Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою (з урахуванням численних заяв про уточнення позовних вимог) до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина у вигляді 21/50 частки житлового будинку [ADDRESS] . Право власті спадкодавця на вказане майно підтверджується договором дарування від 15.03.1999 року, який посвідчений приватним нотаріусом Сохою О.Б., реєстровий №300. Позивач у встановлений строк звернувся до приватного нотаріуса Вельможко Н.О. із заявою про вступ у спадщину, проте відповідно до роз`яснень, які надані приватним нотаріусом договір дарування від 15.03.1999 року та свідоцтво про смерть [PERSON] містять розбіжності у написанні прізвища спадкодавця, а саме: у договорі дарування вказано « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть « [PERSON] ». У зв`язку із викладеними обставинами, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно 21/50 частки житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачі подали відповідні заяви про визнання позову та проведення судового розгляду без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до таких висновків. [INFO] померла мати позивача та відповідачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2020 року (а.с. 15). Після її смерті відкрилась спадщина, для оформлення якої позивач та відповідачі звернулись до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. Між позивачем та відповідачами досягнуто згоди щодо розподілу спадщини, яка відкрилась після матері. Позивач з метою оформлення свого права на нерухоме майно, яка за життя належало його матері подав приватному нотаріусу договір дарування від 15.03.1999 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого остання отримала у власність 21/50 частки житлового будинку [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Сохою О.Б., реєстровий №300. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Згідно статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Судом встановлено, що у договорі дарування від 15.031999 року всі дані, зокрема прізвище, ім`я, по-батьковій спадкодавця, його місце проживання з місцем розташування домоволодіння, співпадають, а тому суд приходить до висновку, що розбіжності в написанні прізвища « [PERSON] » замість « [PERSON] » пов`язані з допущенням помилки у договорі дарування на 21/50 домоволодіння, а також на те, що саме спадкодавець була власником спірного майна, таким чином право позивача на спадщину є невизнаним та підлягає судового захисту. Враховуючи, що позивач не має можливості оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із помилкою при написанні прізвища матері в договорі дарування, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Ураховуючи наведене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved