Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

14.11.2023 представник позивача, адвокат Терещук Юрій Олександрович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 08.12.2023, обґрунтовуючи тим, що 25 жовтня 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживного кредиту №11241201000, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит), в іноземній валюті, в сумі: 35700,00 доларів США, зі сплатою: 13,9 % річних та кінцевим строком повернення: 25.10.2017, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним Договором повернути кредитні кошти (кредит), сплатити проценти за користування кредитом (грошовими коштами), та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним Договором, Додатком № 1 до нього - «Графіком погашення кредиту». Цільове призначення кредиту - для особистих потреб. Банк свої зобов`язання за кредитним Договором - виконав належним чином у повному обсязі. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25 жовтня 2007 року, [PERSON] уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки №68180, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. за реєстровим №7569, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 138,8 кв.м., житловою площею 110 кв. м. та земельну ділянку під цим же будинком загальною площею 0,10 га, кадастровий номер: 3220410500:02:037:0010, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та є власністю іпотекодавця [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за Кредитним Договором. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. за реєстровим №5207-5208, відповідно до умов яких та у відповідності до ст. 512, 1077-1086 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту №11241201000від 25.10.2007 та договором іпотеки №68180 від 25.10.2007. Згідно п. 9.5 Договору про надання споживчого кредиту №11241201000 від 25.10.2007 строк дії даного договору встановлюється з дня укладення цього договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та/або пені, у разі її нарахування. Однак, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувалися, станом на 12.09.2023 заборгованість позичальника складає 53633,90 доларів США, що за курсом НБУ складає 1961316,73 грн. Виходячи з аналізу норм ст. 590 ЦК України, ст. 3, 12, 33 ЗУ «Про іпотеку», можна зробити висновок, що стягнення за договором іпотеки відноситься до виключних прав іпотекодержателя та має вищий пріоритет, тому виконання зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є виключною привілею іпотекодержателя. В разі невиконання основного зобов`язання Іпотекодержатель за своєю ініціативою може вдатися до звернення стягнення на предмет іпотеки, як до ефективного способу захисту прав кредитора. Також, враховуючи норми ст. 39, 41 ЗУ «Про іпотеку», іпотечного договору та судової практики, можна дійти наступного висновку, що ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержатель, має беззаперечне право, на задоволення своїх вимог (звернення стягнення на предмет іпотеки), за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах. Тому, просив у судовому порядку в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11241201000 від 25 жовтня 2007 року у розмірі 53633,90 доларів США, що за курсом НБУ складає 1961316,73 грн, відповідно до розрахунку на 12 вересня 2023 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 138,8 кв.м., житловою площею 110 кв. м. та земельну ділянку під цим же будинком загальною площею 0,10 га, кадастровий номер: 3220410500:02:037:0010, що знаходиться за адресою:\~ [ADDRESS] , шляхом продажу\~ предмету\~ іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, яка буде визначена\~ при примусовому\~ виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на таке майно на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності\~ або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 10.01.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 06.03.2024 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про задоволення клопотання представника позивача, продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання. 04.04.2024 судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача, в особі керівника [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 20.06.2024 подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести у відсутності представника позивача за наявними у справі доказами, позовні вимоги позивач підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала. Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд справи. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 25.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11241201000 (а.с. 7-13), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, в розмірі 35700,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 180285,00 грн. за курсом НБУ, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, визначених договором (п. 1.1 Договору). Згідно п. 1.2.2 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь - якому випадку не пізніше 25 жовтня 2007 року. Пунктом 1.3.1 договору передбачено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,90% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Пунктом 1.3.3. Договору передбачено, що нарахування процентів за цим договором здійснюються щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1.4 Договору цільове призначення кредиту кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на поточні потреби. Також, 25.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №68180, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. та зареєстрований в реєстрі за №7569, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11241201000 (а.с. 14-17), відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 138,8 кв.м., житловою площею 110 кв. м. та земельну ділянку під цим же будинком загальною площею 0,10 га, кадастровий номер: 3220410500:02:037:0010, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та є власністю іпотекодавця [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2007, посвідчений державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г., за реєстровим №261 та на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку №010732200068 від 31.08.2007. Згідно п. 1.2 Договору іпотеки ринкова вартість предмету іпотеки згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності становить 428968,00 грн. Встановленим є також те, що 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №5207-5208 (а.с. 18-22, 23,24-26, 27), відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту №11241201000 від 25.10.2007та договором іпотеки №68180 від 25.10.2007. Відповідно до звіту про оцінку об`єкта нерухомого майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» заставленого майна, а саме житлового будинку загальною площею 138,8 кв.м., житловою площею 110 кв. м. та земельної ділянки загальною площею 0,10 га, кадастровий номер: 3220410500:02:037:0010, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28-29), ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 15.09.2023 становить 340000,00 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що договір про надання споживчого кредиту №11241201000 від 25.10.2007, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З довідки-розрахунку залишку заборгованості боржника (а.с. 30), вбачається, що [PERSON] зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №11241201000 від 25.10.2007 належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 12.09.2023 рахується заборгованість у розмірі 53633,90 доларів США, що еквівалентно 1961316,73 грн, яка складається із: 33915,00 доларів США, що еквівалентно 1240224,07 грн заборгованості за основним боргом та 19718,90 доларів США, що еквівалентно 721092,66 грн, заборгованості за відсотками та відповідачкою належних та достатніх доказів повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом суду не надано. Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за загальним правилом, звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України та передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено вище у рішенні, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11241201000 від 25.10.2007, 25.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №68180, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. та зареєстрований в реєстрі за №7569, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: житловий будинок загальною площею 138,8 кв.м., житловою площею 110 кв. м. та земельну ділянку під цим же будинком загальною площею 0,10 га, кадастровий номер 3220410500:02:037:0010, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку». Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим\~ Законом. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Згідно вимог ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Пунктом 4.1. Договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, у разі виникнення загрози знищення пошкодження чи втрати предмета іпотеки та в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Пунктом 4.2 Договору іпотеки, передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України\~ «Про іпотеку» та із інших передбачених законодавством підставі. Пунктом 4.4 Договору іпотеки,передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Згідно п. 6.1 Договору іпотеки,договір діє з моменту нотаріального посвідчення до поновного виконання зобов`язань за договором, що обумовлюють основне зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. За змістом положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Таким чином, вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню в межах суми заборгованості 53633,90 доларів США, що еквівалентно 1961316,73 грн, яка складається із: 33915,00 доларів США, що еквівалентно 1240224,07 грн заборгованості за основним боргом та 19718,90 доларів США, що еквівалентно 721092,66 грн, заборгованості за відсотками, оскільки наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достовірними доказами, не спростованими відповідачкою, підтверджується факт неналежного виконання [PERSON] основного зобов`язання. Також, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню є вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором, саме шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження. Разом з тим, суд враховує, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України введено воєнний стан, у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, який діє і на момент ухвалення рішення у справі. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Якщо на момент ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №296/7213/15 та від 29.06.2022 у справі №201/9754/17. Тому, враховуючи, що на момент ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду слід зупинити на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідачка відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подала. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданим позивачем в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 5100,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1181 від 26.10.2023. Таким чином, враховуючи задоволення позову, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5100,00 грн.

Outcome: approved