Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Ладанської селищної ради, в якому просила позбавити батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] , [INFO] . У подальшому, ухвалою суду від 10.04.2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи Ладанську селищну раду Прилуцького району Чернігівської області, як орган опіки та піклування. Позовні вимоги мотивовані тим, що батьками [PERSON] є позивач та відповідач. Шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.05.2019 року. Після розлучення син перебуває на утриманні позивача та проживає з нею. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не цікавиться його життям, не піклується про нього, не вітає його з днем народження 5 років поспіль та не спілкується з дитиною взагалі. На думку позивача, батько дитини самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому, його має бути позбавлено батьківських прав. Відзиву чи пояснень на позовну заяву від відповідача не надходило. У судове засіданні позивач не з`явилася, проте її представник подала заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, у якій підтримала позов у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом опублікування оголошення на сайті суду, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Ладанської селищної ради у судове засідання не з`явився, але надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив ухвалити рішення яке б відповідало інтересам дитини. Представник третьої особи Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 учасник справи не позбавлений можливості стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10.04.2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи Ладанську селищну раду Прилуцького району Чернігівської області, як орган опіки та піклування та витребувано докази від Служби у справах дітей Ладанської селищної ради, які надано 10.05.2024 року. Ухвалою суду від 13.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Суд, дослідивши документи, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 травня 2019 року, яке набрало законної сили 24.06.2019 року, у справі №742/709/19, шлюб між\~ [PERSON] \~та\~ [PERSON] , зареєстрований 21 жовтня 2011 року виконкомом Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 22, - розірвано (а.с. 6). Так, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2019 року у справі №742/3955/19 стягнуто з \~ [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з часу подання заяви 25.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). Після укладення шлюбу 19.04.2022 року із [PERSON] , [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 7). [PERSON] разом із сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-15). Останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , є: [ADDRESS] (а.с. 36, 38). З наданих\~ до\~матеріалів справи\~довідок вбачається,\~що за\~місцем проживання\~хлопчика батько\~не з`являється,\~до лікаря\~дитину водить\~мама,\~батьківські збори\~батько не\~відвідує,\~не забирає\~дитину з\~дошкільного закладу,\~про що\~вказано зі слів самої позивача (а.с. 10-12). Як вбачається із акту обстеження умов проживання від 23.04.2024 року, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (вітчим), дідусь та бабуся [PERSON] та [PERSON] . Хлопчик забезпечений всім необхідним для життя та навчання. Біологічний батько не приймає ніякої участі у житті сина (а.с. 108-109). У відповідності до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ладанської селищної ради від 10 травня 2024 року №54, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] (а.с. 111-112). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно\~з ч. 1\~ст.\~152\~СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 164 Сімейного кодексу України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно до\~ст. 165 Сімейного кодексу України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод( далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі"Савіни проти України", пункт 49 рішення у справі"Хант проти України"). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. При цьому, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин. Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної "поваги" до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі "Мамчур проти України"). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України"). Застосування вказаних принципів в даній справі: чи здійснювалось втручання "згідно із законом". Досліджуючи питання чи "передбачено втручання у право відповідача "законом" Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що "основні інтереси дитини" є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад пункт 100 згадуваного вище рішення у справі "Мамчур проти України"). Отже, повертаючись до обставин даної справи судом встановлено, що відповідачу, як батьку дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), що зазначила позивач в позовній заяві. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (наприклад див. пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі "Савіни проти України"). Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуація в бік покращення "положення дитини" та сприятиме реалізації її інтересів. Суд розуміє можливе існування між сторонами неприязних відносин і в такій ситуації суд допускає, що можуть існувати проблеми у спілкуванні між батьком та сином, але дані обставини не повинні йти на шкоду дитині і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення батькабатьківських прав. Важливим для суду є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів, і хоча позивач зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, доказів, що батько має заборгованість по аліментах не надала, що в сукупності з іншими обставинами переконує суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Таким чином, в даній конкретній ситуації, суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру. Беручи до уваги всі наведені вище міркування, суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи сторони позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed