Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 31 липня 2010 року, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1587. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 31 липня 2010 року перебуває з відповідачем у шлюбі. В подружжя є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя між сторонами не склалось через різні погляди на життя. На даний час між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння, спільного господарства подружжя не веде, проживають окремо з серпня 2022 року, відтак сімейних стосунків не підтримують. Вважає, що шлюб існує лише формально, примирення є неможливим, а подальше перебування у шлюбних відносинах суперечитиме її інтересам, а тому просить позов задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2024 матеріали справи передано на розгляді судді [PERSON] . Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явились, звернулась до суду з заявою про проведення розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої не заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить розглядати справу без його участі. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.07.2010, [PERSON] та [PERSON] 31 липня 2010 року уклали шлюб, зареєстрували такий у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №1587. Після державної реєстрації шлюбу, позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». В подружжя є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.11.2011 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Судом встановлено, що сторони міцної сім`ї не створили, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітнього сина, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечив проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити. Крім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1\~211,20 грн., а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн., а решту судових витрат у розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст. ст. 24, 105, 112 СК України,

Outcome: approved