Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

14.02.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки в якому просив визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки на його користь аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до повноліття дитини. Позов обґрунтований тим, що 06.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у Первомайському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 262. 11.01.2024 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було винесено рішення про розірвання цього шлюбу. У шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні. [PERSON] проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих осіб від 26.12.2023 року. Також, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.01.2024 року (справа № 484/6704/23) встановлено, що донька [PERSON] проживає разом із відповідачем ( [PERSON] ). Позивач обіймає посаду агронома у фермерському господарстві «Лозінське Поле» та має постійний та стабільний дохід, що надає йому можливість забезпечувати матеріально свою доньку. Це підтверджується характеристикою на позивача та довідкою про доходи від 26.12.2023 року №26/12/03, довідкою про доходи від 26.12.2023 року №26/12/04. На праві власності позивачу належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки з житловим будинком від 17.10.2023 року. Наразі позивач проживає разом із донькою у будинку за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності дідусю позивача [PERSON] , який він заповів позивачу. Дана інформація підтверджується заповітом від 06.03.2012 року, договором купівлі-продажу від 14.06.1991 року. Сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати донька. Крім того, відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а також розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти - стаття 150 Сімейного кодексу України. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ч.1, ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Таким чином, при сплаті відповідачкою аліментів забезпечується рівність батьків при несенні обов`язку утримання дитини. Відповідачка інших осіб на утриманні не має, а тому, на думку позивача, вона може сплачувати аліменти на утримання доньки. Сторони в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, просили про задоволення позову. Відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Від органу опіки та піклування надійшов висновок, щодо недоцільності визначення місця проживання дитини з батьком. Також, представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не підтримує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що 06 листопада 2020 року позивач уклав шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №262 та розірваний на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.01.2024р. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що ними не досягнуто згоди щодо місця проживання доньки біля нього. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Коде-ксом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд отримав висновок органу опіки та піклування, який вважає, що визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , є недоцільним. З аналізу даного висновку вбачається, що в його основу покладено те, що в матеріалах справи відсутні відомості, щодо стану здоров`я [PERSON] , зокрема наявності чи відсутності захворювання на наркоманію, алкоголізм, перебування на обліку в наркологічному диспансері та у лікаря - психіатра. Також, відсутня інформація про наявність самостійного доходу у [PERSON] та про те, що своєю поведінкою мати дітей може зашкодити їх життю та здоров`ю. Крім того, з моменту розірвання шлюбу позивач та відповідач до органу опіки та піклування з метою визначення місця проживання або встановлення порядку власної участі у їх вихованні не звертались, що, на думку органу опіки та піклування, свідчить про те, що батьки дійшли добровільної згоди щодо зазначених питань. Разом з тим, відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.12.2023 р., наданої головою квартального комітету № 62, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] . Згідно акту обстеження житлово - побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] комісією встановлено, що позивачем створені всі належні умови проживання та виховання дитини. Крім того, відповідно до характеристики, наданої головою ФГ «Лозінське поле» відносно [PERSON] , останній зарекомендував себе як доброзичливий, привітний у спілкуванні з людьми, з якими працює, дисциплінарних попереджень не отримував, за високі результати в роботі та активність працівника неодноразово номінували на винагороди. При цьому, жодних запитів, для отримання інформації стосовно стану здоров`я позивача, його поведінці в побуті, ведення аморального способу життя, наявності тяжких захворювань або психічних розладів, тощо, органом опіки та піклування зроблено не було, хоча він мав таку можливість під час складання зазначеного висновку. Більш того, той факт, що позивач та відповідач до органу опіки та піклування з метою визначення місця проживання або встановлення порядку власної участі у вихованні дитини не звертались аж ніяк не свідчить про наявність добровільної згоди щодо зазначених питань, як стверджується у висновку, а навпаки спростовується наявністю даного позову в провадженні суду. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Разом з тим, у висновку вказано, що відомості, щодо наявності у матері дитини самостійного доходу відсутні. При цьому, жодної із вказаних обставин, які б унеможливлювали передачу дитини позивачу та визначення місця проживання останньої разом з ним, органом опіки та піклування у даному висновку встановлено не було, а тому не зрозуміло з яких саме міркувань було встановлено не доцільним визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Отже, з урахуванням викладеного, суд не може погодитись з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та супересить інтересам дітей. З огляду на викладені норми права та обставини розгляду справи, з урахуванням позиції відповідача, суд переконаний, що місцем проживання малолітньої [PERSON] слід обрати місце проживання батька. Таке рішення, на думку суду, жодним чином не обмежить мати у правах участі у спільному вихованні та можливості спілкування з дитиною. У разі виникнення відповідних обставин, можливих перешкод у спілкуванні з дітьми, мати не позбавлена права вирішувати ці питання в судовому та навіть позасудовому порядку. Також, згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачка працездатного віку, проживає окремо, інформації щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дитини не надала, не заперечує проти стягнення з неї аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини, враховуючи повне визнання нею позовних вимог. На підставі наведеного, враховуючи, що у позивача є неповнолітня дитина, яка проживає з ним та потребує матеріальної допомоги, відповідно до ст. 180-183, 191 СК України є підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Судові витрати відносяться на рахунок відповідачки відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved