Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] \~ \~звернулася до\~Ленінського районного\~суду м.\~Харкова з\~позовом,\~в якому\~просить розірвати\~шлюб між\~нею,\~ [PERSON] ,\~громадянкою України,\~та відповідачем,\~ [PERSON] ,\~громадянином Республіки\~Ірак, зареєстрований 05 січня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №17. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 05 січня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. З травня 2020 року стосунки між подружжям почали погіршуватися, почалися постійні сварки через непорозуміння. З січня 2021 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Подальше спільне життя позивач вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити, шлюб розірвати. Ухвалою Ленінського районного\~суду м.\~Харкова від 15 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 24.04.2024 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначено, що позивачка має на утриманні малолітню дитину, а тому згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України позов пред`являє за місцем проживання позивача. На підтвердження надано копію свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] від 13.04.2022р. Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. У судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час, день та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в тому числі шляхом оголошення на сайті «Судова влада», причини неявки суду не відомі. Відзив на позов, заперечень або клопотань до суду не надав. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялися відповідачу за останнім відомим місцем проживання, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно до ч. 1\~ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі по тексту -\~ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього\~Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2\~ст. 496 ЦПК України, іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених\~Конституцією\~та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено,\~що шлюб\~між [PERSON] ,\~громадянкою України,\~та відповідачем,\~ [PERSON] ,\~громадянином Республіки\~Ірак, зареєстрований 05 січня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.01.2018 року.. Спільних дітей сторони від шлюбу не мають. З матеріалів справи слідує, що позивач [PERSON] є громадянкою України, а відповідач [PERSON] є громадянином Республіки Ірак. З урахуванням наведеного, суд під час вирішення вищевказаної справи повинен керуватися положеннями\~Закону України «Про міжнародне приватне право»\~(далі - Закон). Пунктом 2 ч. 1\~ст. 1 Закону\~встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим\~Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону\~вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Зі\~статті 7 Закону\~слідує, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України. Згідно зі\~ст. 55 Закону\~право на шлюб визначається особистим\~законом\~кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 63 Закону\~встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно зі статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до\~статті 21Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.51Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1\~ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої\~статті 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~110, ст.\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. Відповідач зазначених обставин у встановленому законом порядку не спростував, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2\~ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~Як було встановлено під час розгляду справи, [PERSON] після реєстрації шлюбу прізвище не змінювала. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved