Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2022 року по листопад 2023 року в розмірі 49769,55 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн. зазначає, що сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. 04 жовтня 2022 року згідно судового наказу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №199/6231/22 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 31 серпня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. 11 травня 2023 року Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрив виконавче провадження №71799552 про примусове стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. Відповідно до розрахунку старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євгена Гапона заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 26 грудня 2023 року складає в загальній сумі 49769,55 грн. за період з вересня 2022 року по грудень 2023 року. Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем відповідачем в судовому порядку не оскаржено. Загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів становить 127135,82 грн., однак, оскільки розмір пені не може перевищувати 100 відсотків розміру заборгованості, просить стягнути її в розмірі 49769,55 грн. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, від представника позивачки надійшла телефонограма про розгляд справи за їх відсутності, підтримання позовних вимог та не заперечення щодо постановлення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, просив стягнути з нього 50% від загальної суми судового збору, а також зменшити витрати на правничу допомогу, оскільки вони завищені та не співмірні із складністю справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Сторони по справі мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. 04 жовтня 2022 року згідно судового наказу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №199/6231/22 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 31 серпня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. 11 травня 2023 року Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №71799552 про примусове стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. Відповідно до розрахунку старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євгена Гапона заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 26 грудня 2023 року за період з вересня 2022 року по листопад 2023 року складає в загальній сумі 49769,55 грн. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою статті 196\~СК України\~у разі\~виникнення заборгованості\~з вини\~особи,\~яка зобов`язана\~сплачувати аліменти\~за рішенням\~суду або\~за домовленістю\~між батьками,\~одержувач аліментів\~має право\~на стягнення\~неустойки (пені)\~у розмірі\~одного відсотка\~суми несплачених\~аліментів за\~кожен день\~прострочення від\~дня прострочення\~сплати аліментів\~до дня\~їх повного\~погашення або\~до дня\~ухвалення судом\~рішення про\~стягнення пені,\~але не\~більше 100\~відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що, якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Оскільки судовим розглядом не було встановлено, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин, а відповідач достовірно знав про обов`язок сплати аліментів, суд доходить висновку про наявність підстав для покладення на відповідача як платника аліментів відповідальності за прострочення їх сплати. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів підлягає розрахунку за формулою: Р=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: Р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Відповідно до ст. 20 СК України до вимог про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів позовна давність не застосовується. Позивачем було зазначено розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, з яким суд погоджується, так як він відповідає визначеним законом розрахунку неустойки, які також викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду. З розрахунку вбачається, що загальна сума неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів лише за період з жовтня 2022 року по липень 2023 року становить 127135,82 грн., тобто більше 100 відсотків заборгованості. При вирішені суми пені за прострочення аліментів, яка підлягає стягненню, суд виходить з того, що вимогами ст.\~196\~СК України передбачено, що розмір неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд зазначає, що згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст. 12,13 ЦПК України, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Доказів на спростування доводів позивачки відповідачем не надано.\~ Враховуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги, а позивач звільнена від сплати судового збору, суд на підставі ч. 1\~ст.\~142\~ЦПК України стягує з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору в сумі 605 грн. 60 коп. Щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги в розмірі 4000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу до суду надано всі необхідні документи, які підтверджують понесені витрати. У своєму клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу сторона відповідача вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката завищеним та не співмірним із складністю справи. Як зазначалося вище, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Отже, сторона відповідача скористалася своїм процесуальним правом на звернення до суду із запереченнями щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що справа розглядалася в порядку спрощеного провадження, як малозначна та не потребувала вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих заявнику послуг, враховуючи, що представник позивача фактичної участь у судових засідання не приймав, суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, заперечення відповідача в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою та не співмірною із складністю справи. Тож,

Outcome: approved