Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулася до суду з цим позовом, обгрунтовуючи тим, що 25.08.2021 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2021, яке набрало законної сили\~\~26.07.2021, видано наказ про примусове виконання. 28.12.2021 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у процесі виконання рішення затверджено мирову угоду. КП «Кам`янський водоканал» не виконувало взяті на себе зобов`язання згідно мирової угоди. 16.05.2023 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області замінено боржника на його правонаступника Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Аульський Водовід». Посилаючись на вище вказане, позивачка, просить стягнути на її користь з КП ДОР «Аульський Водовід» інфляційну складову у розмірі 284\~054,36 грн і процентну ставку 3 % річних у розмірі 42\~545,95 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився, по суті позову заперечень чи пояснень не надавав. Перевіривши матеріали та оцінивши докази по справі суд встановив, що 25.08.2021 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2021, яке набрало законної сили\~\~26.07.2021, видано наказ про примусове виконання. 28.12.2021 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у процесі виконання рішення затверджено мирову угоду. КП «Кам`янський водоканал» не виконувало взяті на себе зобов`язання згідно мирової угоди. 16.05.2023 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області замінено боржника на його правонаступника Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Аульський Водовід». Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц вчергове окреслено, що законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Відповідно до ст. ст.\~13,\~43,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. За змістом\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями частини другої\~статті 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У п. 27\~постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. У\~статті 89 ЦПК України\~законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову позивачки.

Outcome: approved