Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Огоновська-Данильчук Ольга Володимирівна про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Стислий виклад позиції позивача та відповідача: [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька - позивач [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої ввійшли: - 2/5 частки житлового будинку [ADDRESS] , разом з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що належали [PERSON] на праві спільної часткової власності; - частка в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: 4610137500:11:002:0014, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Іншим співвласником житлового будинку з часткою 3/5 та земельної ділянки (без визначення часток) є тітка позивача [PERSON] відповідач [PERSON] . 01.02.2024 року позивачем [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом №266, на 2/5 частки житлового будинку. 01.02.2024 року листом приватного нотаріуса «Про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину» №5/02-14, позивача [PERSON] повідомлено, що нотаріальна дія з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в праві спільної власності на земельну ділянку не може бути вчинена. Відмова мотивована тим, що земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] та [PERSON] без визначення частки кожного із співвласників земельної ділянки. Оскільки співвласник земельної ділянки [PERSON] є померлою, тому нотаріус не має змоги визначити склад спадкового майна, а саме частку померлої у земельній ділянці. Просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 2/5 (дві п`ятих) частки земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 4610137500:11:002:0014, місце розташування: [ADDRESS] . Відповідачем у встановлений судом строк відзиву не подано. Заяви (клопотання) учасників справи: 20.02.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова разом із позовною заявою надійшло клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19.03.2024 року витребувано копію спадкової справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні: - позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позовну заяву задовольнити; - відповідач [PERSON] щодо задоволення позову не заперечила. У судове засідання, призначене на 20.06.2024 року: - позивач [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце розгляду повідомлялася належним чином. Причини неявки не відомі. Заяв та клопотань на адресу Шевченківського районного суду м. Львова не надходило. - відповідач [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце розгляду повідомлялася належним чином. Причини неявки не відомі. Заяв та клопотань на адресу Шевченківського районного суду м. Львова не надходило. - третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Огоновська-Данильчук Ольга Володимирівна не з`явилася, про час, дату та місце розгляду повідомлялася належним чином. Причини неявки не відомі. Заяв та клопотань на адресу Шевченківського районного суду м. Львова не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено що: Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №2771, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74367310 від 17.10.2023 року, приватним нотаріусом Огоновською-Данильчук Ольгою Володимирівною 17.10.2023 року зареєстровано спадкову справу №71409708. Відповідно до копії свідоцтва про право власності за заповітом від 15.10.2001 року, серії [NUMBER] , спадкова справа №324\\2001, спадкоємцями до зазначеного в заповіті житлового будинку [ADDRESS] є: до 2/5 частин [PERSON] , до 3/5 [PERSON] . Згідно з копією реєстраційного посвідчення Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки серії КММ №064481, житловий будинок в [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5600856462023 від 11.12.2023 року, власниками земельної ділянки з кадастровим номером: 4610137500:11:002:0014 є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкова справа №22/2023, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , а саме: 2/5 часток будинку [ADDRESS] є її донька [PERSON] . Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75660596 від 01.02.2024 року, спадкоємцем 2/5 частки будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав №364519545 від 05.02.2024 року, [PERSON] є власником 2/5 частки на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] . Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №365934864 від 15.02.2024 року, [PERSON] є власником 2/5 частки на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] . Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1-3 ст. 1215 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у постанові по справі №6-2цс15 від 11.02.2015 року, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові по справі №910/18560/16 від 04.12.2018 року, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної дол. земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Відповідно до абз. 16 п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно з положенням ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] подала на адресу Шевченківського районного суду м. Львова заяву, у якій просила залишити сплату судового збору за нею. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: approved