Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

12.06.2024 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, про винесення обмежувального припису відносно [PERSON] , [INFO] , місце проживання: \~ \~ \~ \~ [ADDRESS] та встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав кривдника як: заборона наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] ; заборона вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.Обмежувальний припис видати на строк шість місяців. Вивчити в судовому засідання повідомлення направленні з номерів 097-658-15- 91 та [NUMBER] на номер [PERSON] [NUMBER] . Заява обґрунтована тим, що У лютому 2020 року у [PERSON] розпочались відносини з [PERSON] . Ці відносини продовжувались до грудня 2022 року. На початку 2023 року [PERSON] запропонував [PERSON] розірвати їх відносини. [PERSON] відреагувала на таку пропозицію досить емоційно та почала погрожувати [PERSON] .. заявивши що він тільки її і нікому більше не дістанеться. На протязі року, з початку 2023 року по 2024 рік, [PERSON] неодноразово намагалась відновити відносини з [PERSON] . Кожний раз отримуючи відмову, вона розпочинала сварку та починала погрожувати заявнику. Спочатку такі погрози носили словесний характер, пізніше. [PERSON] попросила свого студента, особистість якого слідством поки що не встановлена, доставити [PERSON] ритуальний (поховальний) вінок. Отримавши вінок, [PERSON] вирішив подзвонити [PERSON] щоб дізнатися, що вона мала на увазі, але його номер був заблокований. Пізніше, [PERSON] самостійно подзвонила [PERSON] та хотіла дізнатися, чому останній її ігнорує та намагається уникнути. На що отримала відповідь, що [PERSON] її боїться та не хоче бачити після отриманого поховального вінка. [PERSON] прийняла таку відповідь негативно і почала погрожувати [PERSON] фізичною розправою та сказала, що в наступний раз він від неї отримає труну. 13 березня 2024 року, після удару терористичними військами рф ракетою по будинку на мікрорайоні Східний 1, [PERSON] подзвонила [PERSON] щоб дізнатися як він. В ході розмови по телефону, [PERSON] наполягала зустрітися, пояснюючі це тим, що вона переживає за [PERSON] . Заявник просив не приїжджати до нього, оскільки у нього не було бажання її бачити. В цей день. [PERSON] приїхала за місцем проживання [PERSON] . Побачивши його дружину з дитиною поряд (на даний момент [PERSON] не розлучений з дружиною, хоча не проживає зі нею понад 3 роки), влаштувала сварку та почала наносити удари [PERSON] руками. Також [PERSON] сказала, що вона його вб`є, і в загалі, він ще пожалкує, що не знаю.06.04.2024 року невідомий чоловік напав на [PERSON] біля його будинку та намагався його вбити. В ході самозахисту. [PERSON] втратив око, про що свідчать відповідні медичні документи. За вказаним фактом, цього ж числа було відкрите кримінальне провадження, внесене в СРДР за № 12024041720000462 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Відповідно до Витягу з Оди ного реєстру досудового розслідування первинна кваліфікація скоєного злочину - умисні середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. Потерпілий не погоджується з такою кваліфікацією, оскільки за ознаками дій [PERSON] та [PERSON] вбачається намагання вбити [PERSON] . Так. удари наносились в ділянки життєво важливих органів, а саме в район голови га потилиці. Якби [PERSON] не відбився від [PERSON] , не відбіг би в сторону, а сусіди не злякали б злочинця, то останній би закінчив свої злочинні наміри. В своїх показах, [PERSON] підтверджує, що намагався наздогнати [PERSON] , щоб закінчити злочин. Після скоєння злочину [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] втратив зір на ліве око. зламаний ніс, розсічення на потилиці у правій верхній частині, часткова втрата слуху на ліве вухо, а під та над очами були гематоми. Враховуючи той факт, що станом на сьогодні підозра [PERSON] , який частково визнає свою провину, та [PERSON] яка повністю не визнає свою провину, не вручена, та запобіжний захід відносно них не обраний, є всі ризики того, що злочин буде завершений зі сторони [PERSON] яка неодноразово погрожувала [PERSON] вбити його. Після скоєння злочину. [PERSON] продовжує переслідувати [PERSON] . Так, 23.05.2024 року в 15:26 поступив дзвінок з номера [NUMBER] . [PERSON] вказаний номер раніше був не відомий. Піднявши слухавку, він запитав хто дзвонить, але на протязі 1 1 секунд особа, яка дзвонила мовчала. Через декілька хвилин, дзвінок повторився. Особа як дзвонила [PERSON] продовжувала мовчати на протязі 7 секунд. Пізніше цього ж дня в 16:26 надійшло CMC повідомлення [PERSON] з номера 068- 628-63-84: «Я все равно люблю тебя и переживаю... В другом городе..с другой... Я все равно скучаю за гобой» Вказаний номер належить [PERSON] . Ще пізніше цього ж дня з 16:35 по 17:37 почали надходить CMC, з номера 097-658- 15-91. «я все равно люблю гебя и переживаю... в другом городе, с другой... я все равно скучаю за тобой люблю вопреки всего». Текст CMC повідомлень направлених з номерів [NUMBER] та [NUMBER] повністю співпадають. Отже слід розуміти, що номер телефону [NUMBER] теж належить [PERSON] . Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків зокрема щодо заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання га протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видасться на строк від одного до шести місяців. Разом із тим. відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № № 754/11171/19 від 28 квітня 2020 року зазначається наступне. У п. З ч. 1 er. 1 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству» с визначення поняття «домашнє насильство». До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждало)' особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Після скоєного злочину, дзвінків і CMC. [PERSON] переживає за своє життя та здоров`я. Такі дії зі сторони Гладиш ГА. негативно впливають на психологічний стан [PERSON] .. Оскільки сторони мали постійні відносини більше ніж два роки та мали плани на створення сім`ї, дії [PERSON] можна віднести до сімейного насилля за залученням третіх осіб, а отже є всі законні підстави просити суд розглянути дану заяву. Ухвалою суду від 13 червня 2024 року провадження у справі відкрито. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав заяву, пояснив по змісту вимог, просив задовольнити. У судовому засіданні [PERSON] заперечувала проти припису, та пояснила, що вона з [PERSON] були у відносинах, то сварилися, то мирилися. Він писав їй смс у 2024 році, вони спілкувалися спокійно. Вона наймала людину, щоб слідкувати за [PERSON] , так як той казав, що він розлучений, але вона хотіла перевірити. Вони обмінялися обручками. Вони не бачилися та весь час спілкувалися телефоном, переписувалися. Все було спокійно. Він хворів, вони не бачилися три місяці , казав, що не хоче її бачити, хоче побути сам. Вона відправила йому похоронний вінок, в знак того що його кидає. Після цього [PERSON] писав, що сумує за нею. І вони почали знову спілкуватися, але вже не зустрічалися. Коли прилетіла ракета в сусідній він нього будинок, занепокоїлася за нього, злякалася, хотіла пересвідчитися, що все буде добре, поїхала до нього, але там була його дружина та дитина. Його дружина сказала, що вони проживають разом. [PERSON] вдарила "дала ляпаса" [PERSON] та пішла. Вона найняла людину, щоб слідкувати за [PERSON] та перевірити, чи він живе з дружиною чи ні. З [PERSON] познайомилася випадково, знайомі дали телефон, про його минуле не знала. [PERSON] вона відправила у грудні 2023 року. ОЛХ доставка по місту. Останнє привітання з 8 березня 2024 року вона отримала від [PERSON] [INFO] [PERSON] писала та телефонувала [PERSON] так як хотіла полути його голос. В судовому засіданні адвокат Новак А.М. заперечував проти задоволення заяви, надав пояснення відповідно письмових заперечень. В судовому засіданні адвокат Шемет І.О. надав письмові пояснення по змісту заперечень, вказав, що вимоги безпідставні. Згідно наданих\~ [PERSON] \~та її\~захисниками,\~письмових заперечень,\~вказано,\~що у заяві про видачу обмежувального припису Заявник зазначає, що сторони мали постійні відносини більше ніж два роки та мали плани та створення сім`ї. Вказані обставини, на переконання Заявника, свідчать про наявність у її діях ознак «домашнього насильства». Однак, з такими твердженнями Заявника погодитися неможливо, оскільки відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждало! особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно із п.4 ч.2 ст.З Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Разом із Заявником вони не перебували у шлюбних стосунках, ніколи не проживали разом, не вели спільного господарства, не мали взаємних прав та обов`язків, про що останній сам зазначає у заяві про видачу обмежувального припису, а тому і підстав вважати, до вказаних правовідносин можливо застосувати положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» немає жодних правових підстав. Крім того, їй достеменно відомо, що Заявник по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі із громадянкою [PERSON] , з якою останній проживає тривалий час за однією адресою, має спільних дітей, веде спільне господарство та має взаємні права та обов`язки. Отже, враховуючи наявність зареєстрованого шлюбу Заявника з іншою жінкою, відсутність кровного споріднення між Заявником та [PERSON] , відсутність факту спільного проживання та ведення господарства, слід прийти до висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та неможливість видачі обмежувального припису, оскільки Заявник та Заінтересована особа не є та не були членами однієї сім`ї. У заяві про видачу обмежувального припису Заявник зазначає, що з моменту припинення стосунків [PERSON] почала йому погрожувати та переслідувати його з метою збереження стосунків між нами. Крім того, у заяві про видачу обмежувального припису. Заявник зазначає про факт його побиття невідомою йому раніше особою та про мою причетність до вказаного кримінального правопорушення, що підтверджується, на його думку витягом з ЄРДР, моїми поясненнями та поясненнями [PERSON] . З цього приводу слід зазначити, що протягом тривалого часу [PERSON] дійсно намагалася зберегти стосунки із Заявником, оскільки протягом усього часу нашого спілкування, він періодично розривав наші стосунки, але потім завжди намагався їх відновити, просив вибачення та благав її про можливість повернутися до нього. Після припинення стосунків між ними, Заявник постійно надсилав [PERSON] у месенжер текстові повідомлення про свої почуття, маючи на меті самостійно розпочати розмову, в результаті чого наші стосунки тривали достатньо довгий період часу, що підтверджується знімками з екрану мобільного телефону (Копії знімків додаються). 12.03.2024 р. [PERSON] стало відомо про те, що поблизу будинку Заявника мало місце влучання ворожої ракети, в результаті чого вона зібрала всі необхідні речі для допомоги, в тому числі і медикаменти та направилася до будинку [PERSON] . Прибувши до будинку [PERSON] зустріла його разом із дружиною, яка їй повідомила, що відносини між ними не припинені і вони продовжують проживати разом. Не заважаючи на те, що повідомила дружина Заявника, [PERSON] хотіла дізнатися чи відповідає це дійсності та розпочала пошук людини, яка б могла прослідкувати за [PERSON] з метою дізнатися де саме він проживає, оскільки не мала часу займатися цим самостійно. Приблизно наприкінці березня 2024 р. хтось із її знайомих дав їй мобільний номер телефона хлопця на ім`я [PERSON] , з яким вона зв`язалася та домовилася про допомогу. На початку квітня 2024 р. [PERSON] отримав від неї доручення дізнатися де саме проживає Заявник та чи проживає він з дружиною, надавши останньому фото [PERSON] та його адресу проживання. Через деякий час їй зателефонував [PERSON] та повідомив про необхідність зустрітися і під час зустрічі повідомив, що побив [PERSON] , не зважаючи на те, що вона не просила його це робити. Після вказаних слів вона почала відчувати обурення з приводу ситуації, що склалася та почала розпитувати [PERSON] про те, навіщо він це зробив і не отримавши зрозумілої відповіді вона відмовилася оплачувати його послуги. При цьому зазначає, що ніякого відношення \~ \~ \~ \~до побиття [PERSON] вона не маю і ніколи та нікого \~ \~ \~ \~не просила \~ \~ \~ \~про це, а долучені останнім \~ \~ \~ \~копії матеріалів з кримінального провадження не підтверджують її причетність до вказаних подій і тим більше її винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Крім того, долучені до заяви про видачу обмежувального припису копії СМС повідомлень не мають ознаки будь - яких погроз або натяків на застосування будь - якого із видів насильства відносно Заявника, що свідчить про безпідставність поданої заяви про видачу обмежувального припису. Вислухавши учасників, дослідивши письмові докази, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не перебувають та не перебували у шлюбі, вони не є сім`єю, вони не проживають разом, доказів зворотнього заявником не надано. Згідно матеріалів справи вони вели спільну переписку та спілкувалися. 08.04.2024 року до ЄРДР внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ст. 122 ч. 1 КК України № 12024041720000462, ВП № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області за письмовою заявою [PERSON] про те, що невстановлений чоловік знаходячись біля 1-го під`їзду , буд. [ADDRESS] , наніс декілька ударів в область голови [PERSON] спричинивши останньому тілесні ушкодження. Причетність саме [PERSON] до кримінального провадження № 12024041720000462 не встановлено, доказів зворотнього суду заявником не надано. Згідно статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини мають батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі обмежувального припису. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судові витрати, відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України, відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed