Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить зобов`язати Міськрайонне управління у Житомирському районі та місті Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області внести відповідні відомості до Державного земельного кадастру, а саме: - скасувати Державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного між Житомирською районною державної адміністрацією та [PERSON] , від 11 травня 2016 року про надання в оренду для сінокосіння [PERSON] земельної ділянки площею 0,1800 га в межах Василівської сільської ради Житомирського району строком на 49 років з кадастровим номером 1822080900:05:000:1310 та скасувати цей кадастровий номер земельної ділянки; - скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договору оренди землі від 11 травня 2016 року, укладеного між Житомирською районною державної адміністрацією та [PERSON] , про надання в оренду для сінокосіння [PERSON] земельної ділянки площею 0,1800 га в межах Василівської сільської ради Житомирського району строком на 49 років з кадастровим номером 1822080900:05:000:1310 шляхом скасування запису № 14491191 від 13 травня 2016 року про державну реєстрацію іншого речового права (права користування) [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вищевказану земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [PERSON] уклала 11.05.2016 року договір оренди земельної ділянки площею 0,18 га строком на 49 років для сінокосіння (категорія земель - землі водного фонду), кадастровий номер 1822080900:05:000:1310. Дорога загального користування включена до спірної земельної ділянки з кадастровим номером 1822080900:05:000:1310, але згоди на вилучення земель правління або загальні збори членів ОК СТ «Зарево» не надавали. При розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1822080900:05:000:1310 під сінокосіння [PERSON] надала ксерокопію фрагменту викопіювання з проекту генерального плану забудови ОК «СТ «Зарево», на якому не позначено дорогу, що пролягає між земельною ділянкою № 99 та річкою Віва. Зазначена копія не відповідає дійсності, оскільки на проекті генерального плану\~ОК «СТ «Зарево», на плані інвентаризації земель садівничого товариства, на викопіюванні з місцевості, що міститься на робочому проекті лінії електропередач, така дорога наявна. ІІ. Процедура та позиції сторін. Провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 46, т. 1). Представником ОК «СТ «Зарево» подано письмові пояснення (а.с. 62-66, т. 1), у яких позовні вимоги вважає абсолютно законними та обґрунтованими; визнає їх у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву Головне управління Держгеокадасту у Житомирській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю (а.с. 71-73). Позивачем подано відповідь на відзив (а.с. 104-117, т. 1), у якому навів свої пояснення міркування та аргументи щодо наведених ГУ Держгеокадастру у Житомирській області заперечень і мотиви їх відхилень. Ухвалою суду від 17.02.2021 року залучено до участі у справі як співвідповідача ГУ Держгеокадастру в Житомирській області (а.с. 134, т. 1). Ухвалою суду від 12.07.2021 року зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судового рішення у справі №296/8319/17 за позовом [PERSON] до Житомирської РДА, [PERSON] , Житомирської ОДА, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Обслуговуючий кооператив Садівницьке товариство «Зарево» про визнання недійсним договору оренди,\~визнання незаконним та скасування рішення, усунення перешкод у користуванні майном (а.с. 50-51, т. 2). Ухвалою суду від 25.10.2023 року (а.с. 59, т. 2) поновлено провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Обслуговуючого кооперативу Садівницьке товариство «Зарево» вказав, що до спірної земельної ділянки включено і дорогу (землі загального користування). Зазначив, що за таких обставин державний реєстратор мала б перевірити і відмовити у державній реєстрації спірної земельної ділянки; вважає, що державна реєстрація даної земельної ділянки має бути скасована. Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились; про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від відповідача [PERSON] неодноразово повертались поштові відправлення з повістками про виклик до суду (а.с. 69-70, 130-131, 148-149, 181, 195 т. 1, а.с. 13, а.с. 71-72, а.с. 84-85, а.с. 120-121 т.2). Від приватного нотаріуса Черпак Г. А. також неодноразово повертались поштові відправлення з повістками про виклик до суду (а.с. 96, 155-156, 179-180, 196 т. 1, а.с. 86-87 т. 2). ІІІ. Фактичні обставини справи, які встановлені судом. 11.05.2016 року між Житомирською обласною державною адміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, згідно умов якого передано останній в оренду терміном на 49 років із земель водного фонду в межах Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області земельну ділянку площею 0,18 га з кадастровим номером 1822089000:05:000:1310 для сінокосіння (а.с. 37-39, т. 1). Відомості про право оренди [PERSON] внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів та до ДЗК (а.с. 33-36, т. 1). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у справі №296/5781/18 від 25.03.2019 року, яке залишено в силі постановою Житомирського апеляційного суду від 04.03.2020 року (а.с. 22-31, т. 1), визнано незаконним та скасувано розпорядження № 35 від 16 лютого 2016 року голови Житомирської обласної державної адміністрації у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,18 га з кадастровим номером 1822080900:05:000:1310 в оренду строком на 49 років, яка розташована у межах Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Постановою Житомирського апеляційного суду від 15.08.2023 року (а.с. 95-110) визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,1800 га в межах Василівської сільської ради Житомирського району строком на 49 років для сінокосіння (категорія земель водного фонду), кадастровий номер 1822080900:05:000:1310, укладений 11 травня 2016 року між Житомирською районною державною адміністрацією Житомирської області та [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Стаття 1 Закону України «Про оренду землі»\~вказує, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно із ч. 1, 5\~ст. 6 Закону України «Про оренду землі»\~орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно із ч. 1\~ст. 387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 2\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з\~ч.\~2\~статті 26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (станом\~на 01.01.2016\~року),\~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року,\~статтю 26 Закону № 1952-IV\~викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої\~статті 26 Закону № 1952-IV\~(у редакції, чинній на час вирішення справи судом) Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до\~пункту 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до\~статті 37\~цього Закону. Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої\~статті 26 Закону № 1952-IV\~у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про\~скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про\~визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про\~скасування державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав. Водночас у пункті 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству»\~унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим\~Законом\~набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~до набрання чинності цим Законом. За змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про державну реєстрацію припинення прав чи припинення обтяжень, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у\~Законі № 1952-IV. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 15 липня 2021 року у справі № 204/5525/18. Відповідно до ч. 10 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Згідно з ч. 6 ст. 16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заявленої позовної вимоги про скасування державної реєстрації права оренди на підставі договору оренди земельної ділянки б/н від 11.05.2016 р. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр\~від 07.07.2011 № 3613-УІ (далі - Закон), Державний земельний кадастр - єдина державна\~геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону\~України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і\~користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Оскільки спірна земельна ділянка зформавана не у відповідності до норм діючого законодавства (включає в себе дорогу - землі загального користування), відтак суд приходить до висновку про задоволення вимоги в частині скасування кадастрового номеру данної земельної ділянки. Абзацом першим ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-УІ передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор у своїй діяльності керується\~Конституцією України,\~Земельним кодексом України,\~Законом України «Про Державний земельний кадастр», указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Держгеокадастру України, Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області та іншими нормативно-правовими актами. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки (ч. 4 ст. 9 Закону № 3613-УІ ). Відповідно до ч. 6\~ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Отже, якщо брати до уваги факти вчинення реєстрації земельної ділянки та скасування такої реєстрації в базі даних ДЗК, то її проводять державні кадастрові реєстратори, які є посадовими особами органу владних повноважень, на яких чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей, а не Головне управління Держгеокадастру. Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області жодних дій стосовно передачі у оренду спірної земельної ділянки не вчинялися; реєстрація земельної ділянки проводилась на підставі\~ЗУ «Про Державний земельний кадастр», технічної документації, яку виготовляв відповідний розробник. Отже, Державний кадастровий реєстратор ГУ Держгеокадастру у Житомирській області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, здійснивши державну реєстрацію оренди земельної ділянки за відповідачем [PERSON] .. Відтак в частині вимог до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області слід відмовити. Судом також звертається увага на наступний висновок, який зроблено судом Вищої інстанції у справі № 661/2514/18, постанова від 26.09.2019 року: "Верховний Суд звертає увагу на те, що для суду не є важливим, який предмет позову визначив позивач. Суд має право визначити предмет позову відповідно до вимог закону, якщо саме на це спрямована підстава позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги. У постанові від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. З`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини". Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність у частковому задоволенні позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав. VI. Розподіл судових витрат по справі. Згідно з ч. ч. 1, 2ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи те, що суд прийшов до висновку, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством та не порушив прав позивача, судовий збір підлягає стягненню на користь [PERSON] у рівних частинах з [PERSON] та приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Черпак Галини Антонівни судовий збір у розмірі по 420,50 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Outcome: partial