Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що [PERSON] , як позичальник, та АКБ "Форум" 21.09.2007 р. уклали кредитний договір № 0090/07/05-КЕ, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 34000 доларів США зі сплатою 14% річних. 25.04.2013 р. рішенням суду було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 477332,99 грн. боргу за таким договором та 1950 грн. судового збору. Станом на дату подачі позову вказане рішення залишається невиконаним. Ухвалою суду від 26.12.2019 р. було замінено стягувача за рішенням суду від 25.04.2013 року на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»). Оскільки позичальником після набрання законної сили рішенням суду від 25.04.2013 р. таке рішення не виконано, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних за ст. 625 ЦК України. Так загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню, станом на 30.04.2024 р. становить 50215,73 грн., з яких: 3% річних 11730,62 грн. та втрати від інфляції 38485,11 грн. На підставі викладеного просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» 3% та інфляційні втрати у загальному розмірі 50215,73 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. та на оплату судового збору у розмірі 3028 грн. Ухвалою суду від 30 травня 2024 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник позивача, [PERSON] , не заперечував проти проведення розгляду справи за відсутності представника ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» за наявними матеріалами. Ані відповідач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Ляшенко А. М., не висловили заперечень проти проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, надавши при цьому відзив на позов, де вказували, що рішенням суду від 9 червня 2011 року було припинено поруку [PERSON] за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором № 0090/07/05-КЕ. Відповідач, [PERSON] , будучи повідомленим про наявність позову ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до нього про стягнення боргу, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином за ст. 599 ЦК. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так за ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою. На підставі ст. 575 ЦК іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд встановив, що 21 вересня 2007 року між АКБ "Форум" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0090/07/05-КЕ, за яким АКБ "Форум" надав позичальнику кредит у сумі 34000 доларів США строком до 17 вересня 2011 року зі сплатою відсотків за використання грошових коштів в сумі 14% річних. Натомість, в подальшому були укладені між АКБ "Форум" та [PERSON] додаткові угоди № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 до договору кредиту № 0090/07/05-КЕ, внаслідок яких збільшився обсяг зобов`язань позичальника перед банком. Також 21 вересня 2007 року між АКБ "Форум" та [PERSON] , як поручителем, був укладений договір поруки, за яким [PERSON] поручався за виконання зобов`язань позичальником за договору кредиту № 0090/07/05-КЕ від 21 вересня 2007 року. У свою чергу суд встановив, що 9 червня 2011 року рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу, яке набуло чинності, було визнано договір поруки від 21 вересня 2007 року, укладений між [PERSON] та АКБ "Форум", таким, що припинив свою дію. Отже, судом було встановлено, що на підставі рішення суду від 9 червня 2011 року через збільшення обсягу зобов`язання позичальника за кредитним договором № 0090/07/05-КЕ, за що не поручався [PERSON] , то на підставі ст. 559 ЦК України (в редакції на момент ухвалення такого рішення) порука [PERSON] перед банком була припинена судом. Суд також встановив, що за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 25.04.2013 р. було по справі № 2-266/11 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0090/07/05-КЕ від 25.04.2013 р., зокрема, з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» у розмірі 477\~332,99 грн., на підставі якого стягувачу були видані виконавчі листи щодо примусового виконання такого рішення суду, яке набуло чинності 15.09.2013 року. В подальшому ухвалою від 26.12.2019 року Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу було проведено заміну вибулого стягувача, ПАТ «Банк Форум», на його правонаступника, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», за рішенням суду від 25.04.2013 р. про стягнення боргу за кредитним договором № 0090/07/05-КЕ від 25.04.2013 р., зокрема, з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» у розмірі 477 332,99 грн. Отже, суд встановив, що внаслідок припинення поруки [PERSON] перед первісним кредитором та відсутності доказів набуття ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» права вимоги до такого відповідача за рішеннями суду від 25.04.2013 року та від 26.12.2019 року, то заявлені до [PERSON] позовні вимоги задоволенню судом не підлягають, як безпідставні та недоведені. Натомість, суд вказує, що за п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором кредитування № 0090/07/05-КЕ від 21 вересня 2007 року, укладеним [PERSON] із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Судом встановлено, що такий відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 21.09.2007 року щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у [PERSON] досі мається непогашена заборгованість за рішенням суду від 25.04.2013 р. станом на 30 квітня 2024 року в сумі 477061,89 грн., що підтверджується розрахунком ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». За ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Нарахування трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року по справі № 758/7649/16-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Таким чином кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за увесь час прострочення. Відповідно до довідки нового кредитора, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», вбачається, що за період з 1 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року на суму боргу [PERSON] в розмірі 477332,99 грн. була обрахована заборгованість позичальника за ст. 625 ЦК з 3% річних на загальну суму 11730,62 грн. та з втрат від інфляції на суму 38485,11 грн., що загалом становить 50215,73 грн., що відповідає вимогам ст. 625 ЦК України. Суд при цьому вказує, що відповідальність за ст. 625 ЦК України настає, зокрема, й за невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року по справі № 758/7649/16-ц. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за увесь час з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», заявлені до відповідачів, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача саме з [PERSON] боргу з 3% річних та втрат з інфляції в загальному розмірі 50215,73 грн. За ст. 141 ЦПК на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» з такого відповідача також підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 1514 грн., оскільки у задоволені позову до [PERSON] позивачу було відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 13000 грн. підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правової допомоги від 3 січня 2023 року з переліком видів послуг адвоката, актом наданих послуг від 14.05.2024 року, яким визначено вартість години роботи адвоката та визначена вартість юридичних послуг, наданих адвокатом Бурдюг Т. В., в загальній сумі 13000 грн., а також кількість часу витраченого на надану правову допомогу з детальним переліком проведеної роботи. При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 13000 грн. були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості. Натомість, враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 13000 грн. підлягають на підставі ст. 141 ЦПК стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 6500 грн. (13000 / 2 = 6500) грн., оскільки у задоволені позову до [PERSON] позивачу було відмовлено.

Outcome: partial