Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

\~ 31 травня 2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі [PERSON] , зареєстрований 28 липня 2020 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Муніципалітету Ефелер м. Айдин, Турецької Республіки, реєстраційний номер актового запису 8/772, про що видано свідоцтво про шлюб реєстраційний номер 2020/772, серії [NUMBER] , на якому 29 грудня 2021 року проставлено апостиль за №3719. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28 липня 2020 року вона разом із відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Муніципалітету Ефелер м. Айдин, Турецької Республіки, реєстраційний номер актового запису 8/772. Від шлюбу дітей не мають. У них з відповідачем не склалося спільне сімейне життя, через відсутність взаєморозуміння, наявності різних поглядів на життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у зв`язку з чим з серпня 2023 року припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. За таких обставин, вважає подальше спільне життя з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим, а тому змушена звернутись до суду із даним позовом, просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про можливість розгляду справи в їхню відсутність, заявлені вимоги підтримую, просять задовольнити позов. Відповідач\~ [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи в його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. Частиною 1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] [PERSON] ,\~громадянин Туреччини, та [PERSON] , громадянка України, уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Муніципалітету Ефелер м. Айдин, Турецької Республіки, реєстраційний номер актового запису 8/772, про що видано свідоцтво про шлюб реєстраційний номер 2020/772, серії [NUMBER] , на якому 29 грудня 2021 року проставлено апостиль за №3719 (копія) (а.с.12-18). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям з серпня 2023 року припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Статтею 58\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» встановлено, що шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України. Верховний Суд у постанові від 24 липня 2020 року по справі №357/12676/18 зазначив, що визначаючи матеріальне право якої держави підлягає застосуванню національним судом під час вирішення спору про розірвання шлюбу з іноземним елементом, суди мають керуватися правилами статей 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право». Припинення шлюбу громадян України з іноземцями та особами без громадянства, відповідно до\~ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право», визначається правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч.1\~ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Оскільки відповідач [PERSON] ,\~є громадянином Туреччини, проте проживає на території України та має право проживання в Україні, що підтверджується Посвідкою на постійне проживання № [NUMBER] , виданої 4801, 15 травня 2024 року, дійсна до 15 травня 2034 року (копія) (а.с.9), а позивач [PERSON] є громадянкою України, то припинення шлюбу між сторонами повинно здійснюватися за законодавством України на підставах i в порядку, передбаченому\~СК України. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до вимог ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3\~ст.115\~СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1211 грн 20 коп. \~

Outcome: approved