Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти за минулий період на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за 14 місяців, а саме: січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, жовтень 2023 року, грудень 2023 року, січень 2024 року, лютий 2024 року у розмірі 1/2 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування вимог зазначається про те, що 04 березня 2005 року зареєстровано шлюб між сторонами. Від спільного подружнього життя у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей надає. З підстав стягнення аліментів позивач звернулася до суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. 01 липня 2024 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, причини неявки суду неповідомлені. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із статтею 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи й ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 04 березня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 45. Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2018 року у справі № 361/2865/18 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 04 березня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області, актовий запис № 45 розірвано. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №\~789-ХII) держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) є обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу). Відповідач своє відношення щодо заявленого позову не висловив. При винесенні даного рішення судом враховується рівність обов`язку батьків щодо утримання ними неповнолітніх дітей, а також положення діючого законодавства, яким визначено, що аліменти у розмірі 1/2 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження, що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на трьох дітей. Крім того, суд враховує положення щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дітей має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. З урахуванням доводів позову та наданих доказів, суд дійшов висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини доходу на дітей, оскільки це, у першу чергу, відповідатиме їх інтересам та не порушить прав сторін. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем до суду позову, а саме з 15 березня 2024 року. Згідно із статтею 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 191\~СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19 грудня 2019 року у справі №635/6268/18; від 27 січня 2020 року у справі №672/198/19; від 29 січня 2020 року у справі №756/14483/18. Постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191\~СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. У свою чергу, позивачем не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з [PERSON] за 2023 рік та січень лютий 2024 року, а також доказів його ухилення від надання утримання дітей. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялася від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Доводи позивача про те, що позивач постійно зверталася до відповідача з вимогами надавати кошти на утримання дітей, суд оцінює критично та не приймає, оскільки на підтвердження цих обставин не надано суду жодних належних доказів у розумінні положень статті 76 ЦПК України. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, також позивачем не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі частини другої статті 191 СК України. Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами. Відповідно до вимог статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп., оскільки позивач при подачі позову звільнена від його сплати.

Outcome: approved