Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

В липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, повернення позики, сплату відсотків, штрафу, який обґрунтовував тим, що між ним та відповідачами був укладений письмовий договір позики. Відповідно до вказаного договору позивач позичив [PERSON] та [PERSON] 82973 гривні. Дану суму останні зобов`язалися повернути не пізніше 12 червня 2017 року, однак до цього часу своє зобов`язання не виконали. Згідно з п. 3 Договору позичальник зобов`язується сплатити щомісячно суму позики в розмірі не менш 2100 грн. в період з 07 по 26 число. Згідно з п. 3.1. Договору у разі прострочення щомісячного внеску суми позичальник виплачує штраф в розмірі 0,1% від позиченої суми. Відповідно до п. 4 Договору при порушенні позичальником зобов`язань по поверненню щомісячних сум, передбачених п. 3 Договору, позичальник сплачує відсотки за користування у розмірі 5% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості з моменту порушення до повного виконання зобов`язань по договору. [PERSON] та [PERSON] повернули лише 4200,00 грн. Тому позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на його користь борг, відсотки та штраф за договором позики в сумі 220825,27 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2208,25 грн. та витрати по оплаті правової допомоги в сумі 500,00 грн. Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.10.2017 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] задоволено повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики №14.04 від 12.06.2014 в сумі 220825,27 грн з яких: 78773,00 грн - заборгованість за позикою; 141971,40 грн - заборгованість по відсоткам; 80,87 грн штраф. Вирішено питання щодо процесуальних витрат. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.09.2023 вказане заочне рішення скасовано. На підставі ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.09.2023 цивільну\~ справу\~ за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, повернення позики, сплату відсотків, штрафу, передано до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.11.2023 прийнято до провадження вказану цивільну справу та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ті обставини, що вона з чоловіком- [PERSON] не отримували від позивача грошові кошти за договором позики від 12.06.2014. Позивач [PERSON] був представником КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство». 26.11.2008 між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 16000,00 грн. За цим договором відповідач [PERSON] була поручителем. Рішенням суду від 10.04.2014 у справі №211/637/14-ц з [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку на користь КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» було стягнуто 82972,17 грн. боргу, який був сплачений 28.04.2017, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру. В подальшому [PERSON] , як представник КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство», знову звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за попереднім кредитним договором (справа №211/3593/16-ц). Рішенням суду позовні вимоги були задоволені у повному обсязі та стягнуто з [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку на користь КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» заборгованість у сумі 220825,27 грн. В подальшому, позивач ввівши відповідача [PERSON] в оману, уклав спірний кредитний договір з нею та її чоловіком на суму 83973,73 грн, який відповідач [PERSON] власноручно підписала, але в його зміст не вникала, при цьому, під час укладання даного договору відповідача [PERSON] не було, його підпис на договорі позики - підроблений. Грошові кошти за даним договором відповідач [PERSON] не отримувала, проте перераховувала на банківський рахунок позивача грошові кошти, оскільки позивач повідомив, що таким чином буде погашена заборгованість перед КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство». Всього перерахувала 4200,00 грн. Вказує, що сума позики за спірним договором збігається із сумою позики за укладеним кредитним договором з КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» від 12.06.2014, яку [PERSON] та [PERSON] повернули 28.04.2017. Вказані обставини свідчать про шахрайські дії позивача [PERSON] з приводу чого відповідач [PERSON] звернулась до поліції. Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню. В свою чергу відповідач [PERSON] про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну заяву. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно з роз`ясненнями, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 12 червня 2014 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений письмовий договір позики №14.04. Відповідно до умов договору позивач, як кредитор, передав у власність [PERSON] та [PERSON] (позичальникам) 82973,00 грн (п. 1 Договору). Відповідно п. 2 вказаного договору строк позики - 3 роки, проте останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 12 червня 2017 року (а.с. 27). Як зазначає позивач у строк до 12 червня 2017 року відповідачі частково повернули обумовлену договором суму позики, сплативши 4200,00 грн. Несплачена сума позики складає 78773,00 грн. Таким чином позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надавши [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у користування. Останні користувалися грошовими коштами, однак повністю свої зобов`язання щодо їх своєчасного повернення не виконали, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку, тому вимоги позивача про стягнення 78773,00 грн заборгованості за договором позики підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 4 договору позики при порушенні позичальником зобов`язань по поверненню щомісячних сум, передбачених п. 3 Договору, позичальник сплачує відсотки за користування у розмірі 5% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості з моменту порушення до повного виконання зобов`язань по договору. Позичальники порушили взятий на себе обов`язок щодо своєчасного щомісячного повернення позики, тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків в сумі 141971,40 грн також підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У пункті 3 договору позики зазначено, що позичальник зобов`язується сплатити щомісячно суму позики в розмірі не менш 2100,00 грн в період з 07 по 26 число. Згідно з п. 3.1. договору у разі прострочення щомісячного внеску суми позичальник виплачує кредитору штраф в розмірі 0,1% від позиченої суми. Відповідачі прострочили щомісячний платіж за договором позики, тому штраф також підлягає стягненню на користь позивача в сумі 80,87 грн. Разом з цим, в ході розгляду справи судом встановлено, що позичальник [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 57). Зі спадкової справи №48/2019 від 22.11.2019, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись [PERSON] як спадкоємець за законом та [PERSON] як спадкоємець за заповітом. Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. На підставі ухвали Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.05.2024 замінено відповідача [PERSON] на його правонаступника [PERSON] . У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст. 1281 і 1282 ЦК України. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Як слідує зі змісту заяв про прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] . нотаріусом було роз`яснено зміст ст.ст. 1231, 1281, 1282 ЦК України, згідно з якими останні, як спадкоємці померлого, відповідають по боргам спадкодавця по відшкодуванню майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, які були завдані спадкодавцем (а.с. 155, 161). Відповідно до частин 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Таким чином, з боржників [PERSON] та [PERSON] , у солідарному порядку, в межах вартості майна, одержаного в спадщину, підлягає до стягнення заборгованість за договором позики від 12.06.2014 у розмірі 220825,27 грн. Щодо заперечень відповідача [PERSON] суд встановив таке. Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.04.2014 у справі №211/637/14-ц позовні вимоги Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» в особі Голови правління\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошового боргу за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором №0564-97-08 від 26.11.2008 у розмірі 82151,17 грн. Рішення набрало законної сили 16.05.2014 (а.с. 91). Крім цього, 09.12.2016 заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.12.2016 у справі №211/3593/14-ц позовні вимоги Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» в особі Голови правління [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором №0564-97-08 від 26.11.2008 у розмірі 82972,68 грн (а.с. 98). Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення набрало законної сили 20.12.2016. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №14 від 28.04.2017 [PERSON] на виконання рішення суду у справі №211/637/14-ц сплачено 84354,68 грн (а.с. 89). Відповідач [PERSON] стверджує, що заборгованість за спірним договором позики від 12.06.2016, яку просить стягнути позивач, остання сплатила 28.04.2017 підтвердження чого є квитанція до прибуткового касового ордеру, в свою чергу позивач, зловживаючи своїми правами, вводячи суд в оману, знову звернувся до суду з позовом про стягнення неіснуючої заборгованості. Разом з цим, суд не може погодитись з такими твердження відповідача з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Як вбачається з рішень Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.04.2014 у справі №211/637/14-ц та від 09.12.2016 у справі №211/3593/14-ц, останні стосуються кредитних правовідносин, які виникли з кредитного договору №0564-97-08, укладеного 26.11.2008 між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та [PERSON] , де відповідач [PERSON] виступала поручителем за договором поруки №0564-97-08-П від 26.11.2008. У справі, яка розглядається предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики, укладеним 12.06.2014 між фізичною особою [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , оригінал договору позики наявний у матеріалах справи (а.с. 27). Таким чином, у даному випадку підстав вважати, що вимоги позивача стосуються заборгованості за кредитним договором №0564-97-08, яка погашена відповідачем [PERSON] у добровільному порядку, у суду не має, належні та допустимі докази цього у матеріалах справи відсутні. Також відсутні докази, того що підпис відповідача [PERSON] на спірному договорі позики йому не належить, а також докази шахрайських дій з боку позивача [PERSON] . Доводи відповідача [PERSON] ґрунтуються на припущеннях, тому суд не може взяти їх до уваги. Підсумовуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме з [PERSON] та [PERSON] , у солідарному порядку, підлягає до стягнення заборгованість за договором позики від 12.06.2014 у розмірі 220825,27 грн, з яких: 78773,00 грн - заборгованість за договором позики; 141971,40 грн - заборгованість по відсоткам; 80,87 грн штраф. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2208,25 грн. Поряд з цим, як зазначено у ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Виходячи із системного аналізу положень статті 133, 137, 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивача просив стягнути з відповідачів понесені судові витрати, які, окрім судового збору, складаються з витрат пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 500,00 грн, на підтвердження даних обставин до суду надав копію договору про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт прийому-передачі отриманих юридичних послуг та квитанцію на оплату послуг адвоката, а тому вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Outcome: approved