Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. від 26 березня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 40612, про стягнення з неї заборгованості у сумі 13 687,50 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 03 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І. П. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), посилаючись на те, що повідомлень про початок процедури позасудового стягнення за виконавчим написом нотаріуса вона не отримувала. Разом з тим, зазначає, що у матеріалах виконавчого провадження відсутній кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, та договір про відступлення прав вимоги, оскільки такі документи відповідачем разом із заявою про примусове виконання рішення не подавалися. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідного нотаріально посвідченого оригіналу договору чи його дублікату має наслідком визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивач вказує, що приватним нотаріусом не перевірено наявність розписки про передачу їй грошової суми, визначеної кредитним договором, що підтверджує порушення порядку вчинення оскаржуваного виконавчого напису. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року справу за вищевказаним позовом передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва для подальшого розгляду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 січня 2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення вказаних у ній недоліків. Позивачеві необхідно було надати суду засвідчену в установленому чинним законодавством порядку копію оспорюваного виконавчого напису та копію кредитного договору, на підставі якого вчинено виконавчий напис, а у разі її відсутності у позивача звернутись до суду з клопотанням про витребування, надавши докази, які підтверджують, що вона здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів, а також засвідчені у встановленому чинним законодавством порядку копії всіх документів, які додані до позовної заяви та які необхідні для відправки відповідачеві і третім особам. 15 липня 2022 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з доданими до неї необхідними матеріалами. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 липня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками. Відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи пояснення до суду не надали. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Суд установив, що 04 квітня 2019 року [PERSON] та ТОВ «СС Лоун» уклали договір про споживчий кредит № 527915-А, відповідно до умов якого позивачеві надано кредит у загальному розмірі 5 000 грн строком на 30 календарних днів з фіксованою процентною ставкою, яка складає 1,33% в день. У графіку платежів датою сплати суми кредиту і нарахованих процентів за користування кредитом визначено 04 травня 2019 року. Додатковою угодою від 04 травня 2019 року № 1 до договору про споживчий кредит від 04 квітня 2019 року № 527915-А сторони домовились продовжити строк користування кредитом на 30 календарних днів, починаючи з 05 травня 2019 року. Додатковою угодою від 02 червня 2019 року № 2 до вищевказаного договору строк користування кредитом продовжено ще на 7 календарних днів, починаючи з 04 червня 2019 року. Разом з тим, додатковими угодами від 10 червня 2019 року № 3 строк користування кредитом продовжено на 15 календарних днів, починаючи з 11 червня 2019 року, від 25 червня 2019 року № 4 - на 14 календарних днів, починаючи з 26 червня 2019 року, від 09 липня 2019 року № 5 - на 15 календарних днів, починаючи з 10 липня 2019 року. 26 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 40612, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2019 року № 527915-А за період з 28 грудня 2020 року по 10 березня 2021 року у сумі 12 487,50 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5 000 грн, простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у сумі 4 987,50 грн, строкової заборгованості за штрафами і пенею у сумі 2 500 грн, а також плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 200 грн, що загалом становить 13 687,50 грн. З виконавчого напису вбачається, що право вимоги за кредитним договором від 04 квітня 2019 року № 527915-А до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло від ТОВ Фінфорс» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 28 грудня 2020 року № 28/1220-01, якому в свою чергу право вимоги перейшло від ТОВ «СС Лоун» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 12 вересня 2019 року № 40071779-16. 03 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І. П. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання вказаного виконавчого напису. В межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилалася на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості, що підлягає стягненню, вчинив виконавчий напис не на оригіналі кредитного договору, який був би посвідчений нотаріально, та не звернув уваги на відсутність доказів надсилання відповідачем і отримання нею письмового повідомлення про необхідність усунення порушень зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого напису від 26 березня 2021 року № 40612 з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2019 року № 527915-А у сумі 13 687,50 грн з урахування плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом за період з 28 грудня 2020 року по 10 березня 2021 року. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18. Судом установлено, що позивач не погоджується з розміром заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2019 року № 527915-А, а відповідач не надав доказів того, що звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести це має стягувач при зверненні до нотаріуса. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між позивачем та ТОВ «СС Лоун» кредитний договір був посвідчений нотаріально, тому він не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, матеріали справи, що розглядається, не містять доказів повідомлення позивача про відступлення прав вимоги, а також надсилання повідомлення від стягувача про виконання умов кредитного договору від 04 квітня 2019 року № 527915-А на адресу позивача та докази його отримання нею, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, [PERSON] , не будучи повідомленою про намір вчинення виконавчого напису, була позбавлена можливості заперечувати проти вимог відповідача та надати докази неправомірності та безпідставності такої вимоги про стягнення коштів. Отже, нотаріус не перевірив та не встановив, чи підтверджують надані стягувачем документи безспірність боргу, а також залишив поза увагою те, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»відповідно до статті 1048 ЦК України мало право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву до суду, наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису, не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 1 362 грн, підлягають стягненню на її користь з відповідача. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 6 000 грн, то суд зазначає наступне. У відповідності до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2021 року між адвокатом Мукомел В. Р. та [PERSON] укладено договір про надання правової (правничої) допомоги. Відповідно до додатку до вищевказаного договору від 06 серпня 2021 року позивач за надання правової (правничої) допомоги у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зобов`язувалася сплатити адвокату 6 000 грн. У попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат адвокатом Мукомел В. Р. зазначено детальний опис наданих нею послуг та здійснених витрат. Сплата позивачем коштів адвокату відповідно до умов договору у розмірі 6 000 грн підтверджується наданою нею квитанцією від 08 вересня 2021 року № 0.0.2257743072.1. Таким чином, оплата позивачем судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, підтверджена належними та допустимими доказами. Під час розгляду даної справи від відповідача не надходило заперечень щодо розміру визначеної позивачем вартості судових витрат. Співмірності судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач також не оспорював. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved