Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ « Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що в період з 12.03.2018 р. по 29.02.2020 р. працював у ТОВ « Краснолиманське». 29.02.2020 р. він був звільнений з підприємства за власним бажанням. В день звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку по заробітній платі. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 26.09.2023 року з ТОВ « Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто сума заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 51916,43 грн. Рішення суду фактично виконано 07.02.2024 року. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.09.2023 р. по 07.02.2024 р. В подальшому представник позивача уточнив свої позовні вимоги, а саме просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.09.2023 р. по 07.02.2024 р. в сумі 92245,44 грн. ( а. с. 20-21). Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що судове рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі на користь позивача виконано 07.02.2024 р. В день звільнення 29.02.2020 р. позивач не працював, перебував у черговій відпустці, що підтверджується довідкою ВКТО від 21.05.2024 р. Відповідач дізнався про вимоги про стягнення середнього заробітку 04.04.2024 р., тому вважає, що саме з цього часу повинен відраховуватися строк затримки розрахунку при звільненні. Просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням принципу пропорційності та справедливості. Позивач, представник позивача, представник відповідача в судове засідання не з`явились, просили справу слухати без їх участі. ( а. с. 29, 40-41). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ « Краснолиманське» з 12.03.2018 р. по 29.02.2020 р., де працював в якості гірника підземного очисного вибою 5 розряду ( а. с. 10-13). Наказом ТОВ « Краснолиманське» № 60к від 29.02.2020 р. позивача було звільнено з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України ( а.с. 10-13). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 26.09.2023 р. з ТОВ « Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 51916,43 грн. ( а.с. 10-11). Судове рішення від 26.09.2023 р. виконано в повному обсязі 07.02.2024 р., що підтверджено поясненнями сторін по справі. ( а. с. 1,26). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно довідки ТОВ « Краснолиманське» від 20.05.2024 р. за № 362 середньоденна заробітна плата позивача становить 960,89 грн. ( а. с. 31). Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими\~ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Отже, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012, проте не більше 6 місяців такого правопорушення, що встановлено Законом від 01.07.2022 року . На вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Вказані\~правові висновки\~викладено Великою\~Палатою Верховного\~Суду у\~постанові від\~08\~лютого 2022\~року у\~справі №\~755/12623/19\~(провадження\~\~№ 14-47цс21)\~та Верховним\~Судом у\~складі колегії\~суддів Першої\~судової палати\~Касаційного цивільного\~суду у\~постанові Верховного\~Суду від\~20.07.2022\~р.\~у справі\~№ 204/3645/20\~(провадження\~№ 61-2520св22). Оскільки рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі фактично виконано 07.02.2024 р., а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку 15.04.2024 року в межах тримісячного строку після проведення такої виплати, то вважається, що він звернувся до суду з даним позовом в строк, встановлений ст. 233 КЗпП України. \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи той\~факт,\~що \~позивачем \~в день\~звільнення не\~працював,\~що підтверджено\~довідкоюВКТО\~від 21.05.2024\~,\~а позивачем не надані відомості щодо дати звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд розглядає вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з межах заявлених позивачем вимог, а саме з 27.09.2023 р. по 07.02.2024 р. \~ \~ \~ \~ \~ Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. \~ \~ \~ \~ \~ Згідно довідки ТОВ « Краснолиманське» за № 362 від 20.05.2024 р. середньоденний заробіток позивача становить 960,89 грн. Отже, середній заробіток за період з 27.09.2023 р. по 07.02.2024 р. становить 92245,44 грн. ( 960,89 х 96= 92245,44 грн.). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів. Що стосується доводів представника відповідача про зменшення суми середнього заробітку з урахуванням принципу пропорційності, то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Так, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазначити позивач. В постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 26\~червня 2019\~року у\~справі №\~761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією , висловленою у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №363/3659/20 ,від 05 жовтня 2022 року у справі №753/6287/21, від 15 березня 2023 року в справі №201/8085/21, від 26 квітня 2023 року у справі №201/8083/21, від 17 травня 2023 року у справі №201/8082/21. З метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, який допустив порушення трудового законодавства та законодавства про оплату праці, суд дійшов висновку, що конкретні обставини справи дають підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] з 92245,44\~ \~грн \~грн.\~до 70000\~грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Зменшуючи\~суму середнього\~заробітку з\~ 92245,44\~ \~грн грн. до 70000 грн, судом враховано , що позивач звернувся до суду з позовом саме про стягнення заборгованості із заробітної плати більше ніж через шість місяців після звільнення в вересні 2023 року, заборгованість по заробітній платі була виплачена відповідачем впродовж 5 місяців після ухвалення рішення суду про її стягнення. Судом також враховується і той факт, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період, який менш ніж шість місяців, встановлений ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~Отже,\~з відповідача\~ТОВ «\~Краснолиманське» на\~користь позивача\~необхідно стягнути\~середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні,\~зменшуючи його\~суму,\~ \~до 70000\~грн.,\~а також\~судові витрати\~в розмірі\~735,24\~грн.\~(\~968,96\~х 75,88%:100%=735,24)\~;\~на користь\~держави стягнути\~судовий збір\~в сумі\~233,72\~грн. ( 968,96-735,24=233,72). На підставі викладеного,

Outcome: partial