Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась представник позивача [PERSON] , в інтересах малолітньої [PERSON] , - адвокат Кукуруза Т.Г. з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд: встановити, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що в 2010 році позивач мала близькі стосунки з відповідачем. Через три місяці стосунків позивач завагітніла та народила доньку - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідач є батьком дитини, однак він не подав в органи РАГСу заяву про реєстрацію батьківства та не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини. В свідоцтві про народження зі слів матері зроблено запис відповідно до ст. 135 СК України, і батьком дитини вказано [PERSON] (за прізвищем матері). За доводами позовної заяви, відповідач є власником та директором двох компаній, працює, має гарне здоров`я, отже має можливість сплачувати аліменти на користь позивача на утримання спільної дитини в розмірі частки його доходів. Також позивач зазначає, що дитина має хронічні проблеми зі здоров`ям, пов`язані з ЛОР-захворюваннями і потребує постійного контролю за розвитком хвороби, підтримкою імунітету, належного харчування та оздоровлення. Дитина гарно вчиться та прагне до розвитку, займається малюванням та в спортивних секціях, вивчає англійську мову з репетитором, має гарні оцінки та характеристики. Зазначене вимагає суттєвих матеріальних вкладень, позивач самостійно не справляється, тому є реальна потреба в аліментах. За приблизними підрахунками на місяць на дитину затратна частина складає не менше 13 500,00 грн, а якщо дитина хворіє чи потрібні витрати на відпочинок, то сума значно більша. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (т.1 а.с.160-162) Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 15 травня 2023 року призначено в даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи. (т.2 а.с.6-7, 10-12) 03 серпня 2023 року до суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов висновок експерта від 31 липня 2023 року №103-131-2023 за результатами проведення судово-медичної експертизи у цивільній справі №755/10421/20. (т.2 а.с.19-22) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року поновлено провадження у справі. (т.2 а.с.24) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 квітня 2024 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по усті. (т.2 а.с.85, 88-89) Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі, надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та додатково пояснила, що сторони в 2009-2010 роках працювали разом ы у них зав`язались стосунки, коли позивач завагітніла, повідомила про це відповідача, який повідомив, що його це не цікавить. Зі спливом часу донька почала запитувати про батька, проте відповідач відмовився спілкуватись з нею. Зазначила, що проживає з дитиною в орендованій квартирі, самостійно утримує доньку, відповідач з народження дитини не допомагав у її утриманні. Додатково пояснила, що дитина здорова, хворіє лише хронічним тонзилітом. Представник позивача [PERSON] - адвокат Вольвак О.М. в судовому засіданні просив позов задовольнити та зазначив, що батько зобов`язаний утримувати дитину, не залежно від того, чи має вона захворювання. Вказав на висновки судової експертизи. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кєєр О.С. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та пояснила, що сторони не підтримували жодних стосунків, лише спілкувались як співробітники. Зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази того, що дитина потребує лікування, адже надані позивачем медичні довідки є не актуальними. Також пояснила, що відповідач не працює. Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої в свідоцтві про народження серія [NUMBER] , виданому 15 липня 2011 року виконкомом Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (актовий запис №14), зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] (т.1 а.с.56). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00013955384 від 13 травня 2014 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району Жмеринського районного управління юстиції Вінницької області 15 липня 2011 року складено актовий запис за №14 про реєстрацію відомостей щодо народження [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Северинівка, Жмеринського району Вінницької області, Україна, відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (т.1 а.с.149-150). Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою про визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини та приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Доводити наявність кровного споріднення з дитиною чоловіка (відповідача у справі), позивач може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз. Таким чином, підставою для визнання батьківства є наявність кровного споріднення між відповідачем та дитиною. Важливе значення в процесі доказування даного факту має висновок експерта. За результатами проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи із застуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК) експерти можуть визначити батьківство із ймовірністю до 99,9 відсотків або дійти висновку про його виключення. Дійти висновку про визначення батьківства можливо і на підставі судово-імунологічної експертизи (експертизи крові). Однак, експертиза ДНК, на сьогодні, є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність батьківства особи щодо дитини. Відповідно до частин 1-4 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Згідно Висновку експерта №103-131-2023 від 31 липня 2023 року, складеного на виконання ухвали суду від 15 травня 2023 року судовим експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко М.В., молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. (т.2 а.с.19-22). Дана експертиза проведена методом ДНК-аналізу. При проведенні експертизи виділення ДНК проводилось згідно з методикою, викладеною в методичних рекомендаціях: «Використання ДНК-аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)» МОЗ України 2012, з використанням іонообмінної смоли Chelex 100. Висновок експерта є повним та науково обґрунтованим, відповідає вимогам ст.102 ЦПК України, отже ставити під сумнів викладені при експертному дослідженні висновки, підстав немає. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, враховуючи висновок судової експертизи, яким практично доведено біологічне батьківство відповідача [PERSON] відносно дитини [PERSON] , суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині визнання батьківства, тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У своїй позовній заяві позивач стверджує, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Дані обставини за матеріалами справи не спростовані та не заперечуються стороною відповідача. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1ст.183СК України). Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] працює на посаді лікаря стоматолога-терапевта (т.1 а.с.61). За матеріалами справи відсутні докази суми доходу, який отримує позивач проте наявні у справі письмові докази свідчать про те, позивач приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини, забезпечує її розвиток та дозвілля, а також матеріальне утримання, піклується про здоров`я дитини (т.1 а.с.63-89, 92-98). Наявна в матеріалах справи інформація щодо працевлаштування відповідача не є достовірною (т.1 а.с.99-105, 109-115, 125-133), адже на наданих стороною позивача витягах не відображено джерело їх походження. Разом із тим, відповідач не скористався своїм правом подати до суду докази розміру доходу, який він отримує, за наявності яких суд міг би дійти висновку про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів є не справедливим та завищеним. Представником відповідача стверджувалось, що відповідач не працює, однак відомостей про те що відповідач перебуває на обліку в центрі зайнятості, потребує соціальної допомоги та/або за станом здоров`я не спроможний працевлаштуватись та сплачувати аліменти, має на утриманні дітей або непрацездатних осіб, матеріали справи не містять. Відповідач у справі зайняв пасивну позицію, до суду не з`явився, пояснень з приводу позовних вимог висловити не зажадав, як і доказів на спростування заявлених позивачем вимог. При визначенні розміру аліментів суд також враховує, що наявна в матеріалах справи медична документація щодо [PERSON] , [INFO] є не актуальною (т.1 а.с.74-83), однак погоджується з доводами сторони позивача про те, що відсутність у дитини захворювань не впливає на обов`язок батька утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182, 183 СК України, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, так і матеріальне становище відповідача, який жодної допомоги на утримання дитини не надає, є особою працездатного віку, доказів наявності у відповідача хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти, матеріали справи не містять, як і доказів наявності у нього утриманців, беручи до уваги щоденну потребу дитини в харчуванні, забезпеченні предметами вжитку та дозвілля необхідних для достатнього гармонійного розвитку дитини, суд вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дитини повинен бути встановлений у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи насамперед інтереси дитини, виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням подальшого утримання дитини з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання доньки сторін та її гармонійного розвитку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на дитину також підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 23 липня 2020 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.209 ЦПК України). На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 261,20 грн та в дохід держави - в сумі 840,80 грн, від сплати якого за вимогою про стягнення аліментів позивач була звільнена на підставі Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене та

Outcome: approved