Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

У лютому 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про розподіл майна, набутого під час шлюбу. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що з 25.04.2014 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 106. Заочним рішенням Малиновського районного суд м. Одеси від 13 березня 2023 року по справі № 521/225/23 шлюб було розірвано. Від шлюбу у сторін є спільні неповнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу між позивачем та відповідачем, подружжям було набуте нерухоме майно, а саме: на 3/4 частини житлового будинку, загальною площею 90.7 кв.м, житловою площею 48.7 кв.м за [ADDRESS] . Позивач зазначає, що між ними залишається не вирішеним питання щодо поділу майна, нажитого в період шлюбу. Позивач вважає, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу, незалежно від того на кого воно було зареєстровано. У зв`язку з цим, просить суд ухвалити рішення, яким здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину 3/4 частини житлового будинку, загальною площею 90.7 кв.м, житловою площею 48.7 кв.м за [ADDRESS] (реєстраційний номер: 42580565101). Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В. від 30 березня 2023 року по даній справі було відкрито провадження у справі (а.с. 30). Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 12.07.2023 №501 у зв`язку із відрахуванням зі штату суду [PERSON] , був проведений повторний автоматичний розподіл справи та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року справу було передано на розгляд судді Громіку Д.Д. Справа отримана суддею 13 липня 2023 року. Ухвалою суду від 14 липня 2023 року цивільну справу було прийнято до свого провадження та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 березня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. До судового засідання представник позивача адвокат Загоруйко Г.А. не з`явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, також зазначив, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, про причини неявки до судового засідання не сповістила, правом на надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надала. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. По справі встановлено, що з 25.04.2014 року сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 106, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.12.2022 року, який відповідно до заочного рішення Малиновського районного суд м. Одеси від 13 березня 2023 року по справі № 521/225/23 було розірвано. Від шлюбу у сторін є спільні неповнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України. Так, згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що у період перебування в шлюбі подружжям було набуте право власності на нерухоме майно, а саме: на 3/4 частини житлового будинку, загальною площею 90.7 кв.м, житловою площею 48.7 кв.м за [ADDRESS] (реєстраційний номер: 42580565101), у відповідності до Договору купівлі-продажу, посвідченого 02.07.2021 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. за реєстровим номером 1373, шо підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 26.01.2023 року за №10352520844 (номер витягу: 5003609866551). Суд констатує, що вказане вище нерухоме майно було набуте [PERSON] у період перебування у шлюбі із [PERSON] , а тому на дане майно розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя позасудовим шляхом досягнуто не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався, майно набуте у період шлюбу зареєстроване на ім`я відповідача, а тому позивач скористався своїм правом звернення до суду щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Таким чином, придбавши спірне нерухоме майно, а саме: 3/4 частини житлового будинку, загальною площею 90.7 кв.м, житловою площею 48.7 кв.м за [ADDRESS] , під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що спірне нерухоме майно, а саме: 3/4 частини житлового будинку, загальною площею 90.7 кв.м, житловою площею 48.7 кв.м за [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін та підлягає розподілу, отже суд вважає за необхідне поділити дане спільне майно колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину 3/4 частини житлового будинку, загальною площею 90.7 кв.м, житловою площею 48.7 кв.м за [ADDRESS] .

Outcome: approved