Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

Представник [PERSON] вернувся до суду з даним позовом, з огляду на наступне. В період з 22.01.2020 року по 24.01.2020 власник шістнадцяти автомобілів [PERSON] за договорами відчуження продав всі автомобілі на користь ТОВ «КЮРА ФАРМА», яка стала їх власником після державної реєстрації, а саме автомобілі марки «Chevrolet» модель «Cruze», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Porsche» модель «Panamera», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Toyota» модель «Land Cruiser 200», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «BMW» модель «730D», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Nissan» модель «Micra», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Nissan» модель «Cabstar», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «HYUNDAI» модель «ACCENT», 2013 р.в. номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «HYUNDAI» модель «ACCENT», 2013 р.в. номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач зазначав, що [PERSON] та товариство з обмеженою відповідальністю «СА ДРАЙВ» застосували схему відчуження автомобілів, де за кожним автомобілем [PERSON] уклав з ТОВ «СА ДРАЙВ» договір комісії, за яким доручив здійснити продаж автомобілів від свого імені , але за рахунок [PERSON] . Діючи за договором комісії ТОВ «СА ДРАЙВ» здійснив продаж автомобілів ТОВ «КЮРА ФАРМА», уклавши шістнадцять договорів купівлі-продажу, які оскаржуються позивачем, а саме: договора купівлі-продажу транспортного засобу №7296/20/0114257 від 23.01.2020, №7296/20/0114226 від 22.01.2020, №7296/20/0114220 від 22.01.2020, №7296/20/0114227 від 22.01.2020, №7296/20/0114251 від 23.01.2020, №7296/20/0114241 від 23.01.2020, №7296/20/0114230 від 22.01.2020, №7296/20/0114231 від 22.01.2020, №7296/20/0114239 від 23.01.2020, №7296/20/0114225 від 22.01.2020, №7296/20/0114222 від 22.01.2020, №7296/20/0114224 від 22.01.2020, №7296/20/0114248 від 23.01.2020, №7296/20/0114237 від 23.01.2020, №7296/20/0114253 від 23.01.2020, №7296/20/0114254 від 23.01.2020. Позивач вказував, що дані стосовно оскаржуваних правочинів та автомобілів були отримані від регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м.Києві у листі від 02.04.2021 вих.№31/26-243аз, на адвокатський запит від 25.03.21 за вих..№441, а отже є належними та допустимими доказами у даній справі. Також, позивач зазначав, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента, що визначено ч.1 ст.1011 ЦК України. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК України). Верховний Суд зазначив, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників ТЗ та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) ТЗ протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Відповідну постанову по справі № 683/2694/16-ц ВС прийняв 30.10.2019. Таким чином, право власності на вказані автомобілі перейшло до ТОВ «КЮРА ФАРМ» в період з 22.01.2020 по 24.01.2020. На думку позивача, такі правочини та реєстрація права власності є фіктивними та направлені з боку [PERSON] на ухилення від виконання зобов`язань за договорами позики. Так, 01.12.2018 року позивач надав [PERSON] в борг 489585,55 грн., що підтверджується Договором позики грошей від 01.12.2018 За умовами п.2 вказаного Договору позика є безпроцентною зі строком повернення не пізніше 01.06.2019. Також, 10.01.2019 Позивач надав [PERSON] в борг 66 527 дол.США зі строком повернення до 05.06.2019, що підтверджується розпискою Відповідача від 10.01.2019. 16.03.2019 Позивач надав [PERSON] в борг ще 18 900 000 грн., що в еквіваленті за комерційним курсом на день укладення договору становить 700 000 дол.США, і підтверджується Договором позики грошей від 16.03.2019, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макухою О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №205. За умовами п.2 вказаного Договору позика є безпроцентною. Також, умовами п.2 вказаного Договору [PERSON] повинен повернути кошти в такому порядку: до 20.09.2019 суму в розмірі 3 240 000 грн. еквівалент 120 000 дол.США; до 16.03.2020 залишок боргу в сумі 15 660 000 грн. еквівалент 580 000 дол.США. Згідно п.11 Договору позики, документом, що підтверджує прострочення виконання зобов`язання та його безспірність є заява Позивача про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, передане зі зворотнім повідомленням за адресою проживання боржника, вказаною в Договорі позики. З відповідною заявою Позивач звернувся до [PERSON] у порядку, передбаченому ст.84 Закону України «Про нотаріат», що підтверджується відповідною заявою від 22.04.2020 та доказами її відправки зі зворотним повідомленням. Також, позивач вказував, що Шевченківським районним судом м. Києва розглядалася цивільна справа №761/12491/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «АША ФОРМУЛЕЙШНС» про стягнення боргу за вказаними договорами позики на загальну суму 39 740 990,43 грн. До цього часу [PERSON] кошти взагалі не повернув, а навпаки, вчинив дії щодо відчуження належних йому автомобілів з метою ухилення від виконання зобов`язання .Відповідно до ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Крім цього, Позивач вважає, що спірні правочини вчинені [PERSON] на шкоду Позивачу, який на момент укладання спірних правочинів був кредитором [PERSON] . За таких обставин представник позивача і звернувся до суду з даним позовом. Провадження у справі відкрито 30.06.2021, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального провадження. Від позивача надійшла заява щодо розгляду справи за його відсутності. Заперечень щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення в адресу суду не надходило. Відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились. Правом на подачу відзиву не скористались. Заяв та клопотань від них в адресу суду не надходило. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку наявним в справі доказам, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що в період з 22.01.2020 по 24.01.2020 власник шістнадцяти автомобілів [PERSON] за договорами відчуження продав на користь ТОВ «КЮРА ФАРМА» наступні автомобілі: марки «Chevrolet» модель «Cruze», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Porsche» модель «Panamera», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Toyota» модель «Land Cruiser 200», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «BMW» модель «730D», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Nissan» модель «Micra», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Nissan» модель «Cabstar», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «Volkswagen» модель «Polo», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «HYUNDAI» модель «ACCENT», 2013 р.в. номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки «HYUNDAI» модель «ACCENT», 2013 р.в. номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відчуження автомобілів відбувалося за договорами комісії, за яким [PERSON] доручив здійснити продаж автомобілів від імені товариства, але за свій рахунок. Діючи за договором комісії ТОВ «СА ДРАЙВ» здійснило продаж автомобілів ТОВ «КЮРА ФАРМА», уклавши шістнадцять договорів купівлі-продажу, а саме: договора купівлі-продажу транспортного засобу №7296/20/0114257 від 23.01.2020, №7296/20/0114226 від 22.01.2020, №7296/20/0114220 від 22.01.2020, №7296/20/0114227 від 22.01.2020, №7296/20/0114251 від 23.01.2020, №7296/20/0114241 від 23.01.2020, №7296/20/0114230 від 22.01.2020, №7296/20/0114231 від 22.01.2020, №7296/20/0114239 від 23.01.2020, №7296/20/0114225 від 22.01.2020, №7296/20/0114222 від 22.01.2020, №7296/20/0114224 від 22.01.2020, №7296/20/0114248 від 23.01.2020, №7296/20/0114237 від 23.01.2020, №7296/20/0114253 від 23.01.2020, №7296/20/0114254 від 23.01.2020; Дані стосовно оскаржуваних правочинів та автомобілів були отримані від регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м.Києві у листі від 02.04.2021 вих.№31/26-243аз, на адвокатський запит від 25.03.21 за вих..№441. Відповідно до ч.1 ст.1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК України). Таким чином, право власності на вказані автомобілі перейшло до ТОВ «КЮРА ФАРМ» в період з 22.01.2020 по 24.01.2020. При цьому, судом було встановлено, що 01.12.2018 року позивач надав [PERSON] в борг 489585,55 грн., що підтверджується Договором позики грошей від 01.12.2018 За умовами п.2 вказаного Договору позика є безпроцентною зі строком повернення не пізніше 01.06.2019. Також, 10.01.2019 Позивач надав [PERSON] в борг 66 527 дол.США зі строком повернення до 05.06.2019, що підтверджується розпискою Відповідача від 10.01.2019. 16.03.2019 Позивач надав [PERSON] в борг ще 18 900 000 грн., що в еквіваленті за комерційним курсом на день укладення договору становить 700 000 дол.США, і підтверджується Договором позики грошей від 16.03.2019, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макухою О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №205. За умовами п.2 вказаного Договору позика є безпроцентною. Також, умовами п.2 вказаного Договору [PERSON] повинен повернути кошти в такому порядку: до 20.09.2019 суму в розмірі 3 240 000 грн. еквівалент 120 000 дол.США; до 16.03.2020 залишок боргу в сумі 15 660 000 грн. еквівалент 580 000 дол.США. Згідно п.11 Договору позики, документом, що підтверджує прострочення виконання зобов`язання та його безспірність є заява Позивача про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, передане зі зворотнім повідомленням за адресою проживання боржника, вказаною в Договорі позики. З відповідною заявою Позивач звернувся до [PERSON] у порядку, передбаченому ст.84 Закону України «Про нотаріат». Крім того, позивач стягував борг з [PERSON] в межах справи №761/12491/20 за своїм позовом до [PERSON] , ТОВ «АША ФОРМУЛЕЙШНС» про стягнення боргу за вказаними договорами позики на загальну суму 39 740 990,43 грн. [PERSON] грошові кошти не повернув, а вчинив дії щодо відчуження належних йому автомобілів з метою ухилення від виконання зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним, що визначено ч.2 ст.234 ЦК України. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно до ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому, у тому числі автотранспортні засоби. Таким чином, укладання спірних правочинів відбулась з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу за невиконаним зобов`язанням. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі N 369/11268/16-ц (провадження N 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Позивач вважаючи, що [PERSON] , який здійснив відчуження автотранспортних засобів, маючи непогашену кредиторську заборгованість після настання строку її погашення, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладання договорів комісії та договорів купівлі-продажу автотранспортних засобів, порушують майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Згідно висновків Верховного Суду, що міститься у постанова від 24.07.2019 по справі № 405/1820/17, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Фіктивність правочинів, за якими були відчужені автомобілі, підтверджується наявністю боргу у [PERSON] перед Позивачем за 3 договором позики: 1) від 01.12.2018 р. на суму 489585,55 грн. зі строком повернення не пізніше 01.06.2019; 2) від 10.01.2019 на суму суму 66527 дол.США зі строком повернення 05.06.2019; 3) від 16.03.2019 на суму 700 000 доларів США зі строком повернення до 20.09.2019 суму в розмірі 3 240 000 грн. еквівалент 120 000 дол.США; до 16.03.2020 залишок боргу в сумі 15 660 000 грн. еквівалент 580 000 дол.США. На переконання суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Також, суд звертає увагу, що фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року N 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом"); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року N 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження"). Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі N 369/11268/16-ц (провадження N 14-260цс19). Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved