Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від 02.07.2019. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між відповідачем та позивачем договір про надання банківських послуг (далі за текстом Договір), про що свідчить підпис відповідача у заяві. У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток, отримав кредитні картки, емітовані позивачем, із встановленим кредитним лімітом. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач свої зобов`язання повернути кредит не виконав, у зв`язку з чим, станом на 22.05.2023 має заборгованість у розмірі 127874,62 грн., з яких 103378,82 грн. заборгованість за кредитом, 24495,80 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. У зв`язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 127874,62 грн. та судові витрат зі сплати судового збору. Заочним рішенням суду від 10.11.2023 позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 02.07.2019 в розмірі 103378,82 грн. та судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2169,85 грн. 19.04.2024 відповідач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про перегляд заочного рішення від 10.11.2023. Ухвалою суду від 07.05.2024 заяву відповідача про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення суду від 10.11.2023 - скасовано, справу призначено до судового розгляду, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання для розгляду справи. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач заперечував узгодження між сторонами умов щодо сплати відсотків за користування кредитом, розміру таких відсотків. При цьому, Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися за час існування договірних відносин між сторонами. Відповідач також стверджував, що він не підписував Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та паспорт споживчого кредиту, копії яких надані позивачем суду. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками є необґрунтованими. 29.05.2024 від представника позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів в обґрунтування позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав вищезазначене клопотання та просив його задовольнити. Поважність причин неподання доданих до клопотання доказів представник пояснив тим, що позовна заява готується спеціальним програмним забезпеченням банку без залучення людини. Після скасування судом заочного рішення у позивача виникла необхідність подати додаткові докази на підтвердження своїх позовних вимог. Ухвалою суду від 01.07.2024 у задоволені клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду 29.05.2024, було відмовлено, оскільки представником позивача не була обґрунтована неможливість їх подання разом із позовною заявою з причин, що не залежали від позивача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Додатково представник позивача просив суд врахувати, що підписання відповідачем анкети-заяви, активне використання ним кредитних коштів, погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами, свідчить про те що, умови про розмір та порядок сплати відсотків були доведені банком до відома відповідача і він, вчиняючи вищезазначені конклюдентні дії, фактично висловив свою згоду по всім істотним умовам договору. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в задоволені позовних вимог просив суд відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем кредитних карток, емітованих банком, доказів відкриття банком рахунків відповідачеві, перерахування на них кредитних коштів. Також банком не доведено, що сторони узгодили розмір та порядок сплати відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, позивачем порушено порядок досудового врегулювання спору, передбачений ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що є безумовною підставною для відмови в позові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 02.07.2019 відповідач [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02.07.2019, чим надав згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг, екземпляр якого він згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту privatbank.ua. (т.1 а.с. 18-19). 02.07.2019 позивачем відкрито відповідачеві картковий рахунок та надано останньому кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] (т. 1 а.с. 139). У цей же день позивачем встановлено кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн., що підтверджується наданою позивачем довідкою (т. 1 а.с. 138 (зворот). 22.08.2019 позивачем надано відповідачеві кредитну картку з «Універсальна» № [NUMBER] (т. 1 а.с. 138, 139), на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 390 грн., який було зменшено до 310,00 грн. 05.10.2019, збільшено до 600,00 грн. 22.02.2020, збільшено до 1000,00 грн. 24.07.2020, збільшено до 1500,00 грн. 29.07.2020, збільшено до 3000,00 грн. 06.08.2020, зменшено до 2000,00 грн. 06.08.2020 (т. 1 а.с 138). 08.06.2021 позивачем надано відповідачеві кредитну картку з «Універсальна GOLD» № 4149629350509659 (а.с. 138, 139), на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 37000,00 грн. який було збільшено до 100000,00 грн. 14.01.2022, зменшено до 0,00 грн. 12.12.2022 ( т. 1 а.с. 138). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлену законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України встановлені Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Пунктом 62 розділу IV вищезазначеного Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до п. 63 розділу IV Положення, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки з рахунку клієнта банку є належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний висновку викладений у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц. Випискою по рахунку за період з 02.07.2019 29.05.2023 (т. 1 а.с. 110-137) підтверджується, що відповідач використовував надані позивачем кредитні кошти, зокрема шляхом зняття готівки в банкоматі, оплати товарів та послуг, переказу коштів на банківські карти інших осіб, а також сплачував кошти на погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначені обставини відповідачем не спростовано. Разом з тим, відповідач заперечує те, що сторонами узгоджувався розмір та порядок сплати відсотків за користування кредитними коштами і зазначені доводи відповідача не спростовані позивачем. Матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (т. 1 а.с. 23-58) ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (т. 1 а.с. 18 (зворот), 19). Позивачем не доведено, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (т. 1 а.с. 22) не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.07.2019. Наведена інформація в паспорті споживчого кредиту (т. 1 а.с. 20-21), зокрема щодо відсоткової ставки, зберігає чинність та є актуальною до 17.07.2019, а умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в Паспорті споживчого кредиту, та можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів. Разом з тим, з наданого суду розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 9-15) вбачається, що заборгованість за відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача, була нарахована в період з 02.12.2022 по 22.05.2023. Доводи представника позивача про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, фактично висловив свою згоду по всім істотним умовам договору, зокрема щодо розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитними коштами, суд відхиляє, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Тарифів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Отже, вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками є необґрунтованими. З огляду на викладе, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредита. Доводи представника відповідача щодо того, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем кредитних карток, доказів відкриття банком рахунків відповідачеві, перерахування на них кредитних коштів, спростовуються відомостями, що містяться в довідках банку про видані картки (т. 1 а.с. 109). Номери карток, зазначені в довідці збігаються з номерами, зазначеними у виписці за договором (т. 1 а.с. 110 -137). Доводи представника відповідача щодо невиконання позивачем приписів ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» судом відхиляються, оскільки зазначена норма втратила чинність 10.06.2017, тобто до виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2169,85 грн. Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано.

Outcome: partial