Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом, в якому зазначила, що відповідач [PERSON] позичила в неї грошові кошти в розмірі 60000 грн., що підтверджується її розпискою від 19.03.2021 року. Відповідач зобов`язалася повернути суму позики в розмірі 60000 грн. потягом шести днів. Також відповідач зобов`язалася сплатити відсотки за користування належними їй грошовими коштами в розмірі 10000 грн. протягом 10 днів. Відповідач зазначені кошти до теперішнього часу їй не повернула. За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 70000 грн., три проценти річних у сумі 157 грн. 80 коп., а також судові витрати 1362 грн. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 22 червня 2021 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. В листопаді 2023 року зазначена справа була передана за підсудністю Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, ухвалою якого від 25 грудня 2023 року справу прийнято до розгляду за правилами\~спрощеного позовного\~провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача адвокат Лозовий І.О. у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що відповідач у позику грошові кошти в сумі 60000 гривень не отримувала. В розписці не зазначено про отримання відповідачем позики в сумі 60000 гривень. Тому просив у задоволенні позову відмовити. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що 19 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, оформлений у формі розписки, відповідно до якого відповідач отримала у борг від позивача 60\~000 грн. та зобов`язалася повернути зазначену суму протягом шести днів, тобто у строк до 25.03.2021 року включно. Також у розписці зазначено, що відповідач зобов`язується повернути проценти в розмірі 10000 грн. протягом 10 днів після повернення боргу. В своєму позові позивач наполягає на тому, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, суму боргу та проценти не повернула, у зв`язку з чим просить стягнути вказані суми з відповідача з урахуванням трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. При вирішенні спору суд виходить із положень статті 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 також зроблений висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За загальними правилами доказування, визначеними у статтях 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає доведеним факт укладення між сторонами договору позики та передання позивачем відповідачу на виконання цього договору грошових коштів у сумі 60000 грн., оскільки це підтверджується оригіналом розписки відповідача від 19.03.2021 року, в якій відповідач власноручно зобов`язалася повернути позивачу борг протягом шести днів, а також сплатити проценти в сумі 10000 грн. протягом 10 днів після повернення боргу. Доводи представника відповідача в судовому засіданні про відсутність у відповідача обов`язку повернення боргу в розмірі 60000 грн., через те, що у розписці не зазначено про отримання позики у вказаному розмірі, суд вважає необґрунтованими. Суд звертає увагу, що розписка від 19.03.2021 року, яка надана позивачем на підтвердження її позовних вимог, була складена власноручно відповідачем, що представником відповідача в судовому засіданні не оспорювалося. Заперечуючи факт отримання відповідачем у позику грошових коштів у сумі 60000 грн., будь-яких доказів відповідач та її представник не надали. При цьому судом ураховується, що відповідно до частин 1, 2 статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відтак у суду відсутні підстави ставити під сумнів дійсність правочину, укладеного між сторонами та підтвердженого розпискою відповідача, а також обов`язок останньої повернути позивачу суму позики в національній валюті гривні. Отже, позов у частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 60\~000 грн. та процентів у розмірі 10000 грн. підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Цією нормою передбачено особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Враховуючи, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання за договором позики, суд вважає, що відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути в межах заявлених позовних вимог три проценти річних, нараховані на основну суму боргу за період з 26.03.2021 по 23.04.2021 року в розмірі 143 грн. 01 коп. та на суму прострочених процентів за період з 06.04.2021 року по 23.04.2021 року в розмірі 14,79 грн., а всього 157 грн. 80 коп. Також при зверненні до суду позивачем за подання цього позову був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. Згідно з частиною 1 статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved