Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

25 березня 2024 року представник позивача звернувся до суду із даним позовом (а.с. 1-12), у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» загальну суму заборгованості за кредитним договором №1175-7719 від 22.03.2023 р. в розмірі 45000,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом\~9000,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 36000,00 грн, а також судові витрати в розмірі 2422,40 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (https://creditkasa.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: договір кредиту (примірний договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); згода на обробку персональних даних; публічна інформація; положення про конфіденційність. Крім того, на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. 22.03.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та фізичною особою, якою є [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1175-7719. Зазначений кредитний договір, як вбачається із його змісту, разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (графік платежів за договором) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений; у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання вимог кредитного договору, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A3293, для підписання кредитного договору 1175-7719 від 22.03.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 9000,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 18 днів; знижена процентна ставка - 2,50 проценти в день; стандартна процентна ставка\~3,00 проценти в день. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Так, позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі\~LiqРау від 02 грудня 2019 року) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqРау на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 р. на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме, отримавши кредитні кошти, відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Звертає увагу суду на той факт, що відповідач в загальній кількості 3 рази оформлював кредитні відносини з позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання кредитного договору. В подальшому, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором, навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору. Станом на 28.02.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 89190,00 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом\~9000,00 грн;\~прострочена заборгованість за нарахованими процентами\~80190,00 грн. Порядок нарахування зазначеної суми заборгованості відображений в розрахунку сум заборгованості за кредитним договором, що додається до позовної заяви. Повідомляє, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 44190,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 45000,00 грн. Враховуючи зазначене, кредитодавець просить суд у цьому позові стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 9000,00 грн; прострочену заборгованість за нарахованими процентами 36000,00 грн, що разом становить 45000,00 грн. Звертає увагу суду, що в разі здійснення позичальником часткового погашення кредитної заборгованості у розмірі 45000,00 грн та компенсації суми судового збору, кредитодавцем буде здійснено списання залишку заборгованості за кредитним договором у сумі 44190,00 грн, а дію кредитного договору припинено зв`язку з його частковим виконанням та частковим прощенням боргу позичальника. Представник відповідача\~ [PERSON] \~-\~адвокат Поліщук\~Р.А. подав відзив (а.с. 96-103), в якому зазначив, що відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного. Так, сторона відповідача категоричного не погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості з наступних підстав. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Цей Закон, крім положень щодо врегулювання простроченої заборгованості, пункту 9 частини третьої статті 9, пункту 15 частини першої та частини другої статті 12 цього Закону, не поширюється на: 1)договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця; 2)договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами; 3)кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів; 4)кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом; 5)кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом; 6)несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення; 8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави. Згідно п. 4.8 Кредитного Договору, строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів (до 14 січня 2024 року) з моменту перерахування Кредиту Позичальнику. Таким чином, норми Закону України «Про споживче кредитування» поширюються на укладений між сторонами Договір про відкриття кредитної лінії № 1175-7719 від 22.03.2023 року. Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів\~зі споживачами\~про надання\~споживчого кредиту\~застосовуються положення\~цього Закону\~про несправедливі\~умови в\~договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Крім того, статтею 21\~ЗУ «Про\~споживче кредитування» встановлено особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, згідно якої, споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Проте, законодавцем визначені чіткі особливості щодо розміру відповідальності споживача, яка визначена у п.\~2\~ст.\~21\~ЗУ «Про\~споживче кредитування»,\~а саме: у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, у розмірі 3%, що в результаті становить 36000,00 гривень, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 ЗУ Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу. З урахуванням наведеного, загальна сума кредиту мала становити 9000,00 грн. (сума неповернутого кредиту) + 1350,00 грн. (сума відсотків, яка не перевищує 15% від суми простроченого платежу) = 10350,00 грн. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в повній мірі не повернуті, що свідчить про порушення його прав, відтак позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення боржником фактично отриманої, але не повернутої суми кредитних коштів, а також нарахованими відсотками на загальну суму 10350,00 грн, що може бути стягнено з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами також зазначають наступне. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Між тим, згідно розрахунку заборгованості, наданого суду позивачем, залишок непогашених відсотків нараховувався включно до 28.02.2024 року, тобто аж за 344 дні. З урахуванням наведеного вважають, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, задоволенню не підлягають. Зазначає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом в сумі 36000,00 грн не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права як споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. З огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту З мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. З, ч. З ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. При цьому, сторона відповідача вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного суду при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем грошового зобов`язання. З огляду на викладене, вважають, що позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором може бути лише задоволено частково в межах наданого у відзиві розрахунку стороною відповідача заборгованості з урахуванням принципу добросовісності, розумності та балансу договірних відносин між сторонами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує (а.с. 77). Відповідач [PERSON] \~та \~його представник\~ -\~адвокат Поліщук\~Р.А. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно. Представник відповідача - адвокат Поліщук Р.А. надав до суду клопотання про розгляд справи без їх з відповідачем участі. (а.с. 143). Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.03.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та фізичною особою [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1175-7719 (а.с. 14-25), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн, строком на 300 днів, шляхом переказу на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі стандартної ставки 3,00% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії договору за виключенням строку користування кредитом за зниженою (2,50 відсотки) та/або пільговою ставкою (2,50 відсотки). Договір укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» кошти в сумі 9000 грн від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» були перераховані через систему платежів LiqPay на платіжну картку [NUMBER] , яку [PERSON] зазначив під час реєстрації в електронному кабінеті (а.с. 46-56). З довідки\~ТОВ «УКР\~КРЕДИТ ФІНАНС»\~про перерахування\~суми кредиту\~№ 1175-7719\~від 22.03.2023\~року [PERSON] \~вбачається,\~що видача\~коштів в\~сумі 9000,00\~грн за\~кредитним договором\~№ 1175-7719\~від 22.03.2023\~року здійснювалася\~22.03.2023\~року за\~допомогою системи\~LiqPay\~на платіжну\~картку [NUMBER] ,\~платіж №\~2258006585 (а.с. 57). Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 44190,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 45000,00 гривень. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідача кредитні кошти в розмірі 9000,00 грн, а з боку відповідача по відношенню до позивача має місце свідоме порушення зобов`язання, визначеного в кредитному договорі, що відповідно до статті 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені кредитним договором або законом. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина 5 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Згідно з частиною 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином , згідно встановлених судом фактичних обставин справи, 22.03.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1175-7719 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківська картка), грошових коштів у розмірі 9000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3,00 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 300 календарних днів. Дата повернення кредиту 15.01.2024 року. Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, за умовами укладеного сторонами договору кредиту від 22.03.2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надало [PERSON] суму кредиту 9000,00 грн, а останній зобов`язувався повернути гроші у повному обсязі протягом 300 днів до 15.01.2024 (пункт 4.8 кредитного Договору). Відповідно до п.п. 4.6., 10.1. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процентна ставка - 3,00 %, пільгова процентна ставка\~2,50 %, знижена процентна ставка - 2,50 %. Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення\~невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З довідки про укладений договір вбачається, що в кінці першого активного періоду - 08.04.2023 зі зниженою відсотковою ставкою 2,5 відсотка, відповідачем не було сплачено суми основного боргу та відсотків, внаслідок чого настав другий прострочений період тривалістю до 15.01.2024 та застосована відсоткова ставка 3,0 відсотка, в кінці якого відповідачем сума боргу та відсотки також сплачені не були (а.с. 58-62). Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Відповідно до пункту 8.5 кредитного договору, у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування. 15.01.2024 року настав строк, передбачений Договором для повернення відповідачем кредиту у розмірі 9000,00 грн, але він його не повернув, що визнав та не заперечував проти стягнення з нього кредиту в указаному розмірі, про що вказав у відзиві на позов. Тому, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] кредиту у розмірі 9000,00 гривень, як основного боргу по кредиту за договором про відкриття кредитної лінії, підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо боргу по сплаті процентів за користування кредитом суд зазначає наступне. Договором про відкриття кредитної лінії чітко передбачені умови сплати відповідачем процентів за користування кредитом (дві фіксовані процентні ставки: 2,5 та 3,0; чіткі строки і порядок їх застосування і сплати), і за цими умовами, які повністю дотримані позивачем при розрахунку розміру боргу відповідача за процентами, їх несплачений розмір станом на 15.01.2024 року дійсно склав 80190,00 гривень, з чим повністю погоджується суд, однак відповідно до положень ст. 13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог 36000,00 грн. Суд не може погодитись із аргументами відповідача та його представника про те, що вказані проценти за користування кредитом були нараховані позивачем за правилами, передбаченими\~ст.625 ЦК України, і відповідно з порушенням положень ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування». Оскільки, строк повернення кредиту за Договором, який уклав відповідач із позивачем, був визначений, як 15.01.2024 року, то до цього моменту має місце тільки правомірне користування відповідачем чужими грошовими коштами (кредитом), який надав позивач, і відповідно проценти, які нараховував позивач і, які повинен був сплачувати відповідач, є процентами саме за правомірне користування кредитом. І будь-які платежі, як на умовах, передбачених\~ст.625 ЦК України, так і на умовах договору, як за порушення виконання чи прострочку виконання грошового зобов`язання із повернення кредиту чи сплаті процентів за користування кредитом, позивач теж не нараховував і до стягнення не заявляє. Позивач нарахував і вимагає сплати відповідачем виключно процентів за користування кредитом за час правомірного користування ним. Дійсно, позивач застосував різні процентні ставки у різні періоди, але обидві процентні ставки (2,5 та 3 проценти) були застосовані на умовах договору, яким було передбачено застосування ставки 2,5 проценти при сплаті процентів за правомірне користування кредитом кожен 18 календарний день (за умови їх сплати), або 3 проценти, якщо правомірне користування кредитом продовжується, але проценти за 18 календарний день користування кредитом не сплачено. Такі умови договору не визнавались не дійсними, і суд не бачить підстав для того, аби стверджувати, що такі умови договору про сплату процентів за правомірне користування кредитом, є процентами за неправомірне користування кредитом. Суд звертає увагу, що відповідно до п. 8.2. договору про відкриття кредитної лінії у разі несвоєчасного повернення отриманого кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2 проценти від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення в силу положень ст. 625 ЦК України, а не 3 проценти, як про це вказує відповідач та його представник. Крім цього, згідно з п. 8.3. вказаного договору сукупна сума неустойки, нарахованої за порушення зобов`язань позичальником, не може перевищувати половини кредиту (50 процентів суми кредиту). Як наслідок, є безпідставними посилання відповідача та його представника на несправедливість даної умови договору відповідно до п. 5 ч. 3 ст.\~18\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів»,\~згідно з\~якою встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, є несправедливою умовою договору. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, та доводи приведені в відзиві цього не спростовують. Зустрічного позову про визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору відповідач не подавав. Безпідставними є і посилання відповідача та його представника на нарахування позивачем залишку непогашених відсотків включно до 28.02.2024 року, оскільки відповідно до довідки про укладений договір відсотки нараховувалися включно по 15.01.2024, а період з 16.01.2024 по 28.02.2024, хоч і вказаний, проте протягом нього відсотки не нараховувалися (а.с. 62). З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №1175-7719 від 22.03.2023, укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення, із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги\~Законів України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, а докази зворотного суду не представлені. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором №1175-7719 від 22.03.2023 р. в розмірі 45000,00 грн. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, які у відповідності до вимог ч.1 ст.141ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved