала позовні вимоги та просила їй задовольнити у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні 14.06.2024 року представник відповідача (в режимі відеоконференції) заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у спосіб сплати аліментів (статті 180, 181, 182, 184 СК України). Судом встановлено, що з 26.06.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2018 року. (а.с.21-22 т.1) Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації акті цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Серії [NUMBER] (а.с.20 т.1). Судом встановлено та не спростовано сторонами, що 22 жовтня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позов [PERSON] про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04.07.2019 р. (а.с.13-17 т.1) Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, законодавець чітко визначив, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. Правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну розміру їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Дана правова позиція визначена постановою Верховного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Заявляючи позовні вимоги про зміну розміру аліментів позивач зазначила, що розмір витрат на утримання доньки збільшився, на що вплинув і воєнний стан в країні, який впливає і на вартість продуктів, ліків, навчання, одягу, гуртків тощо, а також збільшився і розмір прожиткового мінімуму на дитину з 2218 грн. у 2019 році до 3196 грн. у 2024 році. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судом встановлено, що на момент ухвалення судом рішення суду від 22 жовтня 2019 року, яким присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04.07.2019 р, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2019 року був встановлений у розмірі 2118,00 грн. нормою п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік". Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджету України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривні. Судом встановлено та не спростовано стороною відповідача, що з моменту ухвалення рішення суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 755/10673/19 розмір витрат на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , збільшився, на що вплинув і воєнний стан в країні, який в свою чергу вплинув і на вартість продуктів, ліків, навчання, одягу, гуртків, а відтак суд вважає, що розмір аліментів у розмірі 1800 грн лише на 202 грн був більшим за 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини [PERSON] , [INFO] (1 598,00 грн) станом на момент звернення з позовом до суду. Відповідно до вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідач має вік 36 років, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», у розмірі по 3500,00 грн. щомісячно. Твердження відповідача про наявність на його утриманні непрацездатної матері не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження даного факту надано довідку Пилиповицького старостинського округу Звягельської міської територіальної громади від 29.02.2024 р. №102, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на території Пилиповицького старостинського округу не працює, на даний час знаходиться на пенсії. Разом з тим, відповідач не надав суду відомостей про розмір пенсії [PERSON] , який би свідчив, що рівень пенсійного забезпечення його матері є низьким чи не достатнім, так само як і не надано відомостей про те, що відповідач являється єдиним годувальником в сім`ї. Надані відповідачем Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 15.03.2024 року, мають інформацію про доходи відповідача [PERSON] вибіркового характеру, оскільки охоплюють лише період з 3-го кварталу 2023 року по 4-й квартал 2023 року. Усі інші доводи та твердження сторін не спростовують вищевикладених висновків суду. Даючи оцінку дослідженим доказам, суд дійшов висновку, що доводи позивача є доведеними, а вимоги щодо зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки з моменту стягнення аліментів змінилася економічна ситуація в державі, збільшився прожитковий мінімум, змінились потреби дитини з урахуванням її віку, матеріальний стан одержувача аліментів, і відповідач, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має, за своїм матеріальним станом може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. При цьому, у разі погіршення матеріального, чи зміни сімейного стану, платник аліментів не позбавлений права звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Судові витрати по даній справі складає судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду. У зв`язку з цим, зазначені судові витрати відповідно до вимог ст.141ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved