Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому зазначає, що 25.10.2023р. о 14-50 годині відповідач [PERSON] в м.Виноградів по вул.Ардовецька-138, Берегівського району, керував автомобілем «КІА Спортедж», р.н. [NUMBER] , та порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, а саме не обрав безпечний інтервал, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Тойота RAV-4 Hybrid», р.н. [NUMBER] , який рухався назустріч. Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження. Даний факт підтверджується постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.12.2023р. у справі №299/7280/23. Позивач [PERSON] є власником автомобілю «Тойота RAV-4 Hybrid», р.н. [NUMBER] , який отримав пошкодження внаслідок ДТП, винуватцем якого є відповідач (даний факт підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , яка додається до даної заяви). Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що відповідно до висновку експерта від 01.12.2023р. №СЕ-19/126-23/9579-AB за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи, складеного судовим експертом Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру І.В.Россохою, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Toyota» моделі «Rav-4», номер кузова [NUMBER] , 2019 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП, станом на 25.10.2023р. становить 464008,48 (чотириста шістдесят чотири тисячі вісім грн. 48 коп.). Позивач зазначає, що від участі у проведенні експертизи [PERSON] ухилився, хоча був завчасно повідомлений про час та місце її проведення. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в Страховій компанії «Країна», розмір максимального страхового відшкодування за шкоду, завдану майну 160 000 грн. (копія полісу № АР / 3732901 додається). Таким чином, [PERSON] як винуватець ДТП, у випадку виплати страховиком відшкодування потерпілому [PERSON] у сумі 160 000 грн., повинен нести цивільно-правову відповідальність за заподіяну ним шкоду внаслідок ДТП у розмірі 304 008,48 грн.(464008,48 160000,00). [PERSON] достеменно відомо, що вартість відновлювального ремонту автомобіля, який належить [PERSON] , є значно вищою, аніж сума страхового відшкодування у 160000 грн., проте жодних дій, спрямованих на відшкодування потерпілому [PERSON] шкоди, [PERSON] не вчиняє. З моменту вчинення ДТП та по сьогоднішній день [PERSON] ухиляється від відшкодування завданої ним шкоди, будь-яких коштів потерпілому ним не перераховано, у телефонних розмовах посилається на відсутність у нього коштів та майна, на яке можна було би звернути стягнення. Таким чином, єдиний шлях захисту порушених прав позивача це звернення до суду з даним позовом, а відтак позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) 304 008,48 грн. (триста чотири тисячі вісім грн. 48 коп.) в якості відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, витрати на сплату судового збору у сумі 2432 грн., витрати на проведення експертизи у сумі 2868 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, оскільки удобровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдану його неправомірними діями шкоду. Ухвалою судді Виноградівського районного суду від 25.01.2024р. відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ухвали суду від 01.03.2024р. за клопотанням представника відповідача було зобов`язано АТ «Страхова компанія «Країна» (04176, м.Київ, вул.Електриків 29А), надати належним чином завірені копії матеріалів всієї страхової справи щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль марки TOYOTA RAV-4, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , а відтак підготовче судове засідання відкладено на 13 год. 30 хв. 02.04.2024 року.\~\~\~\~ Відповідно до ухвали суду від 15.04.2024р. за повторним клопотанням представника відповідача було зобов`язано АТ «Страхова компанія «Країна» (04176, м. Київ, вул.Електриків 29А), надати належним чином завірені копії наступних документів: протокол огляду пошкодженого автомобіля марки Toyota Rav-4, р.н. [NUMBER] , складеного аварійним комісаром в присутності позивача; звіт(акт) про оцінку майна або висновок про завдану шкоду, визначену страховим експертом АТ «СК Країна», відповідно підготовче судове засідання відкладено на 10 год. 30 хв. 07.05.2024 року. Відповідно до ухвали суд від 25.05.2024р. було задоволено клопотання представника відповідача Б.М.Дидинської про поновлення строку на подання відповідачу відзиву на позовну заяву в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, прийнятий відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП та надано представнику відповідача адвокату Б.М.Дидинській строк до 29.05.2024р. для написання заперечення на відзив на позовну заяву, а підготовче судове засідання відкладено на 10.00 годину\~ 29.05.2024 року. Представник відповідача Б.М.Дидинська 29.05.2024р. подала до суду заперечення на відповідь на Відзив, в якому також заявила клопотання про залучення в розгляді даної справи в якості третьої особи без самостійних вимог АТ «СК «Країна», відповідно до ухвали суд від 29.05.2024р. було відмовлено у задоволенні клопотання про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог АТ «СК «Країна». 25.05.2024р. до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач визнає позовні вимоги частково. Не погоджуючись з доводами позову, представник відповідача вказала, що [PERSON] визнаний винним у скоєнні ДТП на підставі постанови Виноградівського районного суду від 13.12.2023 року. 07.04.2023 року відповідач застрахував автомобіль у акціонерному товаристві "Страхова компанія "Країна", страховий поліс 3732901. Після ДТП повідомив страхову компанію про страховий випадок. Позивач отримав від страхової компанії AT "СК «Країна» страхову суму 160 000 \\сто шістдесят тисяч\\ гривень. До позовної заяви [PERSON] приєднав висновок судової транспортно-товарозначої експертизи від 01 грудня 2023 року № СЕ -19\\126-23X9579- АВ, проведеної судовим експертом Чернівецького науково-дослідного експертно- криміналістичного центру І.В.Россохою про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA RAV-4, державний номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП на суму 464 008,48 \\чотириста шістдесят чотири тисячі вісім грн.48 коп.\\. З врахуванням отримання страхового відшкодування на суму 160 000 гривень позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму 304 008.48 гривень - вартість відновлювального ремонту. На виконання ухвали Виноградівського районного суду від 15.04.2024 року представник АТ"СК "Країна" направив ремонтну калькуляцію від 24.11.2023 року за №72471, яка була узгоджено між [PERSON] та АТ"СК "Країна" страхове відшкодування було визначено на суму 160 000 \\сто шістдесят тисяч \\ гривень. Згідно ремонтної калькуляції від 24 .11.2023 року за № 72471 вартість матеріальної шкоди становить суму 206 337.336\\ двісті шість тисяч триста тридцять сім тисяч триста тридцять шість \\гривень, а саме : -вартість запчастин - 164 16.93грн.;-загальна вартості робіт -20 034.00 грн.; -загальна сума фарбування -22 141.43 грн. Отже, позивач погодився із сумою, завданої та вирахуваної матеріальної шкоди. Ремонтна калькуляція від 24.11.2023 року за № 72471 не була оспорена до суду. Навпаки, доказом того, що він погодився на отримання страхового відшкодування є заява від 18 грудня 2023 року, написана [PERSON] до голови правління АТ"СК "Країна", що він погоджується з розміром страхового відшкодування. Відповідач [PERSON] також погоджується із оціненою матеріальною шкодою на суму 206 337.336 гривень, визнає позов частково і готовий сплатити [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) на суму 46.338 гривень \\ 206 337.336- 160 000\\ гривень . Необхідності замовляти судову експертизу у позивача не було, так як [PERSON] погодився з ремонтною калькуляцією від 24.11.2023 року за № 72471. Висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19\\126-23\\9579-AB від 01.12.2023 року, складений судовим експертом Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру І.В. Россохою про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA RAV-4, державний номерний знак [NUMBER] , на суму 464 008,48 гривень є необгрунтованим, суперечливим, оскільки розрахунки по матеріальному збитку експертом проводились на підставі ремонтної калькуляції іншої, за №СЕ-19\\126 від 25.10. 2023 року Дві ремонтні калькуляції про вартість запчастин, ремонтних робіт та пофарбування розраховувались на підставі програмного комплекса AUDATEX. Це підрахунок вартості відновлювального ремонту транспортних засобів, ринкова оцінка та продаж транспортних засобів, яким користуються всі. Ціни на запчастини з цієї програми були використані в обох калькуляціях станом на 20 вересня 2023р., однак ціни в них суттєво різнятьсся. На підставі ремонтної калькуляції № СЕ-19\\126 від 25.10. 2023 року згідно якої складено висновок судовим експертом [PERSON] зведена вартість ремонту становить 417.851.73грн., а саме: вартість запчастин - 367 532.25 грн.; вартість робіт - 21 924.00 грн.; вартість фарбування 28 395.48 гривень. При порівнянні двох ремонтних калькуляцій : ремонтної калькуляції від 24 .11.2023 року за № 72471 та ремонтної калькуляції № СЕ-19\\126 від 25.10.2023року одні і ті ж запчастини на автомобіль мають різну ціну, а відтак калькуляція вартості запчастин у судового експерта набагато завищена - встановлені матеріальні збитки на суму 464008. 48грн. Також, слід надати оцінку актам огляду автомобіля потерпілого, які суду відправила страхова компанія: від 01.11.2023 року та 17.11.2023 року та огляду автомобіля складеного 17.11.2023 року судовим експертом Россохою А.В. Відповідач погоджується оплатити судовий збір, який буде розрахований пропорційно частково задоволеному позову. Заперечує суму 2868 гривень за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи по тій причині, що в її проведенні не було необхідності, оскільки позивач погодився із ремонтною калькуляцією від 24 .11.2023 року за № 72471 . Щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги, то вони не є співмірними з тими послугами, які надав адвокат у справі, а відтак просить суд позов задоволити частково, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду на суму 46.338 гривень, відмовити [PERSON] у стягненні з відповідача витрат за надання правничої допомоги та за проведення судової транспортно- товарозначної експертизи, судові витрати стягнути пропорційно задоволеному позову. В судовому засідані представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити, представник відповідача позовні вимоги визнала частково, просила суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду на суму 46.338 гривень, в іншій частині позову відмовити, а\~ судові витрати стягнути пропорційно задоволеному позову, а відтак, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 25.10.2023р. о 14-50 годині відповідач [PERSON] в [ADDRESS] , керуючи автомобілем «КІА Спортедж», р.н. [NUMBER] ,\~ порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, а саме не обрав безпечний інтервал, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Тойота RAV-4 Hybrid», р.н. [NUMBER] , який рухався назустріч, внаслідок чого автомобілі отримали пошкодження. Даний факт підтверджується постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.12.2023р. у справі №299/7280/23, відповідно до якої відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , є власником автомобіля «Тойота RAV-4 Hybrid», р.н. [NUMBER] , який отримав пошкодження внаслідок ДТП, винуватцем якого є відповідач. Відповідно до висновку експерта від 01.12.2023р. №СЕ-19/126-23/9579-AB за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи, складеного судовим експертом Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру І.В.Россохою, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Toyota» моделі «Rav-4», номер кузова [NUMBER] , 2019 р.в., н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яке мало місце 25.10.2023р. о 14-50 в м.Виноградів по вул.Ардовецька-138, Берегівського району, станом на 25.10.2023р. становить 464008,48 (чотириста шістдесят чотири тисячі вісім грн. 48 коп.). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в Страховій компанії «Країна», розмір максимального страхового відшкодування за шкоду, завдану майну 160 000 грн. (полісу № АР / 3732901). Таким чином, [PERSON] як винуватець ДТП, у випадку виплати страховиком відшкодування потерпілому [PERSON] у сумі 160 000 грн., повинен нести цивільно-правову відповідальність за заподіяну ним шкоду внаслідок ДТП у розмірі 304 008,48 грн. (464008,48 160000,00), оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля, який належить [PERSON] , відповідно до висновку експерта від 01.12.2023р. №СЕ-19/126-23/9579-AB є значно вищою, аніж сума страхового відшкодування у 160000 грн. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , є власником автомобіля «Тойота RAV-4 Hybrid», р.н. [NUMBER] , який отримав пошкодження внаслідок ДТП, яке мало місце 25.10.2023р. о 14-50 годині в м.Виноградів по вул.Ардовецька-138, Берегівського району, винуватцем якого є саме відповідач [PERSON] . Між тим, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20. Таким чином, відповідач [PERSON] , як винна особа, застрахував свою цивільну відповідальність, а відтак має обов`язок відшкодувати позивачу, як потерпілому, в порядку визначеному ст.1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди. Так, на час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «КІА Спортедж», р.н. [NUMBER] [PERSON] застрахована в Страховій компанії «Країна», розмір максимального страхового відшкодування за шкоду, завдану майну потерпілого склав 160 000 грн. (поліс № АР / 3732901). До Страхової компанії «Країна» надійшла заява про настання страхового випадку, а також заява на виплату страхового відшкодування в розмірі 160 000 грн. від позивача по справі. Встановлено, що 07.04.2023р. відповідач застрахував свій автомобіль марки «КІА Спортедж», р.н. [NUMBER] у Акціонерному товаристві "Страхова компанія "Країна", страховий поліс 3732901, після скоєння ДТП повідомив страхову компанію про страховий випадок і позивач отримав від страхової компанії AT "СК «Країна» страхову суму 160 000 \\сто шістдесят тисяч\\ гривень. Відповідно до висновку експерта від 01.12.2023р. №СЕ-19/126-23/9579-AB за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи, складеного судовим експертом Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру І.В.Россохою, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Toyota» моделі «Rav-4», номер кузова [NUMBER] , 2019 р.в., д.р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП, станом на 25.10.2023р. становить 464008,48 (чотириста шістдесят чотири тисячі вісім грн. 48 коп.). Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу №6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19). У постанові від 22.02.2022р. у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136,137 указаної постанови зазначила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 30 вказаного Закону визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. На підтвердження завданого збитку, позивач надав суду звіт з експертної оцінки колісного транспортного засобу, зокрема, відповідно до висновку експерта від 01.12.2023р. №СЕ-19/126-23/9579-AB за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи, складеного судовим експертом Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру І.В.Россохою, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Toyota» моделі «Rav-4», номер кузова [NUMBER] , 2019 р.в., д.р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП, станом на 25.10.2023р. становить 464 008,48 грн. На час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «КІА Спортедж», р.н. [NUMBER] [PERSON] застрахована в Страховій компанії «Країна», розмір максимального страхового відшкодування за шкоду, завдану майну потерпілого склав лише 160 000 грн. (поліс № АР / 3732901). Окрім того,\~ вбачається, що страховою компанією не проводилась ні оцінка, ні експертиза; відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування\~ за №14210/23 від 18.12.2023р. між позивачем та страховиком АТ «СК «Країна» /а.п.150-151/ було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 160000 грн. Даний розмір був отриманий позивачем. Разом з тим, дійсна вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу, вартість автомобіля у неушкодженому стані на день ДТП та розмір матеріального збитку, є значно вищими, ніж були визначені та сплачені страховиком, та були визначені висновком експерта за результатами проведення експертизи, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту станом на 25.10.2023р. становить 464 008,48 грн. Відповідач, заперечуючи розмір шкоди, не надав доказів того, що завданий розмір збитку є меншим, не заявив клопотання про призначення експертизи або не надав суду висновок експерта для вирішення спірних питань, в тому числі й щодо вартості залишків, не повідомив суд про причини неможливості подати такі докази. У своєму відзиві відповідач фактично обмежився лише власними поясненнями щодо страхової виплати в розмірі 160000 грн.. Відповідно до правової позиції Верховною Суду, викладеної в постанові від 16.10.2019р. по справі №320/9174/15-ц: «За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до абз.2 п.36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Тлумачення зазначеної правової норми спеціального закону у взаємозв`язку із загальними нормами цивільного законодавства призводить до висновку, що в контексті встановлених судом в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку. Відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає лише тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, на що безпосередньо вказує зміст статті 1194 ЦК України. Крім того, статті 2,22,29,36 Закону № 1961 -IV не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №757/13525/18-ц , «обов`язок з відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування покладається на страховика. Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для повного відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи [PERSON] на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Таким чином, враховуючи, що погоджена потерпілим та СК «Країна» виплачена сума відшкодування є значно меншою від оціненої майнової шкоди, потерпілий не позбавлений права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, а обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, тому суд дійшов до висновку, що саме відповідач зобов`язаний сплатити позивачу непокриту страховою виплатою шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 304 008,48 грн., а тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Щодо доводів відповідача, що сам позивач узгодив суму відшкодування від страхової компанії, а відтак він не вправі претендувати на більшу суму від нього, суд відхиляє, оскільки статті 2,22,29,30,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з того, що ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки суд визнав доведеними позовні вимоги повністю, тому на користь позивача у справі із відповідача підлягає стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3400,96 грн. Також підлягають стягненню з відповідача витрати за проведене експертне дослідження в розмірі 2868,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 17.11.2023р., оскільки\~ відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду, яка, зокрема, зазначила, що, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд ураховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (особливо, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ), на чому саме наполягав представник відповіадча в судовому засіданні, не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права. Щодо вирішення питання про відшкодування витрат позивача на правову допомогу суд виходить з наступного. Так, відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно до ч. 3 ст.133, ст.140, ч. 2 ст.141 ЦПК України, особа, як понесла витрати, пов`язані з витребуванням доказів та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, має право вимагати відшкодування цих судових витрат за рахунок іншої сторони. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1,2 ст.246 ЦПК Українивизначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що 04.01.2024р. [PERSON] уклав з адвокатом О.В.Малєнко договір про надання правничої допомоги №1, відповідно до п.3.1. якого Клієнт сплачує гонорар Адвокату за надану правову (правничу) допомогу із розрахунку 950 (дев`ятсот п`ятдесят) грн. за 1 годину роботи Адвоката. Встановлено, що станом на 13.01.2024р. вартість фактично наданих адвокатом Бутирському А.А. правничих послуг у зв`язку з підготовкою до даної справи та написанням даної позовної заяви становила 9500 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 13.01.2024р. за №1-1. За період з 14 січня 2024 року по 11 червня 2024 року адвокатом Малєнко О.В. надано [PERSON] правничі послуги у зв`язку з веденням зазнаеної цивільної справи у загальній сумі 10450 грн., про що сторонами складено акт виконаних робіт від 11 червня 2024 року № 2-1. Таким чином, сумарно сума витрат на професійну правничу допомогу, яку поніс [PERSON] у зв`язку з даною судовою справою, становить 19950 грн. (9500+10450). Відповідно до пункту 3.4. Договору про надання правничої допомоги № 1 від 4 січня 2024 року, Клієнт сплачує гонорар Адвокату за цим Договором протягом 30 днів з дня набрання законної сили остаточним судовим рішенням у справі. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року по справі № 760/10847/20-ц було сформульовано висновок, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пунктів 1,2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена: Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61- 21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Зазначена правова позиціє є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України. Отже, враховуючи складність даної справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), заявлених вимог та складністю справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 19950,00 гривень У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до вимог та

Outcome: approved