Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

[PERSON] через адвоката Романенка Є.О. звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню за несплачені аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 267207,47 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.04.2014р. по справі №133/588/14-ц шлюб між сторонами розірвано, малолітніх дітей залишено проживати з позивачкою. Заочним рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06.06.2014р. по справі №730/544/2014-ц стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання вказаних дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше встановленого чинним законодавством розміру, починаючи з 22 травня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. У Козятинському ВДВС знаходиться виконавче провадження №43732733 про стягнення з відповідача зазначених аліментів, заборгованість за якими у зв`язку з невчасною сплатою згідно розрахунку станом на 01.03.2024р. становить 225687,40 грн. В зв`язку з цим, в силу вимог ст.196 СК України відповідач за весь період прострочення виконання аліментного обов`язку повинен сплатити пеню в сумі 267207,47 грн. Позивачу (його представнику) ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 30 квітня 2024 року було направлено до його електронного кабінету через систему «Електронний суд» (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 30 квітня 2024 року разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів було надіслано за місцем реєстраційного обліку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, в силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом\~положень ст.196\~СК України\~у разі\~виникнення заборгованості\~з вини\~особи,\~яка зобов`язана\~сплачувати аліменти\~за рішенням\~суду або\~за домовленістю\~між батьками,\~одержувач аліментів\~має право\~на стягнення\~неустойки (пені)\~у розмірі\~одного відсотка\~суми несплачених\~аліментів за\~кожен день\~прострочення від\~дня прострочення\~сплати аліментів\~до дня\~їх повного\~погашення або\~до дня\~ухвалення судом\~рішення про\~стягнення пені,\~але не\~більше 100\~відсотків заборгованості. У\~разі застосування\~до особи,\~яка зобов`язана\~сплачувати аліменти\~за рішенням\~суду,\~заходів,\~передбачених ч.14\~ст.71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження»,\~максимальний розмір\~пені повинен\~дорівнювати різниці\~між сумою\~заборгованості та\~розміром застосованих\~заходів примусового\~виконання,\~передбачених ч.14\~ст.71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (ч.1). Розмір\~неустойки може\~бути зменшений\~судом з\~урахуванням матеріального\~та сімейного\~стану платника\~аліментів (ч.2). Неустойка\~не сплачується,\~якщо платник\~аліментів є\~неповнолітнім (ч.3). Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі від укладеного 10 листопада 2006 року шлюбу є батьками двох синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 квітня 2014 року шлюб між подружжям розірвано, дітей залишено проживати з матір`ю [PERSON] (справа №133/588/14-ц). Заочним рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше встановленого чинним законодавством розміру, починаючи з 22 травня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття (справа №730/544/2014-ц). Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Бевза А.В. від 14.06.2014р. було відкрито виконавче провадження ВП №43732733 про стягнення з [PERSON] зазначених аліментів. За відомостями з автоматизованої системи виконавчого провадження дане виконавче провадження ВП №43732733 і наразі перебуває на примусовому виконанні в Козятинському ВДВС. Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість відповідача по аліментах у зв`язку з їх невчасною сплатою (останній платіж - жовтень 2018р.) станом на 01.03.2024р. складає 225687,40 грн; передбачені ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» штрафи до боржника не застосовувались. Позивачкою надано розрахунок пені зі сплати аліментів за весь період прострочення (з 22 травня 2014 року по 01 березня 2024 року) в сумі 267207,47 грн із посиланням на формулу, встановлену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №572/1762/15-ц, з чим не можна погодитися, оскільки дещо інший порядок обрахунку неустойки був застосований Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.04.2019р. у справі №333/6020/16-ц, яка в часі прийнята пізніше, а тому в силу вимог ч.4 ст.263 ЦПК України саме її правовим висновком повинен керуватися суд при вирішенні справ даної категорії. Одночасно суд враховує й правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 19.01.2022р. у справі №711/679/21, щодо формулювання «не більше 100% заборгованості» (абзац 1 ч.1 ст.196 СК України). Відтак, з огляду на вищевказані норми законодавства та правові висновки касаційного суду розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином: «Заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абз.1 ч.1 ст.196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованістьза аліментами за певний місяць. З урахуванням принципу розумності й оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. При здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується». Як вбачається з розрахунку державного виконавця, який [PERSON] не оскаржувався, сукупний розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання двох дітей, з 22 травня 2014 року по 01 березня 2024 року, на яку нараховується пеня, становить 225687,40 грн. Тому зважаючи, що пеня не може перевищувати 100% заборгованості, одержувач аліментів має право на отримання з платника аліментів 225687,40\~грн пені, що менше, ніж заявлено позивачкою до стягнення. Водночас суд констатує, що [PERSON] не було надано відзиву на позов та всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх аліментних зобов`язань і спростування презумпції вини та вимог позивачки, в тому числі й щодо існування обставин для зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, даний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в розмірі 225687,40 грн неустойки (пені). Зважаючи на звільнення позивачки від сплати судового збору при подачі позовної заяви в даній категорії справ (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2256,87 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial