Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

22.09.2023 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди. 29.09.2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 16.10.2023 року до суду звернулася [PERSON] в інтересах [PERSON] з уточненою позовною заявою до [PERSON] , ПрАТ «СК «Еталон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди. 17.10.2023 року ухвалою суду уточнену позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 07.11.2023 року до суду звернулася [PERSON] з уточненою позовною заявою до [PERSON] , ПрАТ «СК «Еталон» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилалася на те, що 31.08.2023 року о 15:30 в м. Запоріжжя Дніпровський район по вул. Щаслива біля будинку №3 на пішохідному переході було скоєно наїзд на неї автомобілем «Renault Kadjar», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. В результаті наїзду було викликано поліцію, яка зафіксувала ДТП та склала відносно [PERSON] протокол ААД №620623 від 31.08.2023 року за ст.124 КУпАП за порушення п.10.2, п.18.1 ПДР України, її визнано потерпілою. Внаслідок ДТП вона отримала тілесні травми, а саме забій лівого стегна. Для огляду та лікування вона звернулась до лікарні, що підтверджується: 1) направленням КНП «Міська лікарня №9» ЗМР з діагнозом: ДТП (перелом?); 2) випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 13.10.2023 року, виданою сімейним лікарем ФОП [PERSON] . Через ДТП вона понесла непередбачені матеріальні витрати, які негативно вплинули на її сімейний бюджет та зазнала моральної шкоди. Її син [PERSON] , коли дізнався про отриману травму, отримав нервовий струс із-за хвилювання за неї, що також завдало додаткових страждань. Також, через отриману травму вона не змогла повести свого сина на заняття 31.08.2023 року і аж до 05.09.2023 року, що означає порушення життєвих норм її родини, що призвело до її душевних страждань. Її чоловік знаходиться на службі в ЗСУ, тому матеріальної та моральної підтримки їй відразу надано не було, вона травмована залишилась одна з сином, що також завдало їй душевних страждань. Її матеріальні збитки були не вагомі, на відміну від душевних страждань та переживання - на ліки та процедури вона витратила приблизно 1000 грн., але підтверджено чеками лише медичні препарати та ліки на суму 329,89 грн., інші не зберегла, тому матеріальну шкоду визначити неможливо. Моральну шкоду оцінює в 60000 грн., яка полягає: 1) у фізичному болю та емоційних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я через ДТП; 2) у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою до неї, а саме порушенням відповідачем норм законодавства України; 3) в подальшому порушенні її життєвого ритму та відповідних планів. Відповідачі зобов`язані компенсувати такі витрати за моральні страждання її та сина: 1) емоційні страждання, які їй довелося перенести під час ДТП; 2) переживання її сина [PERSON] за неї; 3) її страждання, як матері, дивлячись на сльози сина; 4) витрати, які пов`язані з відновленням її психічного стану та дитини; 5) турбота, яку їй прийшлося пережити сповіщаючи чоловіка про ДТП, який знаходиться на війні захищаючи Україну від російської агресії; 6) недоліки, пов`язані з невчасним поданням нею документів до суду вчасно; 7) відсутність можливість піти разом з сином 1 Вересня на свято до школи; 8) недоліки, пов`язані з пропуском персональних занять сина у вчительки; 9) спогади на найкращі дні, коли можна було вільно пересуватися та розпоряджатися своїми планами; 10) сумні переживання про невдопадобства, які я доставила свої близьким друзям та родичам звісткою про ДТП і її травму та їх переживання за неї; 11) витрачений нею даремно час у походах до лікарів. Фактичний розмір моральної шкоди визначений за методикою професора [PERSON] , яка рішенням про державну реєстрацію від 03.03.2010 року включена до Реєстру за реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань». Моральна шкода визначається виходячи з діючого в Україні мінімального розміру заробітної плати, яка згідно ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлена з 01 січня 2023 року в розмірі 6700 грн., тобто 6700 грн. * 720 мінімальних розмірів зарплати = 4824000 грн., а з урахуванням коефіцієнтів складає 603000 грн., однак виходячи з глибини, характеру та тривалості душевних страждань, зважаючи на воєнний стан, напруженість в коштах відповідачів, фактичний розмір моральної шкоди оцінює в 60000 грн. Прохала: 1) стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на її користь відшкодування моральної шкоди в сумі 60000 грн.; 2) стягнути солідарно з [PERSON] на її користь відшкодування моральної шкоди в сумі 60000 грн.; 3) у разі виплати ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» їй страхового відшкодування моральної шкоди визначеної судом, то франшизу з розмірі 3000 грн. стягнути на її користь з [PERSON] ; 4) стягнути з відповідачів на її користь сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн. 08.11.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче провадження. 20.11.2023 року до суду звернувся представник відповідача ПрАТ «СК «Еталон» Панченко Ю.Ю. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що дані правовідносини регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом, та яким встановлено чіткий перелік видів страхових виплат та порядок їх розрахунку. Так, згідно ст.23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Наголошують, що до позовної заяви не додано жодних документів про призначення лікування закладом охорони здоров`я. Також, згідно ст.26 Закону Страховиком відшкодовується потерпілому, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Наголошують, що страхове відшкодування моральної шкоди в даному випадку є похідним від виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, тому розрахунок страхової виплати моральної шкоди повинен проводитись від стягнутого розміру відшкодування, а отже 5% від витрат на лікування в сумі 329,89 грн. становить 16,49 грн., а не 60000 грн. Окрім цього, згідно Реєстру методик проведення судових експертиз в 2016 році припинено застосування Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, на яку посилається позивач, а відтак, вимоги позивача є незаконним. Прохали відмовити у задоволенні позову. 05.12.2023 року до суду звернулася [PERSON] з відповіддю на відзив, в якій посилалася на те, що захисник відповідача [PERSON] не може представником, так як не відповідає вимогам закону не є адвокатом, тому відзив та неналежно оформлені докази не можуть бути залучені до матеріалів справи. Вважає, що ПрАТ «СК «Еталон» повинен сплатити їй суму матеріального відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого в ДТП в розмірі 21663,01 грн. Прохала відмовити у вимогах відзиву, виключити з доказів та не залучати до матеріалів справи, прийняти заяву про збільшення позовних вимог. 05.12.2023 року до суду звернулася [PERSON] з заявою про збільшення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди за оновленим позовом від 07.11.2023 року, в якій прохала збільшити позовні вимоги в частині матеріальної шкоди до суми 21663,01 грн., судові витрати покласти на відповідачів. 18.12.2023 року до суду звернувся представник відповідача ПрАТ «СК «Еталон» Панченко Ю.Ю. з запереченнями на відповідь на відзив, в яких вважали вимоги позивача необґрунтованими та незаконними, тому прохали відмовити у задоволенні позову. 14.02.2024 року до суду звернувся відповідач [PERSON] з відзивом на позов, в якому посилався на те, що 31.08.2023 року він потрапив у ДТП з участю [PERSON] , яка різко вискочила на дорогу та виставила руки у бік його автомобіля, сталося торкання капотом автомобіля її рук, після чого він зупинився, а Плахотнік сіла на сідниці, травмувати ліве стегно він не міг. 31.08.2023 року Плахотнік була у нейрохірурга і травматолога, але не після ДТП, а до нього. У документі лікаря-нейрохірурга записано, що на момент огляду неврологічної симптоматики не виявлено. Також у документі травматолога записано - пересувається самостійно. Також немає рецепту або рекомендації від лікарів на купівлю ліків, про призначення лікування певними ліками відомо тільки зі слів [PERSON] , вона могла придбати будь-кому будь-які ліки, але до лікування в результаті ДТП вони не мають жодного відношення. Прохав звернути увагу на формулу суми моральної шкоди - у трьох позовних заявах формула однакова, а сума змінюється від 12060 грн. до 60300 грн., хоча насправді сума розрахована неправильно. До приїзду поліції він вибачився і запропонував відшкодувати збитки грошима в сумі 3000 грн., але [PERSON] відмовилася і назвала свою суму в 500 доларів. Вважає всі її заяви голослівними та не підтвердженими будь-якими доказами. 23.02.2024 року до суду звернулася [PERSON] з відповіддю на відзив, в якій прохала відмовити у вимогах відзиву [PERSON] 04.03.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 28.03.2024 року до суду звернувся представник відповідача [PERSON] адвокат Балковий Р.Л. з клопотанням про поновлення строку для подання заперечень та з запереченнями на відповідь на відзив, в яких посилалися на те, що відповідно ст.12.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується, отже вимоги щодо стягнення франшизи не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 60000 грн., то цивільна-правова відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу застрахована у ПрАТ «СК «Еталон», що підтверджується полісом № ЕР-216373804 від 20.08.2023 року, згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого, складає 320000 грн. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 ЗУ «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який добросовісно уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що передбачено ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Постанова Великої Палати ВС від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц із урахуванням Постанови Великої Палати ВС від 09.11.2021 року у справі №147/66/17). У Постанові Великої Палати ВС від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Разом із тим, обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у розмірі 60000 грн., позивач ураховує моральну шкоду, завдану її сину [PERSON] , однак він не був залучений у справу як Позивач та суду не надано жодних доказів щодо завдання дитині моральної шкоди. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2023 року у справі №334/8006/23 встановлено, що «...внаслідок ДТП [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження...», на підтвердження обставин, на які посилається позивач, нею долучено лише медичні документи, які підтверджують лише її звернення до лікарів та те, що вона у задовільному стані та не потребує лікування. Оскільки [PERSON] після ДТП запропонував відшкодувати позивачу шкоду у розмірі 3000 грн., то вважають, що позивачем подано позов з метою збагачення. Прохали відмовити у задоволенні позову. 26.06.2024 року в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. 26.06.2024 року в судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник: адвокат Балковий Р.Л. заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. 26.06.2024 року представник відповідача ПрАТ «СК «Еталон» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи у відсутність представника не надали, подали відзив на позов, в якому заперечували проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народилася позивач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] , паспорт громадянина України № [NUMBER] від 29.03.2021 року, орган видачі 2316, що підтверджується матеріалами справи. Позивач [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.05.2022 року. [INFO] народився відповідач - [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] , паспорт громадянина України № [NUMBER] від 04.06.2018 року, орган видачі 2314, є інвалідом ІІ групи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідачу [PERSON] на праві власності належить автомобіль «Renault Kadjar», р/н [NUMBER] . 20.08.2023 року між ПрАТ «СК «Еталон» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу «Renault Kadjar», р/н [NUMBER] , сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю одного потерпілого, складає 320000 грн., розмір франшизи 3200 грн., про що свідчить поліс №ЕР-216373804. 25.10.2023 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. за те, що 31.08.2023 року о 15:30 [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Kadgar», р/н [NUMBER] , рухався по вул. Щаслива 3 в м. Запоріжжя, виїжджаючи на дорогу з двору не надав дорогу пішоходу [PERSON] , яка здійснювала перехід проїзної частини по нерегульованому пішохідному переходу, внаслідок чого здійснив наїзд на неї, внаслідок ДТП [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п.18.1, 10.2 ПДР України. Згідно довідки КНП «Міська лікарня №9» ЗМР від 31.08.2023 року на момент огляду [PERSON] вогнищевої неврологічної симптоматики, а також даних за гостру патологію, що потребують невідкладного втручання, не виявлено. Згідно довідки КНП «Міська лікарня №9» ЗМР від 31.08.2023 року [PERSON] пересувається самостійно, має скарги на біль у ділянці верхнього лівого стегна, відмічається гематома та набряк тканин у ділянці верхнього лівого стегна, даних за гостру кісткову патологію не виявлено, на момент огляду ургентної допомоги травматолога не потребує, поставлено діагноз: забій верхнього лівого стегна. Згідно направлення КНП «Міська лікарня №9» ЗМР від 31.08.2023 року у [PERSON] на рентгенограмі кісток тазу в прямій проекції без видимих кістково-травматичних змін, серце та легені без наявних патологічних змін. Згідно записів в медичній карті [PERSON] від 08.09.2023 року остання має скарги на біль в ділянці лівого стегна, явища гематоми в стадії «розрішенія», діагноз: гематома лівого стегна, рекомендовано: 1) Фламідез 1т 2р 10дн; 2) Ліотон 1000мг 3-4; 3) Повторний огляд. Згідно фіскальних чеків від 31.08.2023 року [PERSON] придбано в аптеках: 1) Веногепанол гель туба 40г вартістю 105,99 грн.; 2) Кетанов табл. 10мг №100 вартістю 223,90 грн. Згідно Виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №027/о, заповненої 05.12.2023 року ФОП [PERSON] , [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 31.08.2023 року по теперішній час з діагнозом: забій верхньої третини лівого стегна (гематома лівого стегна), призначене лікування відсутнє. 06.10.2023 року ПрАТ «СК «Еталон» повідомила [PERSON] про те, що після отримання форми №027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», документів, що підтверджують витрати на лікування (чеки, квитанції тощо) та постанови/ухвали відповідного суду у кримінальному провадженні, ПрАТ «СК «Еталон» повернеться до розгляду її справи. Позивач вважає, що відповідачі мають солідарно відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 60000 грн., та матеріальну шкоду в сумі 21663,01 грн. Відповідачі вважають, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які підтверджують розмір моральної та матеріальної шкоди. Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з наступного. Відповідно ст.23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо\~інше не\~встановлено законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~майнової шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.2\~ст.1167\~ЦК України\~моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від вини\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим,\~органу місцевого\~самоврядування,\~фізичної або\~юридичної особи,\~яка її\~завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 3 Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст.6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.23\~Закону шкодою,\~заподіяною життю\~та здоров`ю\~потерпілого внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~є: шкода,\~пов`язана з\~лікуванням потерпілого; шкода,\~пов`язана з\~тимчасовою втратою\~працездатності потерпілим; шкода,\~пов`язана із\~стійкою втратою\~працездатності потерпілим; моральна\~шкода,\~що полягає\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких потерпілий\~-\~фізична особа\~зазнав у\~зв`язку з\~каліцтвом або\~іншим ушкодженням\~здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно п.24.1\~ст.24\~Закону у\~зв`язку з\~лікуванням потерпілого\~відшкодовуються обґрунтовані\~витрати,\~пов`язані з\~доставкою,\~розміщенням,\~утриманням,\~діагностикою,\~лікуванням,\~протезуванням та\~реабілітацією потерпілого\~у відповідному\~закладі охорони\~здоров`я,\~медичним піклуванням,\~лікуванням у\~домашніх умовах\~та придбанням\~лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Згідно ст.26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Судом встановлено, що до суду звернулася позивач, як потерпіла в результаті ДТП, яке сталося 31.08.2023 року з вини відповідача [PERSON] , в результаті якого остання отримала забій лівого стегна, з позовом до відповідачів ПрАТ «СК «Еталон» та [PERSON] , з вимогою про стягнення на її користь солідарно моральної шкоди в сумі 60000 грн. та матеріальної шкоди в сумі 21663,01 грн. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц - покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Також,\~у Постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 20.06.2018\~року по\~справі №\~308/3162/15-ц\~зроблено правовий\~висновок,\~що «Законодавство України, чинне як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП». Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3). При цьому, п.4 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, окрім вказівки на те, у чому полягає ця шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві. Суд доходить висновку, що вимога позивача про відшкодування шкоди з відповідача [PERSON] , як страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Крім цього, суд вважає, що вимога позивача про солідарне відшкодування шкоди не ґрунтується на законі, оскільки законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Також, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують розмір матеріальної шкоди в сумі 21663,01 грн., оскільки згідно ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, при цьому такі витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Надані позивачем фіскальні чеки від 31.08.2023 року на придбання в аптеках: 1) Веногепанол гель туба 40г вартістю 105,99 грн.; 2) Кетанов табл. 10мг №100 вартістю 223,90 грн. не підтверджують призначене лікування закладом охорони здоров`я, оскільки згідно записів в медичній карті [PERSON] від 08.09.2023 року останній рекомендовано: 1) Фламідез 1т 2р 10дн; 2) Ліотон 1000мг 3-4., а доказів на придбання таких лікарських препаратів суду не надано. Крім того, Виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №027/о не містить призначеного лікування. Також, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують розмір моральної шкоди в сумі 60000 грн., оскільки згідно ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, в той час як розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача, судом не встановлено, а позивачем не обґрунтовано. Крім того,\~суд враховує,\~що позивач\~при розрахунку\~розміру моральної\~шкоди посилався на Методику професора [PERSON] , однак згідно Реєстру методик проведення судових експертиз, розміщеного на сайті Міністерства юстиції України, рішенням від 29.01.2016 року застосування Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань, реєстраційний код 14.1.04, на території України припинено. В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Згідно п.1-3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. А тому позов не підлягає задоволенню, так як не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1,2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed