Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

В листопаді 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила здійснити поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3223187700:04:019:0058, площею 0,0646 га, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказала, що 01.03.2003 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2018 року розірвано. За період перебування у шлюбі подружжям 16.06.2004 року була придбана за договором купівлі-продажу земельна ділянка за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада площею 0,0646 га з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, кадастровий номер 3223187700:04:019:0058. Вказує, що на усній домовленості з відповідачем не зверталася до суду з позовом щодо поділу сумісної власності після розірвання шлюбу, продовжувала користуватись спірною земельною ділянкою. В листопаді 2023 року позивачкою були вжиті заходи щодо досудового врегулювання спору, але відповідач з цим не погодився, тому позивачка змушена звернутися до суду. Ухвалою судді від 04.12.2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 03.01.2024 року прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. 21.03.2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивачки адвоката Момот О.О. про уточнення позовних вимог. 25.03.2024 року представник відповідача адвокат Чередник С.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив закрити провадження у справі, оскільки спірне майно зареєстроване за відповідачем та не є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до договору купівлі-продажу. Просив застосувати строки позовної давності. 10.05.2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивачки адвоката Нестеришина Т.С. про зміну предмету позову, в якій останній просив здійснити поділ земельної ділянки та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:04:019:0058, площею 0,0646 га. Разом з цим, подав заперечення щодо застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 29.05.2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задвольнити з тих підстав, що під час перебування сторін у шлюбі ними було придбано земельну ділянку для будівництва будинку. Договір, а в подальшому і державний акт на спірне майно було оформлено на відповідача. Після розірвання шлюбу сторони разом не проживають. Земельною ділянкою користується відповідач. Оскільки майно є спільним сумісним майном подружжя, частки подружжя у вказаному майні є рівними, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник щодо задоволення позову заперечили. Відповідач пояснив, що на час придбання земельної ділянки сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі. Однак позивач доходу не мала, ззаймалась вихованням дітей, тому спірне майно є його особистою приватною власністю. Просив застосувати наслідки спливу позовної давності, так як від розлучення і відповідної розмови з позивачем щодо поділу спірної ділянки в 2018 році до часу подачі нею позову минло більше п"яти років. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона є донькою сторін у справі. Їй відомо, що перебуаючи у шлюбі батьки придбали земельну ділянку в с.Старі Безрадичі. Після розірвання шлюбу, можливо в 2018 році, батьки мали розмову щодо поділу вказаної ділянки. На разі питання так і не вирішено. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.03.2003 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 226590 від 15.12.2004 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2111 від 16.06.2004 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0645 га кадастровий номер 3223187700:04:019:00589 розташована на території Старобезрадичівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення садівництва. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями статті 61 СК України закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України врегульовано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.п. 22, 23, 25, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Доводи позивача, що земельна ділянка кадастровий номер 3223187700:04:019:0058, площею 0,0646 га є їх спільною з відповідачем сумісною власністю, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, доводяться доказами, доданими нею до матеріалів справи. Вказане нерухоме майно було придбане в період шлюбу між сторонами у справі, а тому відповідно до вимог статті 60 СК України є їх спільною сумісною власністю. Доказів придбання зазначеного майна за особисті кошти відповідачем суду не надано. Враховуючи, що спірне майно, вказане позивачкою в позовній заяві, набуте сторонами за час шлюбу, то таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. При цьому суд не погоджується з заявою відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки Законом Уккраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року №540-ІХ було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії карантину. Згідно ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved