Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем [PERSON] 21.05.2016, зареєстрованого Сихівським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №97. В обґрунтування позову покликалася на те, що з 21.05.2016 перебуває з відповідачем у шлюбі, спільних дітей не мають. Вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося через різницю в характерах та поглядах на життя. Вони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Переконана, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, шлюб існує формально, а його збереження суперечитиме її інтересам. Ухвалою від 21.05.2024 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позов підтримала, просила суд такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 21.05.2016, зареєстрували такий у Сихівському районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №97. Сторони спільних\~дітей не\~мають,\~не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Враховуючи те,\~що позивачка\~наполягає на\~розірванні шлюбу,\~а відповідач\~позов визнав,\~що не\~суперечить закону\~та не\~порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачкою при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 073, 60 грн., останній необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 536, 80 грн., а решту судових витрат у розмірі 536,80 грн. стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved