Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

08.12.2023 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з січня 2008 року по червень 2010 року, позивач з відповідачем проживала однією сім`єю, без укладання шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 19.11.2008 року зроблено відповідний актовий запис №966 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . У зв`язку із тим, що відповідач не приймав участі в утриманні сина, позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. 09.12.2014 року Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська у справі №208/8032/14-ц стягнуто щомісяця, з 23 вересня 2014 року аліменти з [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина - [PERSON] в особі матері дитини [PERSON] , до повноліття дитини. На виконання зазначеного рішення суду 30.12.2014 року позивачу видано виконавчий лист. В подальшому, державною виконавчою службою Петриківського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №208/8032/14-ц про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі виконавче провадження [NUMBER] перебуває на примусовому виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З метою примусового виконання рішення суду щодо стягнення аліментів державними виконавцями винесено постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві полювання, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасове обмеження у праві користуванні зброєю, про арешт майна боржника, про накладення штрафу, але зазначені дії державних виконавців успіху не мали. З червня 2010 року [PERSON] не проживає із сином, не бере участі у його вихованні, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування, як складову частину виховання. З урахуванням цього позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] . Ухвалою судді від 08 січня 2024 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04 червня 2024 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі. Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.11.2008 року. (а.с. 6) Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 09.12.2014 року у справі №208/8032/14-ц стягнуто щомісяця, з 23 вересня 2014 року аліменти з [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина - [PERSON] в особі матері дитини [PERSON] , до повноліття дитини. (а.с. 8) Державною виконавчою службою Петриківського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 208/8032/14-ц про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавче провадження [NUMBER] перебуває на примусовому виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З метою примусового виконання рішення суду щодо стягнення аліментів державними виконавцями винесено постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві полювання, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасове обмеження у праві користуванні зброєю, про арешт майна боржника, про накладення штрафу. (а.с. 13-16) Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.09.2023 [PERSON] , [INFO] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. На підставі частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.08.2023 року виді 6 (шести) місяців обмеження волі та остаточно призначено [PERSON] покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. (а.с. 75-77). Відомості про виконання даного вироку відсутні (а.с .99-100) Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 16.05.2024 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої становить 262 958,74 гривень. (а.с. 97-98) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 19/13205 від 08.11.2022, виданої відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , відсутні. (а.с. 11) Відповідно до Акту проживання без реєстрації № 275 виданого КП Кам`янської міської ради «Добробут» від 24.07.2023, дитина [PERSON] [INFO] , з 2020 року постійно мешкає без реєстрації разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12) Як вбачається із характеристики, виданої Комунальним закладом «Ліцей №13» Кам`янської міської ради, батько [PERSON] участі у вихованні сина не бере. Мати [PERSON] цікавиться навчанням дитина та відповідально ставиться до його виховання, бере активну участь у виховному процесі. (а.с.19) З 2020 року [PERSON] являється гравцем футбольної команди АФК м. Кам`янське, веде активний спосіб життя, що підтверджується відповідною характеристикою старшого тренера. (а.с. 18) Висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 13 березня 2024 року вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . (а.с.69-70) Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У зв`язку з цим, приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, тому з урахуванням усіх обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved