Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

19.06.2024 до суду надійшла заява [PERSON] про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] . На обґрунтування заяви заявник вказала, що заінтересована особа є її сином, який від зареєстрованого шлюбу з [PERSON] має двох дітей - доньку [PERSON] , та сина [PERSON] . Рішення суду від 15.05.2024 шлюб між її сином та [PERSON] розірвано. Після початку повномасштабного вторгнення її невістка [PERSON] разом з дітьми виїхала до Пельщі, де перебувала до вересня 2023 року, проте за період проживання за кордоном приїжджала 10 разів та вела із заінтересованою особою звичний для їх сім`ї спосіб життя. У грудні 2023 року стало відомо, що поки невістка з дітьми була за кордоном, син заявника знайшов іншу жінку, з якою у них зав`язалась стосунки, він постійно їздить до неї у м. Біла Церква. Сім`я сина почала розпадатись не дивлячись на намагання невістки зберегти сім`ю. Наразі заінтересована особа створює нестерпні умови проживання для невістки заявника та безпосередньо для неї з чоловіком, які проживають в сусідніх будинках на одній земельній ділянці, а саме провокує конфлікти, принижує заявника та невістку, виражається нецензурною лайкою, що відбувається на очах дітей, які через сварки між батьками перебувають у пригніченому стані. Заявник зазначає, що має вже похилий вік, є інвалідом, а атмосфера вдома впливає на її емоційний стан, вона не має ні сил, ні здоров`я бачити таку ганебну поведінку сина. [PERSON] намагалась поговорити з сином, що він пішов до своєї нової жінки, а сім`ю лишив у спокої, однак він відмовляється. Постановою від 07.03.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства відносно дружини [PERSON] . Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту, заявник просить застосувати обмежувальний припис відносно заінтересованої особи у вигляді заборони йому перебувати у місці проживання заявника - [ADDRESS] та заборонити наближатись на територію земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 24.06.2024. В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву, просила задовольнити, та вказала, що вважає, що син має піти жити до коханки, залишити сім`ю у спокої. У квітні 2024 року виявилось, що син зареєстрував на коханку автомобіль, через побоювання, що він зареєструє місце проживання коханки у будинку заявника, вона зняла його з місця реєстрації. Також зазначила, що син її ображає, здійснює тиск, погрожує, а після розмови з коханкою сина заявник себе почувала геть погано. Заінтересована особа у судовому засіданні пояснив, що дружина два роки перебувала за кордоном, за цей час вони зустрічались два рази. У жовтні 2023 році він зустрів іншу жінку, повідомив про це дружині, запропонував розлучитись, на що вона погодилась, однак справа слухалась в суді півроку, оскільки дружина заявляла багато клопотань. Є спір щодо спільного майна. Вказав, що сплачує аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини доходу, що складає приблизно 6 000 грн. Працює поруч з домом, а в п`ятницю у м. Біла Церква. Зауважив, що мати та колишня дружина провокують його на конфлікти. Заслухавши учасників справи та дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. Постановою від 02.04.204 у справі № 753/4958/24 провадження відносно [PERSON] за заявою [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення. Постановою від 07.03.2024, яка залишена в силі Постановою Київського апеляційного суду від 15.04.2024, [PERSON] , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за заявою [PERSON] Житловий будинок за адресою [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] , у вказаному будинку заінтересована особа [PERSON] станом на 14.03.2024 не має зареєстрованого місця проживання. Заявник є інвалідом другої групи, має проблеми зі здоров`ям. Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї та Висновку оцінки потреб сім`ї за період з 05.04.2024 по 11.04.2024, складність випадку складних життєвих обставин - середньої складності, основними ознаками є домашнє насильство психологічного та економічного характеру по відношенню до чоловіка [PERSON] зі сторони дружини [PERSON] у присутності неповнолітніх дітей. Потреби дітей задовольняються у повній мірі. Заявник 12.05.2024 звернулась до поліції щодо постійного тиску та погроз групою осіб, а саме [PERSON] та його коханкою [PERSON] . Даючи оцінку вимогам заяви про видачу обмежувального припису, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон України № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п. 7 ч. 2 Закону України № 2229-VIII, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до ч. 1 Закону України № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За п. 7 ч. 1 Закону України № 2229-VIII, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч. 2 Закону України № 2229-VIII, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є обєктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є вчинення та загроза подальшого вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, порушення встановленого обмежувального припису, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Дослідивши надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у видачі обмежувального припису, оскільки заявник не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису. Заявник посилається на те, що заінтересована особа створює нестерпні умови проживання для її невістки та безпосередньо для неї з чоловіком, а саме провокує конфлікти, принижує заявника та невістку, виражається нецензурною лайкою, що відбувається на очах дітей, які через сварки між батьками перебувають у пригніченому стані, однак у ході розгляду справи не долучено належним чином завірених копій постанов про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] . Звернення заявника до поліції не є та не може бути доказом вчинення домашнього насильства відносно неї зі сторони сина. Заявник також зазначає, що має вже похилий вік, є інвалідом, а атмосфера вдома впливає на її емоційний стан, вона не має ні сил, ні здоров`я бачити ганебну поведінку сина, що у своїй сукупності жодним чином не доводить необхідності застосування обмежувального припису відносно її сина. Крім того, відсутні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника за вищевикладених обставин, а також у зв`язку з недоведеністю можливого виникнення ризиків настання тяжких наслідків для заявника у подальшому, тому подана заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. Слід також зауважити, як встановлено судом під час усних пояснень заявника та заінтересованої особи у судовому засіданні, що заявник у відносинах між її сином та невісткою намагається брати активну участь у вирішенні обставин, що склались між ними, що створює додаткову напругу, яка в свою чергу не сприяє налагодженню відносин між ними, а навпаки, зміщує фокус уваги з відносин між сином і колишньою дружиною, над якими сторони мають провести роботу для відновлення хороших, добрих, довірливих, позитивних відносин не тільки як батьків, а і як колишнього подружжя, на відносини між сином і колишньою дружиною та матір`ю. На думку суду, заявнику слід відсторонитись від проблем в сім`ї її сина і надати йому можливість самостійно їх вирішити, прийняти рішення, нести за них відповідальність та зробити висновки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed