Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

У квітні 2021 року до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М. надійшла цивільна справа № 757/18213/21-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 19.02.1993 року між [PERSON] (далі - відповідач) та [PERSON] (далі - позивач) було укладено шлюб, який зареєстрований в ЗАГС Старокиївського району м. Києва, про що свідчить відмітка в паспорті [PERSON] стор. 10. 04.05.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано про що видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 04.05.2012 року. 23.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було повторно укладено шлюб та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , який зареєстровано Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №1117. Від шлюбу у сторін є спільні діти: малолітня донька [PERSON] , [INFO] та повнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Вказала, що з квітня 2020 року позивач з відповідачем не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не підтримують сімейно - шлюбні відносини, тому вважає що їх сім`я перестала існувати. Спільне життя у сторін не склалося, через різні погляди на вирішення сімейних проблем, відсутня взаємна любов, розуміння та відсутні спільні життєві інтереси. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є недоцільним і суперечитиме її інтересам, адже шлюб носить формальний характер і вона з відповідачем повністю припинила сімейно-шлюбні відносини. На підставі викладеного просила розірвати шлюб. 08.04.2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про доручення до матеріалів справи оригіналу Свідоцтва про шлюб. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/18213/21-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 18.05.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, останній не визнає позов в повному обсязі. Вважає, що він має регулярно контролювати дії позивача, оскільки вона не здатна в повній мірі забезпечити гідний рівень свого власного матеріального забезпечення, а також не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Вказав, що позовна заява подана позивачем з метою розірвання шлюбу під впливом стійкого хронічного розладу, а не з власної волі. Задоволення позову та розірвання шлюбу мають певні правові наслідки, що в подальшому можуть зашкодити інтересам та здоров`ю позивача та інтересам сім`ї загалом. Просив відмовити у задоволенні позову. 04.06.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 17.06.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення щодо доручення доказів наданих представником позивача. 17.06.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про надання строку для примирення та зупинення провадження у справі. 17.06.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року провадження у справі було зупинено, надано сторонам строк для примирення 3 місяці. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року відновлено провадження у справі. 20.09.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 20.09.2021 року на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення. 23.11.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів. 29.11.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 01.12.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення щодо доручення доказів наданих представником позивача. 14.12.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів. 15.12.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 15.12.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів. 15.12.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення щодо доручення доказів наданих представником позивача. 24.12.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в закритому судовому засіданні. 17.01.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення щодо доручення доказів наданих представником позивача. 17.01.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 13.10.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 20.06.2024 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі від 17.06.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 20.06.2024 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні від 24.12.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 20.06.2024 року залишено без розгляду клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 20.06.2024 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду від 13.10.2023 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, в прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи здійснювати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що 04.05.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 04.05.2012 року, актовий запис №57. 23.06.2015 року між громадянами України [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 1117. Згідно копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 10.10.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва, відповідний актовий запис № 687, сторони мають повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Згідно копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 10.01.2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, відповідний актовий запис № 276, сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо, сумісне життя не склалося. За приписом статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим. Згідно з усталеною судовою практикою, викладеною у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Вжиті судом за клопотанням відповідача заходи примирення подружжя не дали бажаного відповідачу результату, а отже суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Судом встановлено, що психічний стан позивача є стабільним та позивач здатна усвідомлювати значення своїх дій та їх наслідків, що повністю спростовує доводи відповідача зазначені у відзиві. Крім того, суд враховує, що в матеріалах справи відсутнє рішення суду, яким [PERSON] було обмежено у цивільній дієздатності та встановлено над нею піклування. Враховуючи що сім`я сторін розпалась, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відтак, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: approved