Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Керівник Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі: Національної служби здоров`я України, Криворізької міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради, про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування вимог вказав, що вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2022 року у справі № 216/2691/22, що набрав законної сили 06.09.2022 року, затверджено угоду про визнання винуватості від 26.07.2022, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 4.2 ст.414 КК України, йому призначено узгоджену сторонами угоди міру покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік, 3 покладенням обов?язків, передбачених п.2 ч.1, п.п.1, 2 ч.3, ч.4 ст.76 КК України. Згідно висновку експерта від 20.07.2022 N? 798/167, у потерпілого від злочину [PERSON] виявлені садна, поверхневі шкірні ранки правого колінного суглобу, закритий уламковий внутрішньо суглобовий перелом нижньої третини правого стегна, що підтверджується даними медичних документів на його ім?я, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров?я більше 21 доби (термін загоювання кісткової тканини більше 21 доби), відповідно до п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6. Виявлені ушкодження відносяться до вогнепальної травми, виникли внаслідок вибуху снаряду (снарядів), спорядженого вибуховою речовиною, на що вказує характер ушкоджень (садна, дрібні ранки, осколковий перелом), а характер їх загоєння (дані в наданих медичних документах) свідчить про можливість їх отримання 04.06.2022 (Додаток б). Згідно висновку експерта від 20.07.2022 № 796, у потерпілого від злочину [PERSON] виявлені непроникаючі осколкові поранення грудної клітини та ши праворуч, лівого плеча, акубаротравма, після травматична двобічна нейросенсорна приглухуватість першого ступеню, що підтверджується даними огляду та медичних документів на його ім?я, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров?я тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні (21 день), відповідно до п.2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6. Виявлені ушкодження відносяться до вогнепальної травми, виникли внаслідок близького вибуху снаряду (снарядів), спорядженого вибуховою речовиною, при комбінованій дії надлишкового тиску вибухової ударної хвилі та осколків снаряду, на що вказує характер ушкоджень (сліпі не проникаючі рани, акубаротравма), а характер їх загоєння (рубці підвищені, рожеваті, щільнуваті, дані в наданих медичних документах) свідчить про можливість їх отримання 04.06.2022 (Додаток 7). Згідно висновку експерта від 27.06.2022 №797, у потерпілого від злочину [PERSON] виявлені вогнепальні поверхневі рани правої верхньої кінцівки, грудної клітини праворуч, голови, лівої нижньої кінцівки, акубаротравма, що підтверджується даними огляду та медичних документів на його ім?я, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров?я тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні (21 день), відповідно до п.2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6. Характер виявлених ушкоджень (акубаротравма, дрібні ранки зі сторонніми тілами в ранах) свідчить про їх виникнення при близькому вибуху (вибухах) снаряду (снарядів), спорядженого вибуховою речовиною з дією надлишкового тиску вибухової ударної хвилі та вторинних снарядів (Додаток 8). Згідно висновку експерта від 21.07.2022 №941, у потерпілого від злочину [PERSON] виявлена мінно-вибухова травма - акубаротравма, перфорація правої барабанної перетинки, що підтверджується даними огляду та медичних документів на його ім?я, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров?я більше 21 доби (термін загоювання кісткової тканини більше 21 доби), відповідно до п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6. Характер виявлених ушкоджень (акубаротравма, перфорація барабанної перетинки) свідчить про їх виникнення від надлишкового тиску вибухової ударної хвилі при близькому вибуху (вибухах) снаряду (снарядів), спорядженого вибуховою речовиною, а характер їх загоєння (дані в наданих медичних документах) свідчить про можливість їх отримання 04.06.2022. Описова частина висновку експерта мітить дані щодо відмови потерпілого від стаціонарного лікування у Комунальному підприємстві «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради за бюджетною програмою реалізації державних гарантій медичного обслуговування населення. (Додаток 9). В результаті отриманих по вині відповідача тілесних ушкоджень внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 КК України, потерпілий [PERSON] у період з 04.06.2022 по 22.06.2022 провів 18 ліжко-днів на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми закладу охорони здоров?я, потерпілий [PERSON] у період з 04.06.2022 по 05.06.2022 провів 1 ліжко-день на стаціонарному лікуванні у торакальному 7 відділенні, а потерпілий [PERSON] у період з 04.06.2022 по 13.06.2022 - 9 ліжко-днів на стаціонарному лікування у хірургічному відділенні, тому загальні витрати на їх лікування у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР склали 42 828,52 гривень. Враховуючи те, що саме злочинними діями відповідача [PERSON] потерпілим [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких вони перебували на стаціонарному лікуванні у КП «Криворізька міська клінічна лікарня N? 2» КМР і наявна його вина, а також те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, є всі підстави для стягнення з нього витрат на лікування потерпілих, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого кримінального правопорушення. На час розгляду судом кримінального провадження відносно [PERSON] цивільний позов на захист інтересів держави у порядку ст.128 КПК України прокурором не заявлявся. Оскільки, Криворізька міська рада не звернулася самостійно до суду із позовом про відшкодування понесених закладом охорони здоров`я витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення, прокурор вважає, що вона неналежно здійснює захист інтересів держави, а тому у прокурора виникає право на звернення із позовною заявою до суду на захист державних інтересів, так як вказана бездіяльність призводить до ненадходження коштів до бюджету. Відтак, прокурор просить суд стягнути з [PERSON] на користь держави Україна витрати на стаціонарне лікування потерпілих від злочину [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на загальну суму 42 828,52 гривень, з яких: до Державного бюджету України в особі Національної служби здоров?я України в сумі 40 984,44 гривень; до місцевого бюджету Криворізької міської територіальної громади в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області в сумі 1844,08 грн. Ухвалою судді від 16.04.2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Представник Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в судове засідання не з`явився, від представника за довіреністю надійщла до суду заява, згідно змісту якої Криворізька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону не заперечує проти спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін, та вважає за можливе ухвалити заочне рішення у вказаній справі. Представник позивача Криворізької міської ради в судове засідання не з`явилася, натомість подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності, підтримуючи позовні вимоги, та просять задовольнити їх. Представник позивача Національної служби здоров`я України, який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Національної служби здоров`я України. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити їх. Представник третьої особи Комунальне підриємство «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Криворізької міської ради в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву (заперечень) на позовну заяву, клопотань до суду не подав. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст.223, ч. 2 ст.247, ч. 1 ст.280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступні встановлені обставини. Судом встановлено, вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2022 року у справі № 216/2691/22, що набрав законної сили 06.09.2022 року, затверджено угоду про визнання винуватості від 26.07.2022, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 КК України, йому призначено узгоджену сторонами угоди міру покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік, 3 покладенням обов?язків, передбачених п.2 ч.1, п.п.1, 2 ч.3, ч.4 ст.76 КК України Зі змісту вказаноного вироку суду вбачається, що [PERSON] обґрунтовано обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини [NUMBER] , перебуваючи на посаді електрика - стрільця 3 відділення охорони взводу охорони 3 роти охорони 1 батальйону охорони у військовому званні молодший сержант, в порушення вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», затвердженого Законом України №2232-XII від 25.03.1992 року, ст. ст. 9, 11, 13, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, п.п. 7.8.8 «Положення зі служби полігонів Сухопутних військ Збройних Сил України», затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 25.12.2008 № 600, п. 2.5 «Курсу стрільб зі стрілецької зброї і озброєння бойових машин», затвердженого начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 12.10.2016 № 379 та інструктажів, проведених командуванням угрупуванням військ « [INFO] » (станом на 03.06.2022 угрупування військ «Південь»), діючи із злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг це передбачити, маючи реальну можливість належним чином дотримуватися правил поводження зі зброєю та заходів безпеки, 04 червня 2022 року близько 10 год. 20 хв. під час проведення занять на навчальному місці №6 «Застосування протитанкових засобів» на території полігону військової частини [NUMBER] , який розташований за адресою: [ADDRESS] , самовільно, без дозволу керівника занять, взяв один із зразків протитанкових засобів, а саме гранатомет С-90 та здійснив комплекс заходів щодо приведення у готовність гранатомету, знявши із запобіжника натиснув на пускову кнопку та здійснив пуск протитанкової кумулятивної гранати, чим здійснив несанкціонований постріл з вищезазначеного гранатомету, внаслідок чого, керівнику занять інструктору начального взводу навчальної роти угрупування військ « [INFO] » сержанту [PERSON] спричинив тілесні ушкодження, у вигляді «садна, поверхневої шкіри ранки правого колінного суглобу, закритий уламковий внутрішньо суглобовий перелом нижньої третини правого стегна», які відносяться до середнього ступеня тілесних ушкоджень, згідно висновку судово-медичної експертизи №798/167 від 07.07.2022, стрільцю 2 відділення охорони 2 взводу охорони 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини [NUMBER] солдату [PERSON] спричинив тілесні ушкодження, у вигляді «непроникаючих осколкових поранень грудної клітини та шиї праворуч, лівого плеча, акубаротравма, після травматична двобічна нейросенсорна приглухуватість першого ступеню», які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні (21 день), згідно висновку судово-медичної експертизи №796 від 20.07.2022, стрільцю 2 відділення охорони 2 взводу охорони 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини [NUMBER] солдату [PERSON] спричинив тілесні ушкодження, у вигляді «вогнепальні поверхневі рани правої верхньої кінцівки, грудної клітки праворуч, голови, лівої нижньої кінцівки, акубаротравма», які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні (21 день), згідно висновку судово-медичної експертизи №797 від 27.06.2022, стрільцю 3 відділення охорони 2 взводу охорони 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини [NUMBER] солдату [PERSON] спричинив тілесні ушкодження, у вигляді «мінно-вибухова травма - акубаротравма, перфорація правої барабанної перетинки», які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, згідно висновку судово-медичної експертизи №941 від 21.07.2022, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України - порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло тілесні ушкодження кільком особам. Згідно листа КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР від 04.01.2024 № 05-К та доданих до нього довідок-розрахунків від 25.12.2023 №№ 24/1, 24/2, 25/1, 25/2, 26/1 та 26/2, потерпілі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебували на стаціонарному лікуванні у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР та загальні витрати на їх лікування склали 42 828,52 гривень. (а.с. 70-82) За змістом довідок-розрахунків від 25.12.2023 № 26/1 та №26/2, вартість одного ліжко-дня стаціонарного лікування потерпілого [PERSON] у відділенні політравми КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР за період з 04.06.2022 по 22.06.2022 (18 днів) складає 1 529,59 гривень, з яких 1 463,73 гривень сплачується за рахунок коштів державного бюджету, а 65,86 гривень - за рахунок коштів місцевого бюджету, тому загальна сума коштів, затрачених на лікування потерпілого в цей період складає 27 532,62 гривень (18 х 1 463,73 + 18 х 65,86 = 27 532,62). За змістом довідок-розрахунків від 25.12.2023 №25/1 та №25/2, вартість одного ліжко-дня стаціонарного лікування потерпілого [PERSON] у торакальному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР за період з 04.06.2022 по 05.06.2022 (1 день) складає 1 529,59 гривень, з яких 1 463,73 гривень сплачується за рахунок коштів державного бюджету, а 65,86 гривень - за рахунок коштів місцевого бюджету, тому загальна сума коштів, затрачених на лікування потерпілого в цей період складає 1 529,59 гривень (1 х 1 463,73 + 1 х 65,86 = 1 529,59). За змістом довідок-розрахунків від 25.12.2023 № 24/1 та №24/2, вартість одного ліжко-дня стаціонарного лікування потерпілого [PERSON] у хірургічному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР за період з 04.06.2022 по 13.06.2022 (9 днів) складає 1 529,59 гривень, з яких 1 463,73 гривень сплачується за рахунок коштів державного бюджету, а 65,86 гривень - за рахунок коштів місцевого бюджету, тому загальна сума коштів, затрачених на лікування потерпілого в цей період складає 13 766,31 гривень (9 х 1 463,73 + 9 х 65,86 = 13 766,31). Отже, всього на лікування потерпілих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] витрачено закладом охорони здоров?я 42 828,52 гривень (27 532,62 + 1 529,59 + 13 766,31 = 42 828,52), з яких за рахунок коштів державного бюджету - 40 984,44 гривень (26 347,14 + 1 463,73 + 13 173,57 = 40 984,44) та за рахунок коштів місцевого бюджету - 1 844,08 гривень (1 185,48 + 65,86 + 592,74 = 1 844,08). Частиною 1 статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Відповідно до ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти з бюджету лікувальним закладом витрачено внаслідок вчинення [PERSON] суспільно-небезпечного діяння, у зв`язку із чим підлягають стягненню в дохід бюджету з особи, яка його вчинила. Криворізька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону листом від 10.01.2024 № 5-4-323ВИХ-24 повідомила Національну службу здоров?я України про вчинене кримінальне правопорушення та завдані збитки через витрати на стаціонарне лікування потерпілих від злочину, а також орієнтувала НСЗУ на необхідність вжиття заходів щодо стягнення цих коштів (а.с. 83-85). НСЗУ листом від 26.01.2024 №2577/2-16-24 надала відповідь прокурору про те, що послуги КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, пов?язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачені НЗСУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів державного бюджету та не заперечує щодо звернення прокуратури із даним позовом до суду, з огляду на відсутність повноважень представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину, що свідчить про неналежне виконання покладених на неї законом обов?язків (а.с. 86-88). У відповідності до ч.1 ст.1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово, внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з ч.3 ст.1206 ЦК України, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року затверджено «Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», яким встановлено, що згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Відповідно до наявної у матеріалах справи копії статуту КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Криворізької міської ради, затвердженого наказом управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради від 30.09.2021 №198-ум, підприємство є лікарняним закладом охорони здоров?я - комунальним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної/спеціалізованої високоспеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України та цим Статутом. Відповідно до п.1.2. Статуту, підприємство засноване на комунальній власності Криворізької міської територіальної громади відповідно до рішення Криворізької міської ради від 27.02.2019 №3582 в результаті передачі юридичної особи з майном зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області до комунальної власності Криворізької міської територіальної громади та є правонаступником усього майна, всіх прав та обов?язків Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради. Засновником КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР та власником його майна, згідно п.1.4. Статуту, є Криворізька міська територіальна громада в особі Криворізької міської ради (надалі - Власник), а відповідно до п.1.6. Статуту у своїй діяльності підприємство підконтрольне Власнику, підпорядковане та підзвітне управлінню охорони здоров?я виконкому Криворізької міської ради, яке виконує функції уповноваженого органу управління відповідно до чинного законодавства України та Положення про управління. Відповідно до положень п.5.4 Статуту, джерелами формування майна та коштів підприємства є, зокрема, кошти державного, місцевого бюджету (бюджетні кошти) (п.5.4.2 Статуту); кошти, отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення (п.5.4.5 Статуту). Приймаючи до уваги те, що витрати на лікування потерпілих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були понесені КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР, засновником якої є Криворізька міська рада Дніпропетровської області, та враховуючи положення статті 1191 ЦК України, згідно з якою особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тому органом уповноваженим на виконання функцій держави та місцевого самоврядування у даних спірних правовідносинах є Криворізька міська рада Дніпропетровської області. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР понесла витрати на лікування потерпілих - військовослужбовців військової частини [NUMBER] : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які отримали тілесні ушкодження у зв`язку із вчиненням військовослужбовцем цієї військової частини [PERSON] кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст. 414 КК України. Щодо представництва прокурором інтересів держави, суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Положення пункту 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». Так, відповідно до частин 3, 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави". У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18. Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. рішення у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, від 15 січня 2009 року, пункт 35). Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 уточнила свої висновки, зроблені у постановах: від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18, відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. При цьому, прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави. Сам факт неподання органом місцевого самоврядування позову, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, та відповідно, мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства і практиці ЄСПЛ. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 645/7199/18. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Зі змісту запиту керівника Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 10.01.2024 № 5-4-332ВИХ-24 вбачається, що прокурор звертався до Криворізької міської ради щодо необхідності вжиття заходів представницького характеру, спрямованих на відшкодування витрат закладу охорони здоров`я (а.с. 102-104). Криворізька міська рада листом від 22.01.2024 №12-64230/22/72 надала відповідь, у якій визнала факт невжиття заходів щодо відшкодування витрат на стаціонарне лікування у КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР потерпілих від злочину [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та повідомила, що не заперечує щодо звернення прокурора із даним позовом до суду (а.с.105-106). Таким чином, порушення інтересів держави (національного, суспільного інтересу) відбулось внаслідок ігнорування відповідачем порядку відшкодування коштів на лікування особи, потерпілої від злочину, яке проведено за рахунок коштів комунального закладу, державного та міського бюджетів в цілому. Несвоєчасне надходження коштів ослаблює економічні основи місцевого самоврядування та медичного закладу, позбавляє можливості закладом здійснювати подальше використання коштів бюджету на реалізацію програм в сфері охорони здоров?я та надання медичної допомоги іншим хворим тощо. Невжиття Криворізькою міською радою Дніпропетровської області заходів цивільно-правового характеру до захисту цих інтересів є підставою для представництва інтересів держави в суді органами прокуратури. Вказаний висновок узгоджується з постановою Великої палати Верховного суду (справа № 912/2385/18 від 26.05.2020), постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Відтак, за обставинами спору суд визнає, що участь прокурора у цій справі є виправданою, відповідає інтересам держави, спрямована на захист майнових інтересів держави та не порушує принцип рівності сторін. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши вищевказані докази у справі в їх сукупності та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст.12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши вищевказані докази у справі в їх сукупності та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача [PERSON] до Державного бюджету України в особі Національної служби здоров?я України та на користь органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває заклад охорони здоров`я - Криворізької міської ради Дніпропетровської області, підлягають стягненню кошти в загальному розмірі розмірі 42 828,52 грн., які затрачено на лікування потерпілих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У порядку статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги прокурора, який на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, судовий збір у розмірі 3028,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved