Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач вказує, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Відповідач кошти на утримання сина не надає, у зв`язку з чим позивач просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 6700,00 грн., але не менше 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. 10 квітня 2024 року ухвалою відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечую щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та ухвалити заочне рішення у порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, 27 липня 2017 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.07.2017, актовий запис №1699. Сторони є батьками малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, подальше збереження сім`ї неможливе. Згідно зі ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини може бути поданий одним з подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлені обставини дають суду підстави вважати, що збереження шлюбу сторін суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач вказує, що відповідач є працездатною особою, офіціно ніде не працевлаштований, тому просить стягнути аліменти у розмірі 6700,00 грн., але не менше 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до повноліття дитини. При цьому, який розмір доходу отримає сама позивач не встановлено, та доказів дійсного розміру доходу позивача суду також не надано. Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Мінімальний гарантований розмір аліментних виплат на одну дитину встановлений на рівні не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача на утримання його неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що з метою дотримання вимог закону, враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивачем не наведено щодо обґрунтування заявленого розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги статті 182 СК України, а також приписи статті 180 СК України. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітньої доньки сторін, враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивачки та необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дитини. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст. 188 СК України, судом не встановлено. Тому за сукупності наведених висновків позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК Українирішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3ст.5 Закону України «Про судовий збір`від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial