Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

06 лютого 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Позовна заява мотивована тим, що 09 січня 2004 року позивач [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу будинку було оформлено в простій письмовій формі у вигляді розписки. Ціна будинку була обумовлена у розмірі 2000 гривень. Після досягнення згоди по всіх істотних умовах, вона віддала гроші [PERSON] , про що свідчить розписка останньої, а остання зі свого боку обіцяла вчинити дії, необхідні для нотаріального оформлення укладеного між ними договору купівлі-продажу. Сплативши грошові кошти за будинок, вона разом із своєю сім`єю, за згодою [PERSON] , вселилася в куплений нею будинок, здійснила у ньому ремонт, та постійно проживає там до цього часу. Проте, після отримання грошей договір нотаріально не був посвідчений у зв`язку з тим, що у [PERSON] не було в наявності всіх необхідних документів, та їм декілька разів відмовляли в нотаріальному посвідченні, а згодом [INFO] [PERSON] померла, в зв`язку із чим нотаріальне посвідчення договору стало неможливим. Враховуючи наведене, позивач просила суд визнати договір купівлі-продажу (садиби) житлового будинку, будівель і споруд, та земельної ділянки за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , який укладений 09 січня 2004 року між покупцем [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та продавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсним, та просила суд визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку, будівель та споруд, визначених в технічному паспорті. В судовому засіданні 29 квітня 2024 року позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бурлака С.А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зазначивши, що з врахуванням того, що продавець житлового будинку [PERSON] [INFO] померла, посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу неможливо. За життя [PERSON] покупець [PERSON] та [PERSON] намагались нотаріально посвідчити договір-купівлі продажу від 09 січня 2004 року, двічі звертавшись до нотаріальної контори, однак в зв`язку з тим, що [PERSON] не було зібрано весь пакет необхідних документів на будинок, нотаріус відмовлявся посвідчити вказаний договір купівлі-продажу. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, спадщину ніхто не прийняв, а отже спадкоємці відсутні, а тому в позасудовому порядку посвідчити договір купівлі-продажу неможливо. Зважаючи на це, просили суд визнати вказаний договір-купівлі продажу дійсним, та в зв`язку з визнанням договору купівлі-продажу дійсним просили визнати за позивачкою право власності на житловий будинок. Також, представник позивача - адвокат Бурлака С.А. уточнив, що вимог про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю позивач не заявляє, а в позовній заяві він просто послався на те, що між іншим, позивач також має право, щоб за нею було визнано право власності за набувальною давністю. В судове засідання представник відповідача Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету. 07 березня 2024 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про визнання позовних вимог та просив проводити розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши вступне слово позивача [PERSON] , представника позивача - адвоката Бурлаки С.А., показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності з 31 травня 1996 року належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що узгоджується зі свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Ставківської сільської Ради народних депутатів\~\~№ 10 від 09.04.1996 року, наданого позивачем у копії (а.с. 31). Також [PERSON] належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га в межах території с. Ставки Ставківської сільської ради, що узгоджується з державним актом на право приватної власності на землю серії МК № 00306, виданого на підставі рішення Ставківської сільської Ради народних депутатів\~\~від 21.04.1993 року, наданого позивачем у копії (а.с. 35). 09 січня 2004 року [PERSON] надала [PERSON] розписку, де предметом є гроші у сумі 2 000 гривень, отримані нею у повному обсязі від [PERSON] за продаж останній будинку за адресою [ADDRESS] . Також встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується повним витягом з ДРАЦС № 00043904756 від 05.03.2024 року (а.с. 96-97). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується довідкою зі Спадкового реєстру № 76191358 від 13.03.2024 року (а.с. 102). З довідки Ставківського старостинського округу № 19 від 30.05.2024 року вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , входили: чоловік - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , 1948 року народження. Крім того, з довідки Ставківського старостинського округу № 106 від 25.10.2023 року (а.с. 39) вбачається, що [PERSON] разом зі своїм чоловіком та сином безперервно проживають з 2004 року по теперішній час в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , але не зареєстровані. Згідно зі\~статтею 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відповідно до\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16, провадження № 61-9087св21, зазначено, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої\~статті 220 ЦК України\~допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою\~статті 220 ЦК України\~конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення. Згідно зі\~статтею 638 ЦК України\~істотною умовою будь-якого договору є предмет договору. Відповідно до\~статті 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, провадження № 6-1288цс17, викладено правовий висновок про те, що однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої\~статті 220 ЦК України. Як на неможливість нотаріального посвідчення укладеної угоди про продаж будинку, позивач в позовній заяві послалася на наступне: 1) в березні 2004 року позивач з продавцем [PERSON] намагалися посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку в нотаріальній конторі, але не змогли це зробити, тому що нотаріус повідомила їм, що посвідчити договір купівлі-продажу неможливо, оскільки продавець [PERSON] зібрала ще не всі необхідні документи для вчинення правочину; 2) в квітні 2004 року позивач з продавцем [PERSON] знову намагалися посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку в нотаріальній конторі, але не змогли це зробити, тому що нотаріус повідомила їм, що посвідчити договір купівлі-продажу неможливо, оскільки у продавця [PERSON] відсутня довідка з МБТІ, витяг з МБТІ про реєстрацію нерухомого майна в реєстрі та документи оформлені не належним чином; 3) [INFO] продавець [PERSON] померла, в зв`язку з чим посвідчити договір купівлі-продажу неможливо. Частиною другою\~статті 220 ЦК України\~ встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. З цього приводу варто зазначити, що будь-яких доказів звернення до нотаріальної контори в період після укладення договору купівлі-продажу 09 січня 2004 року і до смерті продавця [PERSON] - 25 серпня 2004 року, матеріали справи не містять, а отже позивач не довела, що вона протягом майже 8-ми місяців вживала будь-які дії для нотаріального посвідчення угоди, а продавець [PERSON] ухилялася від нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім того, навіть якщо б позивач довела, що вона з продавцем двічі звертались до нотаріальної контори, вказане б не свідчило б про ухилення продавця від посвідчення угоди нотаріально, адже як зазначено позивачем в позові, нотаріус їм відмовляв в зв`язку із тим, що у продавця були зібрані не всі документи. Тобто, покупець та продавець, зі слів позивача, фактично намагались посвідчити в нотаріуса такий договір, однак не змогли через відсутність всіх необхідних документів у продавця, що саме по собі може свідчити про недотримання всіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, адже перед продажем у продавця ці документи повинні бути, а покупець в свою чергу, повинен пересвідчитись в момент купівлі-продажу, що у продавця є всі необхідні документи на майно. Смерть продавця [PERSON] також не свідчить про її ухилення від посвідчення договору купівлі-продажу. Вказане свідчить лише про неможливість нотаріального посвідчення угоди після смерті продавця, однак закон визначає, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце саме факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. Крім того, суд зазначає, що даний договір купівлі-продажу був укладений в простій письмовій формі, а саме у формі розписки, в якій зазначено, що [PERSON] продала житловий будинок за адресою [ADDRESS] , за що отримала 2000 гривень, при свідках [PERSON] та [PERSON] . При цьому, як зазначила позивач в судовому засіданні 29 квітня 2024 року, дану розписку [PERSON] писала не власноручно, а поставила лише свій підпис, а сам текст розписки писав свідок [PERSON] . Доводи позивачки та її представника про те, що договір купівлі-продажу від 09 січня\~2004 року є укладеним, суперечать матеріалам справи та змісту зазначеного договору у формі розписки, наданого позивачкою. Показання свідків, не можуть підтверджувати факт вчинення договору купівлі-продажу нерухомого майна, який мав бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Відповідно до процесуального закону обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] суду та їх письмові пояснення від 26.10.2023 року (а.с. 42-43), в яких вони показали та пояснили, що [PERSON] в 2004 році продала свій житловий будинок [PERSON] , суд не приймає і вважає їх недопустимими доказами, оскільки показання свідків\~не можуть\~підтверджувати факт\~вчинення договору\~купівлі-продажу\~нерухомого майна,\~і крім\~того, дані свідки взагалі не були присутні в момент укладення договору купівлі-продажу у формі розписки, тобто не були очевидцями події. Також слід звернути увагу на те, що в розписці не повністю зазначені анкетні дані продавця, зазначено лише прізвище, ім`я та по-батькові, а дата народження, паспортні дані не вказано. До того ж, з вказаної розписки неможливо встановити, чи була наявна між сторонами домовленість щодо усіх істотних умов договору, неможливо встановити наявність дійсного наміру щодо продажу будинку. Вказаних відомостей немає у розписці, як і немає в ній дати продажу будинку, а є лише дата складання розписки 09.01.2004 року, не зазначені умови та юридичні наслідки договору, тобто на яких умовах сторони дійшли до передачі обумовленої суми грошових коштів, не зазначено, чи є сума 2000 гривень загальною ціною продажу, чи тільки частиною, не зазначено, яким чином буде здійснюватися перехід права власності на будинок, щоб свідчило про досягнення сторонами розписки всіх істотних умов та дійсне укладення цією розпискою договору купівлі-продажу. Аргументи позивачки та її представника про те, що позивачка протягом багатьох років постійно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням\~за адресою [ADDRESS] , сплачує рахунки комунальних служб за утримання домоволодіння не можуть бути підставою для задоволення її позову, який пред`явлений не з підстав набуття права власності на спірну нерухомість за набувальною давністю. З таким позовом [PERSON] до суду не зверталася. Отже, оскільки позивачкою не надано доказів ухилення продавця [PERSON] в період після укладення договору купівлі-продажу 09 січня 2004 року і до смерті продавця [PERSON] - 25 серпня 2004 року, від нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про відмову у їх задоволенні. Аналогічного змісту правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 179/1442/20, та від 05 липня 2023 року у справі № 333/3238/20. Оскільки позовна вимога про визнання права власності на житловий будинок є похідною вимогою від вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якій судом відмовлено, то і похідна вимога про визнання права власності також не підлягає задоволенню. В зв`язку із тим, що в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати позивачки по справі відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід покласти на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed