Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , в подальшому уточнивши вимоги. Свої уточнені позовні вимоги обґрунтував тим, що він тривалий час проживав разом з відповідачкою як сім`я без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . На даний час, сторони разом не проживають. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з матір`ю. Однак відповідачка створює перешкоди у спілкуванні батька з донькою. А тому, просив суд визначити його участь у вихованні доньки [PERSON] згідно за визначеним графіком. Короткий зміст відзиву Відповідачка [PERSON] в письмовому відгуку зазначила, що вона не чинить перешкод у спілкуванні доньки з батьком, однак сам батько, позивач [PERSON] , не виявляє великого бажання у спілкуванні з донькою. Дитина перебувала в Україні з бабусею, однак позивач не виявляв бажання до спілкування, крім того вони проживають в іншій країні і відповідач може телефонувати доньці. Позиція сторін. Позивач, та його представник, підтримали заявлені вимоги, просили задовільнити. Відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки ніколи не чинила перешкод у спілкування батька з донькою, зазначила, що на даний час перебуває в Туреччині та батько може спілкуватись за допомогою телефону. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Представник третьої особи Садівської сільської ради Сумського району Сумської області просили слухати справу за наявними матеріалами. Служба у справах дітей Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, підтримала письмовий висновок. В судовому засіданні була допитана свідок. Свідок [PERSON] , суду пояснив, що ввона є матір`ю відповідачки та бабусею [PERSON] . Зазначила, що відповідачка не чинить перешкод у спілкуванні батька з донькою, батько сам не бажав спілкування, коли дитина ще перебувала в Україні він не виявляв бажання бачитися з донькою, хоча йому було відомо де дитина перебуває і перешкод йому ніхто не чинив. Позиція суду Суд вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до довідки Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради, [PERSON] з початку грудня 2023 року поживає в [ADDRESS] , та за час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони. Малолітня [PERSON] [INFO] , на території Миколаївської селищної громади не проживає та не проживала. (а.с.102) Відповідно до акту обстеження житлових умов позивача за адресою [ADDRESS] встановлено, що умови для проживання задовільні. Родина в повному обсязі забезпечена базовими індивідуальними потребами. (а.с.103). Відповідно до довідки-характеристики , [PERSON] характеризується з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає, товариський. (а.с.104). Відповідно до матеріалів справи, відповідачка разом з донькою проживає за межами України, в Туреччині. Згідно висновку Служби у справах дітей Садівської сільської ради Сумського району Сумської області від 18 березня 2024 року №01-21/15, відповідачка разом з дитиною проживає в Туреччині, мати працює, а [PERSON] відвідує школу, навчається в першому класі. Дитина розвинута, ввічлива, тактовна. Враховуючи факт проживання відповідачки поза межами України вважають не доцільними позовні вимоги позивача, оскільки фізично не можливо встановити спілкування. За висновком зазначили, що батько не позбавлений можливості проводити спілкування з дитиною засобами зв`язку. (а.с.127-128). Нормативно-правове обґрунтування Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680 св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місяця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батька свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Таким чином, при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (з урахуванням її вікової зрілості), необхідним є з`ясування психоемоційного стану дитини, її інтересів та ставлення до кожного із батьків, а також мотивів бажання проживати з одним із батьків. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а отже, в першу чергу підлягають урахуванню інтереси дитини. Висновки суду. В судовому засіданні встановлено, що з урахуванням інтересів дитини, необхідно визначити участь батька у вихованні та спілкуванні з донькою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання в необхідності установлення графіку спілкування доньки з батьком при цьому враховуючи воєнний стан в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved