Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за надання платних освітніх послуг у сумі 11976 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу ректора № 189-у від 08 вересня 2021 року відповідач був зарахований до Полтавського державного медичного університету з 07 вересня 2021 року студентом 3 курсу медичного факультету № 1 з оплатою вартості навчання на договірній основі. 08 вересня 2021 року між Полтавським державним медичним університетом [PERSON] було укладено договір № 43/2021-М про надання платної освітньої послуги. За умовами договору університет зобов`язується надати здобувачу освітню послугу на рівні державних стандартів вищої освіти відповідно до ліцензійних умов провадження освітньої діяльності та інших вимог законодавства. Здобувач зобов`язується своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірі та у строках, що встановлені 4 розділом договору. Наказом ректора № 3-у від 04 січня 2022 року відповідач був відрахований з 01 січня 2022 року з числа здобувачів освіти за власним бажанням. Згідно з Додатком до договору розмір оплати за навчальний 2021-2022 рік становить 39920 гривень, а розмір оплати за семестр - 19960 гривень. На момент відрахування заборгованість відповідача перед позивачем становить 11976 гривень, яку останній у добровільному порядку не сплатив. Позивачем направлявся відповідачу лист з проханням добровільного погашення заборгованості, який повернувся з відміткою «за закінченням терміну його зберігання». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до наказу ректора № 189-у від 08 вересня 2021 року відповідач був зарахований до Полтавського державного медичного університету з 07 вересня 2021 року студентом 3 курсу медичного факультету № 1 з оплатою вартості навчання на договірній основі. 08 вересня 2021 року між Полтавським державним медичним університетом та [PERSON] було укладено договір № 43/2021-М про надання платної освітньої послуги. За умовами договору університет зобов`язується надати здобувачу освітню послугу на рівні державних стандартів вищої освіти відповідно до ліцензійних умов провадження освітньої діяльності та інших вимог законодавства. Здобувач зобов`язується своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірі та у строках, що встановлені 4 розділом договору. Згідно з Додатком до договору розмір оплати за навчальний 2021-2022 рік становить 39920 гривень, а розмір оплати за семестр - 19960 гривень. Наказом ректора № 3-у від 04 січня 2022 року відповідач був відрахований з 01 січня 2022 року з числа здобувачів освіти за власним бажанням. З позову вбачається, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, за освітні послуги сплатив частково. Таким чином, борг відповідача перед позивачем становить 11976 гривень, що підтверджується особовою карткою студента [PERSON] . Позивачем направлявся відповідачу лист з проханням добровільного погашення заборгованості, який повернувся з відміткою «за закінченням терміну його зберігання». Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, не оплативши у вказаний в договорі строк плату за навчання, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 08 вересня 2021 року між Полтавським державним медичним університетом та [PERSON] був укладений договір про надання платної освітньої послуги, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання цього договору. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Суду не надано доказів, що [PERSON] повністю здійснив оплату за навчання згідно умов договору. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір у розмірі 2684 гривні.

Outcome: approved