Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа - Гребінська селищна рада Київської області про позбавлення батьківських прав. У своїй позовній заяві просять суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Позовні вимоги мотивують тим, що [PERSON] та [PERSON] , є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . У листопаді 2021 року мати дітей, [PERSON] , виїхала за межі України і на даний час не повернулася та не бажає повертатися. Виходячи з інтересів дітей, враховуючи заяву [PERSON] , [INFO] , Гребінківська селищна рада, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року у справі відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року у справі було закрито підготовче провадження, призначено до розгляду по суті. Позивач подав через канцелярію суду клопотання про розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вказані обставини підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження дітей. У листопаді 2021 року мати дітей, [PERSON] , виїхала за межі України і на даний час не повернулася та не бажає повертатися. Надала позивачу нотаріально посвідчену заяву від 07.02.2024 року про не бажання повертатися до України і про відмову від виховання та утримання своїх дітей. На даний час діти проживають разом з батьком у його житловому будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] . Також діти навчаються по місцю свого фактичного проживання в Гребінківському академічному ліцеї Дані обставини підтверджують характеристиками, актом обстеження житлово-побутових умов, висновками комісії з питань захисту дитини при виконавчому комітеті Гребінківської селищної ради. Рішенням Виконавчого комітету Гребінківської селищної ради №56/5 від 29.03.2024 року затверджено висновок комісії з питань захисту дитини при виконавчому комітеті Гребінківської селищної ради про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Гребінківської селищної ради №55/5 від 29.03.2024 року за наслідками розгляду подання Служби у справах дітей та сім?ї Гребінківської селищної ради від 04.03.2024 №50 затверджено висновок комісії з питань захисту дитини при виконавчому комітеті Гребінківської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вказані вище обставини свідчать про те, що мати дітей не займається їх утриманням та вихованням. Досліджуючи наявний Висновок Виконавчого комітету Гребінківської селищної ради №55/5 від 29.03.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , вбачається наступне. 04 березня 2024 року на Комісії з питань захисту дитини при виконавчому комітеті Гребінківської селищної ради (далі - Комісія), розглянуто заяву та пакет документів, подані громадянином [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , та є власником зазначеного будинку відповідно до договору куплі-продажу житлового будинку та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2021 року № 272000561. Відповідно до заяви громадянин [PERSON] , [INFO] , просить надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , яка є матір?ю спільних з нею малолітніх дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. А також, визначити місце проживання дітей разом з батьком. За результатами розгляду поданих документів громадянином [PERSON] , [INFO] , встановлено, що батько малолітніх дітей працює директором ТОВ «Катена» з 2005 року за адресою: [ADDRESS] , про що видана довідка з місця роботи № 17-02/24 від 07.02.2024 року. Також, відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 02.02.2024 року, виданої старостою Саливонківсько-Новоселицького старостинського округу, встановлено, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з батьком та знаходяться на його повному утриманні. Створені всі належні умови для проживання, розвитку та виховання дітей. Також, відповідно до Акту обстеження умов проживання від 02.02.2024 року, виданого Службою у справах дітей та сім?ї Гребінківської селищної ради встановлено, малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , ОТ. ІТ.2012 р.н., проживають разом з батьком за вищезазначеною адресою. Двохповерховий будинок в якому проживають діти складається з чотирьох кімнат, їдальні, кухні та прихожої. У кожної дитини наявна окрема кімната, які облаштовані окремими місцями для сну та навчання. Діти забезпечені книгами, особистими речами, засобами особистої гігієни, продуктами харчування тощо. На прибудинковій території облаштоване місце для проведення дозвілля дітей, спортивний майданчик. Відповідно до довідки та характеристики виданих опорним закладом освіти «Гребінківський ліцей» від 01.02.2024 року № 18, малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається в 1-Б класі з 1 вересня 2023 року. Має фізичний і розумовий розвиток, має достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Вихованням малолітньої дитини займається батько, бере активну участь у шкільному та особистому житті дитини. Хвилюється за його навчання, допомагає йому морально та фізично. Відповідно до довідки та характеристики виданих Гребінківським академічним ліцеєм від 01.02.2024 року № 13, малолітня [PERSON] , [INFO] , навчається у 5 класі з 2023 року. До навчання ставиться відповідально, на уроках завжди уважна, з цікавістю опановує всі навчальні предмети. Батько дитини приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, постійно підтримує зв?язок із класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Мама вихованням дитини не займається, на зв?язок із адміністрацією ліцею та класним керівником не виходила. Також, відповідно до поданої заяви [PERSON] від 07.02.2024 року, засвідчену третім секретарем з консульських питань Посольства України в Республіці Індія, встановлено, що мати малолітніх дітей повідомляє уповноважені органи, що у листопаді 2021 року виїхала за межі України і не має бажання повертатися. У зв?язку з цим, громадянка [PERSON] , відмовляється від здійснення виховання та утримання своїх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи характеристику на батька малолітніх дітей, видану старостою Саливонківсько-Новоселицького округу, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , за роки проживання за вказаною адресою проявив себе з виключно позитивного боку. За період проживання скарг від сусідів на нього не надходило. За свідченнями сусідів працьовитий, здібний, відповідальний, дружелюбний, ввічливий, завжди приходить на допомогу. В побуті доброзичливий, чуйний, урівноважений, велику увагу приділяє вихованню дітей, утримує сім?ю. За час проживання зарекомендував себе порядним, дружелюбним громадянином. Виходячи з інтересів дітей, враховуючи заяву [PERSON] , [INFO] , Гребінківська селищна рада, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд дійшов наступних висновків. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Крім того, у відповідності до положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Окрім того, в рішенні Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27.11.1992) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я; без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи, що відповідач на судові виклики до суду не з`являється, через що суд позбавлений можливості особисто встановити ставлення матері до дітей, а також винність її поведінки, при цьому матеріали справи свідчать про ухилення останньої від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дітей. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави суми судового збору у розмірі 1 816,00 грн. На підставі викладено, Конституції України, Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 141, 150, 164, 165, 181, 182, 183, 191 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved