Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 26.07.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором посилаючись на те, що між сторонами укладено договір купівлі продажу 03.10.2018 року за яким відповідач отримав відповідне обладнання на суму 480000 грн. проте, відмовляється провести розрахунок тому звернувся до суду про стягнення боргу та пені 10335498.98 грн. 11.04.2022 року до суду з зустрічним позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу посилаючись на те, що він не вступав у договірні стосунки з відповідачкою та не підписував зазначений договір. В судове засідання позивач та представник з`явилися, підтримали позовні вимоги, надали суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та заперечили проти зустрічного позову. Відповідач та представник в судове засідання з`явилася, заперечили проти позовних вимог первісного позову та підтримали вимоги зустрічного, надавши суду пояснення, що відповідають його змісту. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 11.08.2021 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання у загальному проваджені. 09.11.2021 року відповідачем за первісним позовом заявлено клопотання про закриття провадження по справі так, як справа не підсудна суду загальної юрисдикції. 30.11.2021 року відповідачем подано відзив на позов у якому заперечуються позовні вимоги. Ухвалою суду 01.12.2021 року закрито провадження по справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 03.02.2022 року постановою хмельницького апеляційного суду ухвалу суду від 01.12.2021 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду. 18.02.2022 року ухвалою суду прийнято до провадження дану справу та призначено у підготовче засідання у загальному провадженні. 18.05.2022 року ухвалою суду прийнято та відкрито провадження за зустрічним позовом у загальному провадженні та призначено справу у підготовче засідання. 06.09.2022 року відповідачем за зустрічним позовом подано відзив у якому заперечуються зазначені вимоги та просить суд відмовити у їх задоволенні через необґрунтованість. Ухвалою суду 18.01.2023 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. 26.06.2023 року ухвалою суду поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду 30.08.2023 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 04.10.2023 року. 24.06.2024 року ухвалено рішення по справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Встановлено, що 03.10.2018р. між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу обладнання. За умовами, наведеними у п.1.1. договору, позивач продала, а відповідач отримав у власність вказане у цьому ж пункті договору майно, а саме: - вікна глухі дерев`яні 3 шт; - вікна дерев`яні 6 шт; - вхідна група (вікна + двері) 1 шт; - кондиціонер 1 шт; - систему приточної вентиляції з тенами обігріву електричними 1 шт.; - систему витяжної вентиляції 1 шт; - систему витяжної вентиляції(кухня) 1 шт; - систему охоронної сигналізації 1 шт; - систему протипожежної сигналізації 1 шт; - систему опалення 1 шт., Відповідно до п.2.2. договору обладнання було встановлено у належному відповідачеві приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.4.3. договору факт приймання-передачі обладнання мав бути засвідчений підписаним сторонами договору актом передачі-приймання обладнання. \~ \~ \~ \~ На виконання вимог вказаного пункту договору 03.10.2018р. між сторонами складено акт прийому-передачі обладнання до договору купівлі-продажу без номера від 3.10.2018р., за яким обладнання було отримано відповідачем у власність. У відповідності до п.5.1. договору вартість обладнання складає 480000,00 (чотириста вісімдесят тисяч) грн., що на дату укладання договору було еквівалентно 17000,00 (сімнадцяти тисячам) доларів США. Згідно п.5.2. договору вартість обладнання мала сплачуватися відповідачем протягом 24 календарних місяців рівними частинами по курсу продажу долара США Приватбанку на день здійснення оплати. Відповідно до п.5.5. договору щомісячні платежі повинні були здійснюватися відповідачем до 10 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2018р. Таким чином, за наведеними у договорі умовами відповідач до 10 числа кожного календарного місяця, починаючи з грудня 2018 року, зобов`язаний був виплачувати позивачу вартість обладнання щомісячними платежами, сума кожного з яких мала бути еквівалентною 708 доларам США за курсом продажу долара США, встановленим АТ комерційний банк «Приватбанк». За умовами договору відповідач повинен був здійснити такі платежі: 10.12.2018р. 19887,65грн. (еквівалент 708 доларам США за курсом продажу долара США, встановленим АТ комерційний банк «Приватбанк» на зазначену дату), так щомісячно до 10.11.2020р. 20113,64грн. (еквівалент 708 доларам США за курсом продажу долара США, встановленим АТ комерційний банк «Приватбанк» на зазначену дату). Незважаючи на вимоги договору, вартість придбаного обладнання відповідачем у визначений договором строк не сплачена, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості за договором, загальний розмір якої становить 450697,93 грн. Даними висновку судової почеркознавчої експертизи №417-420/23-26 від 25.05.2023 року підтверджується, що підписи від імені [PERSON] , в графі «Покупець» договору купівлі-продажу обладнання від 03.10.2018 року та акті прийому передачі до договору купівлі продажу обладнання від 03.10.2018 року, укладеного між ПП [PERSON] та ПП [PERSON] виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Надати відповідь на питання «чи виконано в договорі купівлі продажу обладнання від 03.10.2018 року, укладеного між ПП [PERSON] та ПП [PERSON] , в графі «Покупець» підпис [PERSON] чи іншою особою?» не представилось за можливим по причині вказаній у дослідницькій частині висновку. (т.1 а.с.226-232). 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав Оцінка аргументів сторін щодо первісного позову. Суд приходить до висновку, що дійсно між сторонами мав місце договір купівлі продажу обладнання, та прострочення розрахунку з боку відповідача, за його поставку. Зазначення у договорі неустойки (пені), як штрафу не перетворює її в штраф і не є підставою для відмови у стягненні неустойки (пені) у разі прострочення виконання зобов`язання (сплати коштів). Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 25.07.2018р у справі N922/4400/17. Відповідно до процитованих норм ЦК України та згідно п.6.3. договору за період з 26.07.2020р. по 26.07.2021р. на думку суду, позивачем вірно здійснено нарахування пені у розмірі 5% на суму боргу у розмірі 7871937,29 грн., згідно розрахунку, що знаходиться в матеріалах за періоди 26.07.2020.- 25.08.2021р.; 26.08.2020р.-25.09.2021р.; 26.09.2020р.-25.10.2021р.; 26.10.2020р. - 25.11.2021р.; 26.11.2020р.- -23.07.2021р., враховуючи кількість днів прострочення, за відповідний місяць тобто до стягнення підлягає 10335498,98 грн. Враховуючи вимоги ст.551 ЦК України суд вважає, що пеня підлягає зменшенню до розміру основного боргу 480000 грн. Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст.77 ЦПК України), допустимими (ст.78 ЦПК), достовірними (ст.79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Аналіз наведених вище норм права, встановлені судом обставини справи дають підстави суду дійти висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та буде ефективним інструментом для його відновлення. Таким чином, враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку, що достатньо підстав для стягнення з відповідача боргу у розмірі 480000 грн. та пені 480000 грн., всього 960000 (дев`ятсот шістдесят тисяч) грн. Оцінка аргументів сторін щодо зустрічного позову. Відповідач (позивач за зустрічним позовом ) та його представник (за первісним не довів у судовому засіданні та не представив доказів фіктивності правочину, що він договір купівлі - продажу не підписував), є таким, що ґрунтується на припущеннях, оскільки лише експерт може надати відповідь на питання, чи належить підпис покупця, який вчинений у договорі саме відповідачу у справі [PERSON] , а без встановлення цих обставин договір не може вважатися не законним тому вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими. Отже, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував факт підписання саме відповідачем спірного договору, може бути висновок почеркознавчої експертизи. Аналіз наведених вище норм права, встановлені судом обставини справи дають підстави суду дійти висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не буде ефективним інструментом для його відновлення. Зважаючи на\~викладене суд\~приходить до\~висновку,\~про відсутність\~підстав для\~задоволення зустрічних\~позовних вимог,\~що свідчить\~про його необґрунтованість. 5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Вирішуючи первісний позов судом застосовано. Так, згідно ст.629 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наведеній у цій позовній заяві обставини, а також додані до неї документи дозволяють стверджувати, що я повністю виконала свої зобов`язання за Договором, тоді як Відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, що призвело до виникнення у Відповідача заборгованості за Договором у вказаному вище розмірі. Необхідно також зазначити, що відповідно п.6.3 Договору в разі порушення строків оплати Обладнання більш ніж на 15 днів, Відповідач, крім суми основного боргу, зобов`язаний сплатити також на мою користь штраф у розмірі 5% від суми боргу за кожен день прострочки. За приписами ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За своєю правовою природою передбачений вказаним пунктом Договору штраф є пенею, оскільки відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Тоді як за приписами ч.3 цієї ж статті ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Вирішуючи зустрічний позов застосовано. За приписами 15\~Цивільного кодексу України\~кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 6. Судові витрати Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 11350 грн., сплачені позивачем при зверненні з позовом до суду і відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1007,44 грн. (960000х11350/10815498,98). На підставі викладеного та

Outcome: partial