Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Чугуївської міської ради звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на його утримання у розмірі частини з усіх видів доходів на користь виховного закладу, прийомних батьків, батьків-вихователів, опікунів/піклувальників, родини, до якої буде влаштована дитина. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Свої батьківські обов`язки протягом тривалого часу відповідач виконує неналежно, перебувала під соціальним супроводом і їй було запропоновано тимчасово влаштувати дитину до ЦСПРД і за час перебування дитині у центрі відповідач жодного разу не зверталась до ЦСС, ніде не працює, кошти на утримання дитини не має. В рамках соціального супроводу робота із сім`єю була спрямована на підвищення виховного потенціалу матері, попередження проявів негативних явищ, створення належних житлово-побутових санітарно-гігієнічних умов проживання в квартирі, сприяння у працевлаштуванні матері та оформлення державних соціальних виплат. Догляд за дитиною здійснювала бабуся, яка померла у [INFO]. Відповідно до зазначених документів комісією з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Чугуївської міської ради 14.12.2021 було прийнято рішення «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] ». Оскільки мати ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню, догляду та всебічному розвитку дитини, служба просить суд позбавити її батьківських прав відносно малолітньої дитини. Відповідачем подані заперечення проти позову, в яких проти позову заперечує повністю, оскільки нею усунуто причини, які були підставою для вилучення у неї дитини, а також вона має намір відновити сім`ю. також вказує, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення її батьківських прав має рекомендаційний характер, до того ж складений без участі відповідача. Крім того зазначено. Що вона має намір повернути родину, а тому відсутні підстави для стягнення з неї аліментів на утримання сина. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позову, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, відповідач позов не визнала посилаючись на обставини викладені в відзиві на позов та просила не позбавляти її батьківських. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Вивчивши матеріали справи у межах наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.08.2009. Згідно наданого Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 15.12.2021, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до інформації Центру соціальних служб Чугуївської міської ради від 13.12.2021, сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом з 25.11.2020 по 25.05.2021, в рамках якого робота із сім`єю була спрямована на підвищення виховного потенціалу матері, попередження проявів негативних явищ у жінки, створення належних житлово-побутових санітарно-гігієнічних умов проживання в квартирі, сприяння у працевлаштуванні [PERSON] . В результаті проведеної роботи [PERSON] на деякий час працевлаштувалася, у помешканні не збиралися сторонні люди, однак під час відвідування адреси проживання сім`ї 15.07.2021 було встановлено, що [PERSON] вже ніде не працює, кошти на утримання дитини не має, за цих обставин жінці було запропоновано тимчасово влаштувати дитину до ЦСПРД, але за час перебування дитини в ЦСПРД жінка до ЦСС жодного разу не зверталася. На даний час [PERSON] ніде не працює, кошти на утримання дитини не має, за час перебування дитини в ЦСПРД не створила умов для повернення дитини додому, продовжує вести асоціальний спосіб життя. Відповідно до інформації Чугуївського міського центру соціально- психологічної реабілітації дітей від 13.12.2021, малолітній [PERSON] перебуває у закладі з 16.07.2021 і за весь період перебування дитини в закладі мати відвідала сина п`ять раз, з адміністрацією центру мати зв`язку не підтримує, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідно до інформації КЗ «Клугино-Башкирівський ліцей» Чугуївської міської ради від 30.12.2021, за час навчання [PERSON] у закладі з 01.09.2015 до 17.08.2021 мати [PERSON] вихованням сина не займалася, часто залишала його без нагляду, вела асоціальний спосіб життя, що становило загрозу для його здоров`я та безпеки. Відповідно до інформації КЗ «Чугуївський ліцей № 7» Чугуївської міської ради від 10.12.2021, [PERSON] навчається у закладі з вересня 2021 року і за весь час навчання мати [PERSON] жодного разу до закладу не з`являлася, з її сторони не були помічені факти зацікавленості в успішності навчання, виховання [PERSON], відвідування дитини на території ліцею. Відповідно до інформації КП «Чугуївський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 13.12.2021, [PERSON] знаходиться під наглядом сімейного лікаря з народження, щеплений за календарем профілактичних щеплень, із перенесених захворювань відмічаються тільки застудні захворювання, але не часті; щороку дитина проходить плановий профілактичний огляд у сімейного лікаря та вузьких спеціалістів, здає аналізи; догляд за дитиною останні роки здійснювала бабуся [PERSON] , [INFO]., яка померла в [INFO], дитина на прийом до сімейного лікаря приходила з бабусею, була доглянута, охайно вдягнена, чиста, привітна, але з 15.07.2021 року дитина знаходиться у Чугуївському міському ЦСПРД, мати [PERSON] участі у вихованні дитини не приймала, на прийом з дитиною не приходила, на теперішній час не працює, періодично вживає алкогольні напої. Відповідно до довідки про ступінь участі батьків у вихованні дитини від 08.12.2021, до вересня 2021 року вихованням, утриманням, доглядом за малолітнім [PERSON] займалася бабуся [PERSON] , після її смерті дитина вдома не проживала (з 17.07.2021 по теперішній час [PERSON] перебуває у ЦСПРД), візуально оселя за адресою [ADDRESS] , має занедбаний вигляд, тривалий час розбиті вікна, відчувається неприємний сморід, в квартирі часто збираються люди з неадекватною поведінкою, [PERSON] виглядає психічно-неврівноваженою, її поведінка притаманна людям, які вживають наркотичні речовини. 07.12.2021 [PERSON] було надіслано запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак вона не з`явилася. Відповідно до зазначених документів комісією з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Чугуївської міської ради 14.12.2021 було прийнято рішення № 19/2 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] » та 23.12.2021 прийняте відповідне рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради № 358. Станом на день подачі позиву [PERSON] до служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради стосовно повернення малолітнього [PERSON] , [INFO] , не зверталася. Згідно інформації КЗ «Харківський обласний центр соціальної підтримки дітей та сімей «Гармонія» Харківської обласної ради від 28.03.2023, дитина [PERSON] знаходиться у Центрі з 24.03.2022 і мати хлопчика кожного дня спілкується з сином по телефону, цікавиться його справами, успіхами у навчання, психоемоційним станом та станом здоров`я, кілька разів направляла йому посилки. Згідно Акту обстеження умов проживання [PERSON] від 06.04.2023, дитина евакуйована до Івано-Франківської області, [PERSON] , не працює, повідомила, що спілкується з сином по телефону, іноді відправляє посилки з гостинцями, але жодного разу його не відвідувала, до Служби у справах дітей щодо повернення дитини в родину не зверталась. Згідно наданих відповідачем довідок КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» від 30.10.2023, [PERSON] , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. При ухваленні рішення суд бере до уваги характеристику [PERSON] надану КЗ «Чугуївський ліцей № 6» де працювала [PERSON] підсобним робітником за трудовим договором на участь у суспільно корисних роботах. Згідно цієї характеристики [PERSON] , зарекомендувала себе як привітна та сумління працівниця, має високий ступень відповідальності? вміє організувати свій робочий процес, роботу виконує якісно, на зауваження реагує адекватно, робочі завдання виконує в установлений строк, на роботу приходить вчасно, у колективі підтримує рівні, дружні відносини, відкрита у спілкуванні. Також суд враховує лист КЗ «Харківського обласного центру соціальної підтримки дітей та сімей «Гармонія» Харківської міської ради від 31.01.2024, згідно якого [PERSON] спілкується з сином телефоном декілька разів на тиждень, під час розмови цікавиться його справами, шкільним життям, здоров`ям, надсилала йому посилки з солодощами, хоча іграшок та одягу там не було. Також зазначено, що [PERSON] , спілкувалась з вихователями, цікавилась його справами. Крім того надана характеристика дитини [PERSON] , в якій зазначено, що хлопчик хоче повернутися до матері, позитивно про неї відгукується. Характеристику дитини надав класний керівник, в якій вказано, що [PERSON] щиро радіє коли йому телефонує мати, постійно розповідає, що скоро його зможе забрати мам до себе, які тільки буде прийнято рішення суду, сумує за мамою та чекає її приїзду, згідно висновку шкільного психолога [PERSON] емоційно дуже прив`язаний до мами та потребує з нею постійного спілкування. Згідно Акту обстеження умов проживання [PERSON] від 01.03.2024, під час відвідування [PERSON] , перебувала без ознак вживання алкоголю, в оселі прибрано, умови проживання задовільні, але квартира потребує косметичного ремонту, меблі старих зразків в обмеженій кількості, є побутова техніки та холодильник старих зразків. Під час відвідуванням було встановлено, що [PERSON] , працевлаштована по трудовому договору. У судовому засідання [PERSON] повідомила про укладення шлюбу 15.05.2024 з [PERSON] , про що надала копію Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] . Також суд звертає увагу на те, що [PERSON] у судовому засіданні повідомила про те, що вона на даний час не працює, хоча ні суду, ні представнику позивача про це не було відомо, що свідчить про її щирість та чесність. Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України, до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, зокрема, позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішення по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. Згідно з частиною шостою статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, наданий висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 14.12.2021, затверджений рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 23.12.2021, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON], винесено без достатніх правових підстав, оскільки він недостатньо обґрунтований, має формальний характер. Жодних даних щодо характеристики матері у висновку не зазначено. Як вбачається з цього рішення, у ньому не наведено безперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, він не містить висновків про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить такі інтереси. Вказівка про те, що бабуся займалась вихованням дитини може свідчити про те, що мати була зайнята, може працювала, бо про це у висновку нічого не вказано. Отже рішення складено лише на основі пояснень матері дитини та відомостей з навчальних закладів і закладів охорони здоров`я, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що належних і допустимих доказів винного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, не надано, оскільки невідвідування батьком навчальних закладів сина та закладів охорони здоров`я, де він перебував під наглядом, не є належним доказом свідомого навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Обставини справи не містять в собі доказів, які б свідчили про винне, свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а навпаки свідчать про її бажання бачити та спілкуватися з сином, приймати участь у фізичному та духовному розвитку дитини, надавати необхідну матеріальну допомогу хоча б солодощами, оскільки для купівлі речей необхідно знати розмір дитини, а хлопчик вже в такому віці, що швидко зростає, да і вподобання дитини мати не може передбачити. До того ж у рішення органу опіки не зазначено про участь відповідача у засіданні комісії з прав дитини при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Суд вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків, та не забезпечить інтереси дитини, оскільки остаточно розірве її зв`язок із матір`ю. Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed