Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.03.2024 звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.05.2024 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу та відповідачу належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS] . Позивач по 29 липня 2019 року була зареєстрованою у вказаному житлі, а відповідач ні. Позивач протягом вісімнадцяти років утримує квартиру, а відповідач ухиляється від відшкодування половини вартості понесених позивачем витрат на комунальні послуги. Квартира має житлову площу 42,2 кв.м, загальну площу 75,4 кв.м., і складається з трьох жилих ізольованих кімнат: площею 12.5 кв.м., позначена на плані в технічному паспорті цифрою 5; площею 17,3 кв.м., позначена на плані в технічному паспорті цифрою 6; площею 12,4 кв.м, позначена на плані в технічному паспорті цифрою 7, а також коридору, кухні, туалету, ванної кімнати. Позивач фактично проживає в даній квартирі та користується разом із донькою двома жилими кімнатами: площею 12,5 кв.м, позначену на плані в технічному паспорті цифрою 5; площею 17,3 кв.м, позначену на плані в технічному паспорті цифрою 6. Кімнатою площею 12.4 кв.м, позначену на плані в технічному паспорті цифрою 7, як житлом ніхто не користується, і ця кімната фактично є складом речей відповідача, яка роками в квартирі не з`являється. Відповідач на даний час створює позивачу перешкоди в користуванні приміщенням квартири, уникає розмов щодо утримання квартири та узгодження порядку користування жилими кімнатами. На підставі наведених обставин, позивач просить суд встановити порядок користування жилим приміщенням трикімнатної квартири [ADDRESS] , виділивши позивачу [PERSON] , разом із її сім`єю, в користування жилу кімнату площею 12,5 кв.м, позначену на плані в технічному паспорті цифрою 5, та жилу кімнату площею 17,3 кв.м, позначену в плані в технічному паспорті цифрою 6, а відповідачу [PERSON] - жилу кімнату площею 12,4 кв.м., позначену на плані в технічному паспорті цифрою 7, та залишити в загальному користуванні приміщення кухні, коридору, ванної кімнати та туалету. Представник відповідача адвокат Васютин Я.В. подав до суду відзив на позов, в якому заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що частки квартири є рівними, а позивач просить суд виділити її в користування дві жилі кімнати загальною житловою площею 29,8 кв.м, при цьому залишивши відповідачці в користуванні одну жилу кімнату площею 12,4 кв.м, що є непропорційним із розмірами часток. Крім того, зазначені позивачем пояснення з приводу утримання вказаної квартири є неправдивими, адже відповідачкою постійно та регулярно сплачувались платежі за надання комунальних послуг, починаючи із часу набуття нею у власність 1/2 частки у квартирі і по даний час, що підтверджується копіями квитанцій з оплати теплопостачання за 2013-2021 роки на загальну суму - 30 977,00 грн., та копіями квитанцій по квартплаті за період з 2015 по 2021 роки на загальну суму - 5 668,56 грн. За надання послуг з постачання електроенергії за вказаний період відповідачкою сплачено більше 2000 грн., а також сплачувались кошти за надання послуг з водопостачання та водовідведення, вивіз сміття. Більше того, виключно із відповідачкою було укладено договори з постачальниками комунальних послуг: КП «Івано-Франківськводоекотехпром», ПАТ «Івано-Франківськгаз», ПАТ «Прикарпаттяобленерго». Також, відповідач стверджує, що позивач і члени її сім`ї у вказаній квартирі фактично не проживають та не користуються квартирою, в той же час квартира з 12 червня 2017 року є фактичним місцем проживання відповідача, що підтверджується довідкою № 0000234737 від 12 червня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідач вважає, що позивач та її сім`я не мають реального наміру проживати квартирі, а позивач має на меті здавати житло в оренду третім особам. Так, в кінці лютого 2024 року, коли відповідач хотіла зайти до квартири, то побачила, що замок у вхідних дверях був замінений, а у квартирі вже проживали сторонні особи, які пояснили, що винаймають квартиру на підставі договору оренди. Із вказаного договору вбачається, що [PERSON] , як орендодавець, передала [PERSON] , як орендарю, в тимчасове володіння і користування дві кімнати у вказаній квартирі. Договір було укладено без відома та згоди відповідача, як співвласника. На підставі наведених обставин, представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.. Представник позивача адвокат Левчук Т.В., в режимі відеозв`язку із Житомирського апеляційного суду, в судовому засіданні 17.06.2024 позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові, додатково пояснила, що позивач та її дочка, яка є інвалідом, фактично проживають у вказаній квартирі та користуються двома жилими кімнатами - площею 12,5 кв.м, позначену на плані в технічному паспорті цифрою 5 та площею 17,3 кв.м, позначену на плані в технічному паспорті цифрою 6.\~ Кімнатою, площею 12.4 кв.м, позначеною на плані в технічному паспорті цифрою 7, як житлом ніхто не користується, і ця кімната фактично є складом речей відповідача.\~ Просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Васютин Я.В. в судовому засіданні 17.06.2024 заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо вчинення перешкод позивачу у користуванні квартирою. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу, підтверджуючі документи щодо яких будуть подані протягом п`яти днів. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За правилами частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500цс15), постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року (справа № 761/44705/19), від 22 липня 2022 року (справа № 344/698/18). Також, як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Разом з тим, житлові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Житловим кодексом України та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом сторонам по справі - [PERSON] та [PERSON] належать в рівних частках по 1/2 частині квартири [ADDRESS] . Зазначене також підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.7, 8, 10). Згідно копії технічного паспорту квартира [ADDRESS] , має житлову площу 42,2 кв.м та загальну площу 75,4 кв.м., і складається з трьох жилих кімнат: кімнати, площею 12.5 кв.м., позначеної на плані в технічному паспорті цифрою 5; кімнати площею 17,3 кв.м., позначеної на плані в технічному паспорті цифрою 6; кімнати, площею 12,4 кв.м, позначеної на плані в технічному паспорті цифрою 7, які є ізольованими, а також: коридору, площею 17.2 кв.м., позначеного на плані в технічному паспорті цифрою 1; кухні, площею 8,5 кв.м, позначеної на плані в технічному паспорті цифрою 4; туалету, площею 1,0 кв.м, позначеного на плані в технічному паспорті цифрою 3; ванної кімнати, площею 2,6 кв.м, позначеного на плані в технічному паспорті цифрою 2 (а.с.11-12). Згідно копій квитанцій [PERSON] сплачувала за комунальні послуги\~ за адресою\~ [ADDRESS] (а.с.85-94). Відповідно до копій договорів, [PERSON] уклала договори з постачальниками комунальних послуг за адресою: квартира [ADDRESS] , а саме: 17 квітня 2015 року з КП «Івано-Франківськводоекотехпром» укладено договір №109289 від 17.04.2015 року про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення; 27 квітня 2015 року з ПАТ «Івано-Франківськгаз» укладено договір про надання населенню послуг газопостачання; 27 травня 2015 року з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» укладено договір №24000934 про користування електричною енергією (а.с.95-97). Згідно договору оренди квартири у приватної особи від 15.02.2024, [PERSON] , як орендодавець, передала [PERSON] , як орендарю, в тимчасове володіння і користування 2-кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно п.3.1. договору, строк оренди з 15.02.2024 року по 15.08.2024 року. Пунктом 4.1. договору передбачено, що орендна плата за користування квартирою і майном складає 3000,00 грн. на місяць (а.с.99-100). Правовідносини щодо укладення вищезазначеного договору оренди суд не оцінює, оскільки такі не є предметом даного позову, проте бере до уваги те, що позивач, маючи у власності 1/2 частину квартири, без згоди відповідача, якій також належить 1/2 частина квартири, уклала договір оренди квартири, цим самим розпорядилась двома житловими кімнатами трьохкімнатної квартири. В судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження доводів позивача, що відповідач створює позивачу\~ перешкоди в користуванні приміщенням квартири, уникає розмов щодо утримання квартири та узгодження порядку користування жилими кімнатами, а також доказів того, що відповідач не користується квартирою, про що зазначено у позовній заяві. Водночас, підтверджено факт сплати відповідачем комунальних послуг, укладення договорів щодо утримання квартири. Проте, факт укладення позивачем без згоди відповідача, як співласника майна, договору оренди, та в цілому позиції сторін в справі з приводу спірних правовідносин, свідчить про виникнення між сторонами спірної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, а відтак такий порядок користування повинен бути встановлений судом за результатами розгляду даної справи. Як зазначалося, в поданому позові позивач просить суд встановити порядок користування жилим приміщенням вказаної квартири, виділивши їй з сім`єю в користування жилу кімнату площею 12,5 кв.м, позначену на плані в технічному паспорті цифрою 5, та жилу кімнату площею 17,3 кв.м, позначену в плані в технічному паспорті цифрою 6, а відповідачу [PERSON] - жилу кімнату, площею 12,4 кв.м., позначену на плані в технічному паспорті цифрою 7, та залишити в загальному користуванні приміщення кухні, коридору, ванної кімнати та туалету. Тобто позивач просить їй виділити дві житлові кімнати загальною прощею 29,8 кв.м, залишивши відповідачу одну жилу кімнату площею 12,4 кв.м.. При визначенні порядку користування квартирою, суд враховує планування спірної квартири, площу кімнат, та виходить з того, що виділ у користування кімнат в особисте користування кожній із сторін на умовах позивача значно відступає від рівності часток сторін на вказане житло на користь позивача, а відтак є не пропорційним. Тому оцінюючи планування квартири суд прийшов до висновку, що найбільш рівноцінними кімнатами в квартирі слід вважати кімнати позначені на плані цифрами 5 та 7, які мають відповідні площі - 12,5 кв.м та 12,4 кв.м.. При цьому, сторонами не заперечувалися доводи одна одної з того приводу, що кімната 5 перебуває у фактичному користуванні позивача, а кімната 7 у фактичному користуванні відповідача. Суд зазначає, що кімнати площами 12,5 кв.м та 12,4 кв.м не є ідеально рівноцінними, проте, суд, з метою вирішення спору, допускає можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Таким чином, суд вважає, що в користування позивача та членам її сім`ї слід виділити жилу кімнату площею 12,5 кв.м., визначену на плані в технічному\~ паспорті цифрою 5, а в користування відповідача та членам її сім`ї слід виділити жилу кімнату площею 12,4 кв.м., визначену на плані в технічному\~ паспорті цифрою 7, при цьому, залишивши в їхньому спільному користуванні жилу кімнату площею 17.3 кв.м., визначену на плані в технічному\~ паспорті цифрою 6, поділ якої є неможливим без значного відступлення від рівності часток, а також залишивши в їхньому спільному користуванні приміщення кухні, коридору, ванної кімнати та туалету. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп., що відповідає пропорційності розміру задоволених позовних вимог. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то стороною позивача такі не заявлені, а витрати сторони відповідача будуть вирішені за умови подання цією стороною підтверджуючих документів про такі витрати у визначений законом строк, про що було заявлено представником відповідача.

Outcome: partial