Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 07.05.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: - Розірвати укладений між сторонами шлюб, що був зареєстрований Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеса, актовий запис № 398 від 30.09.2006 року; - Встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання дитини [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , після розірвання шлюбу, на утриманні батька - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] . Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 110, 112, 160 СК України. Ухвалою від 23.05.2024 року провадження у справі відкрито. Ухвалою від 24.05.2024 року позовну заяву залишено без руху, оскільки встановлено, що судовий збір сплачений не в повному розмірі. 28.05.2024 року представником позивача - адвокатом Прокоф`євитм О.О. надано квітнацію про сплату судового збору. 24.06.2024 року до суду надійшла заява від позивача, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без його участі та не заперечує щодо заочного рішення по справі. 24.06.2024 року до суду надійшла заява від відповідача, в якій [PERSON] зазначила, що з позовними вимогами згодна в повному обсязі та просить ухвалити заочне рішення за її відсутності. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що сторони з 30.09.2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось, відсутнє взаєморозуміння, неможливе сумісне ведення господарства. Фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинено. Позивач відносно сина сторін в позові зазначає, що позивач самостійно виховує сина, який перебуває на його утриманні та постійно з ним проживає. Відповідач надала заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 30.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що вбачається з свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 30.09.2006 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 398 /а.с.5/. [INFO] народився [PERSON] , про що 31.01.2007 року складений відповідний актовий запис №178, що вбачається з свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] /а.с.18/. З довідки №1 від 24.04.2024 року, виданої головою правління ОСББ "ЮРИСТ" вбачається, що [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , та проживає разом з батьком [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] , з серпня 2021 року /а.с.20/. Спорів щодо стягнення аліментів на утримання дитини та поділу спільного майна в даному провадженні не заявлено. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 110-112 СК. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що сторони з 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну неповнолітню дитину. Шлюбні стосунки фактично припинені з 2021 року, сторони проживають окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Щодо позовних вимог про встановлення факту самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання дитини [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу, на утриманні батька - [PERSON] , [INFO] , суд зазначає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, так як не обгрунтовані та не доведені. Суд звертає увагу на те, що в позовній заяві [PERSON] посилається на те, що за рішенням його сина [PERSON] , який досяг 14 років, місце його проживання після розірвання шлюбу - з батьком. При цьому на підтвердження вказаної обставини, а також обставин щодо самостійного виховання та утримання сина батьком, належних та допустимих доказів в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України суду не надано. Суд зазначає, що на підставі ч. 3 ст. 160 СК України син сторін [PERSON] , [INFO] , має право самостійно визначати своє місце проживання з батьком або матір`ю, відтак встановлення такого факту судом є недоцільним. Вимоги позивача [PERSON] щодо встановлення факту самостійного виховання та перебування дитини на його утриманні задоволенню не підлягають в зв`язку з недоведеністю.

Outcome: partial