Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс, треті особи, які не заявляють самостійних вимог,приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук Павло Васильович, в якій просить визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 24 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 56323 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК» ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість в загальному розмірі 13 551,88 гривень та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в сумі 13 551, 88 гривень. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що зазначено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав можливості перевірити безспірність суми заборгованості за кредитним договором і позбавив боржника можливості з`ясувати суму заборгованості, а отже і не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Як вбачається зі змісту виконавчого напису, окрім заборгованості за кредитом, стягнуто заборгованість за штрафними санкціями в розмірі 8 101, 13 грн. Тобто позивачем нараховано штрафні санкції всупереч вимогам норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, що також не було враховано нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, хоча місцем фактичного проживання позивача, що збігається із місцем реєстрації, зокрема у виконавчому написі є м. Дружківка Донецької області. На підставі постанови державного виконавця № 66057512 від 29 квітня 2024 року про арешт коштів боржника, згідно платіжної інструкції № 839 від 30 квітня 2024 року, з рахунку позивача було стягнуто грошові кошти в розмірі 15 207,07 грн, з яких 13 551,88 грн. було перераховано стягувачеві - ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». 02 травня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчуком П.В. винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження № 66057512 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статі 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що вимоги виконавчого документа виконано фактично у повному обсязі, а також стягнута основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження. Разом з тим, позивач вважає, що ці кошти є безпідставно набутим майном і в розумінні ч. 1 статті 1212 ЦК України мають бути повернуті їй, оскільки набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Зазначений правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа №753/15556/15-ц. Таким чином, правова підстава, на якій відповідач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло грошові кошти позивача в розмірі 13 551,88 грн внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса № 56323, виданого 24 травня 2021 року, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є підставою для повернення майна, як безпідставно отриманого, стягнутого за цим написом. Враховуючи викладене, позивач вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна потерпілому в натурі, з метою захисту її порушеного права, шляхом стягнення з ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», безпідставно отриманих коштів у розмірі 13 551,88 грн. Враховуючи викладене, вважає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, розмір заборгованості за виконавчим написом № 56323 який було видано 24 травня 2021 року нарахована безпідставно, та є необґрунтованою. Ухвалою судді Дружківського міського суду Донецької області від 21 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (викликом) сторін, судове засідання призначено на 19 червня 2024 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Ухвалою суду від 19 червня 2024 року клопотання [PERSON] щодо відстрочення сплати судового збору задоволено, сплату судового збору відстрочено до ухвалення рішення по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена своєчасно та належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача, директор ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В.Г., в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило, проте, скористався своїм право на надання відзиву на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що визнає позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Проте, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 13 551,88 грн просив відмовити, посилаючись на постанову Верховного Суду від 08 вересня 2021 року по справі № 206/2212/18, в якій зроблений висновок, що аналіз норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Звернув увагу суду, що виконавчий напис № 56323 від 24 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., який в судовому порядку намагається визнати таким, що не підлягає виконанню позивач, було вчинено на кредитному договорі № 631211456 від 18 липня 2019 року за яким боржником є позивач, а кредитором відповідач. Таким чином, правовою підставою для набуття відповідачем спірних грошовий коштів в першу чергу є саме вищевказаний кредитний договір, а не виконавчий напис (звертає увагу суду, що вищезазначений кредитний договір є дійсним та жодного судового рішення про вигнання даного договору недійсним/неукладеним/нікчемним тощо не існує). Як наслідок, враховуючи вимоги ст. 1212 ЦК України, роз`яснення Верховного Суду, які викладені у Постанові від 08 вересня 2021 року по справі № 206/2212/18, наявність діючого зобов`язання позивача перед відповідачем за кредитним договором № 631211456 від 18 липня 2019 року, підстави вважати, що відповідачем безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 13 551,88 грн повністю відсутні (правовою підставою для набуття спірних грошових коштів є саме кредитний договір № 631211456 від 18 липня 2019 року) (а.с. 47-49). Позивач надала\~відповідь на\~відзив відповідача,\~в якій\~зазначила,\~що відповідач\~не погоджується\~з вимогою\~щодо стягнення\~безпідставно набутого\~майна оскільки\~правовою підставою\~для набуття\~грошових коштів\~стягнутих у\~виконавчому провадженні\~з виконання\~виконавчого напису,\~є кредитний\~договір,\~а не\~виконавчий напис.\~При цьому,\~відповідач визнає,\~що виконавчий\~напис №\~56323\~необхідно визнати\~таким,\~що не\~підлягає виконанню.\~Щодо посилань\~відповідача на\~постанову Верховного\~Суду №\~910/11116/19\~від 22\~січня 2021\~року,\~вони є\~безпідставними,\~оскільки спірні\~правовідносини,\~що були\~предметом розгляду\~Верховного Суду,\~є відмінними\~від спірних\~правовідносин у\~цій справі.\~Згідно правової\~позиції,\~викладеної Верховним\~Судом у\~постанові №\~206/2212/18\~від 08\~вересня 2021\~року,\~на яку\~посилається відповідач,\~де предметом\~позову є\~вимога про\~повернення стягненого\~за виконавчим\~написом нотаріуса,\~Верховний Суд\~зазначає:\~«...Доводи\~АТ КБ\~«ПриватБанк» про\~те,\~що кредитний\~договір,\~на виконання\~якого було\~вчинено виконавчий\~напис,\~є дійсним,\~не спростовує\~факт визнання\~виконавчого напису\~(на\~підставі якого\~у виконавчому\~провадженні було\~здійснено стягнення\~грошових коштів\~з позивача)\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~що є\~підставою для\~повернення таких\~коштів.\~При цьому\~питання наявності\~та/або\~відсутності заборгованості\~позивача перед\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» за\~таким кредитним\~договором може\~бути предметом\~окремого судового\~розгляду».\~В цій\~справі,\~Верховний Суд\~відмовив ПАТ\~КБ «ПриватБанк»\~в задоволенні\~касаційної скарги\~про скасування\~рішень судів\~першої та\~апеляційної інстанції,\~яким було\~стягнуто з\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» безпідставно\~набуті грошові\~кошти,\~стягнуті у\~виконавчому провадженні\~з виконання\~виконавчого напису,\~який було\~визнано судом\~таким,\~що не\~підлягає виконанню.\~Доводи відповідача\~відносно того,\~що правовою\~підставою для\~набуття Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Еліт\~Фінанс» грошових\~коштів є\~кредитний договір,\~а не\~виконавчий напис,\~не відповідають\~дійсним обставинам\~справи,\~оскільки грошові\~кошти не\~було сплачено\~позивачем добровільно\~на виконання\~зобов`язань за\~кредитним договором,\~а було\~примусово стягнуто\~у виконавчому\~провадженні №\~66057512\~з примусового\~виконання виконавчого\~напису нотаріусу\~№ 56323.\~Разом з\~тим,\~виконавче провадження\~№ 66057512\~було відкрито\~з виконання\~виконавчого напису\~№ 56323\~вчиненого Приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенко\~Є.М.\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~"Фінансова\~компанія "ЕЛІТ\~ФІНАНС"\~заборгованості в\~загальному розмірі\~13\~551,88\~грн,\~а не\~з виконання\~кредитного договору\~№ 631211456\~від 18\~липня 2019\~року -\~який не\~є виконавчим\~документом,\~в розумінні\~вимог Закону\~України «Про\~виконавче провадження».\~Таким чином,\~правовою підставою\~для відкриття\~виконавчого провадження,\~завданням якого\~є примусове\~виконання виконавчого\~документу,\~є саме\~виконавчий напис\~нотаріуса,\~а не\~кредитний договір,\~на підставі\~якого було\~вчинено виконавчий\~напис.\~Конструкція статті\~1212\~ЦК України,\~як і\~загалом норм\~глави 83\~цього Кодексу,\~свідчить про\~необхідність установлення\~так званої\~абсолютної безпідставності\~набуття (збереження)\~майна не\~лише в\~момент його\~набуття (збереження),\~а й\~станом на\~час розгляду\~спору.\~Оскільки відповідач\~визнає,\~що виконавчий\~напис нотаріуса\~необхідно визнати\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~з чого\~слідує відсутність\~правової підстави\~для примусового\~виконання виконавчого\~напису №\~56323;\~відкриття виконавчого\~провадження №\~66057512\~з виконання\~виконавчого напису\~№ 56323;\~примусове стягнення\~приватним виконавцем\~грошових коштів\~у сумі\~13\~551,88\~грн у\~виконавчому провадженні\~№ 66057512\~на виконання\~виконавчого напису\~№ 56323.\~Спосіб захисту,\~визначений у\~ст.\~1212\~ЦК України\~підлягає застосуванню,\~оскільки відповідач\~втратила право\~користування,\~володіння та\~розпорядження своїм\~майном у\~зв`язку із\~примусовим стягненням\~грошових коштів\~приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Григорчуком П.В.\~у виконавчому\~провадженні №\~66057512\~з виконання\~виконавчого напису\~№ 5623\~вчиненого приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенко\~Є.М.\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~"Фінансова\~компанія "ЕЛІТ\~ФІНАНС"\~заборгованості в\~загальному розмірі\~13\~551,\~88\~грн,\~який має\~бути визнаний\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~тобто,\~за рахунок\~майна позивача,\~а відтак\~право позивача,\~як законного\~володільця було\~порушено,\~що не\~відповідає Конституції\~України,\~ст.\~1\~Першого протоколу\~Конвенції,\~та принципів\~справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~відповідно до\~вимог ст.\~3\~ЦК України\~та підлягає відновленню (а.с.\~54-57). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив, пояснення щодо позову, заяви чи клопотання до суду не надходили. Третя особа - приватний виконавець\~виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Григорчук Павло\~Васильович про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив, пояснення щодо позову, заяви чи клопотання до суду не надходили. Оскільки відповідач, треті особи були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис за № 56323, яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] , [INFO] , місце народження: невідомо, місце роботи: невідомо, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», якому ТОВ «ФК ФОРТ» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року, якому АТ «Альфа-Банк», на підставі Договору факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № CCNG-631211456 від 18 липня 2019 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Строк, за який проводиться стягнення: з 18 липня 2019 року по 19 травня 2021 року включно. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з боржника, складає 13 551,88 грн, в тому числі: 5400,75 грн заборгованість за кредитом; 8101,13 грн заборгованість за штрафними санкціями; 50,00 грн плата за вчинення виконавчого напису (а.с.12). 12 липня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчуком Павлом Васильовичем на підставі виконавчого напису № 56323 від 24 травня 2021 року винесена відкрито виконавче провадження № ВП 66057512 (а.с. 18). 29 квітня 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Григорчуком Павлом\~Васильовичем про арешт коштів боржника звернуто стягнення на грошові кошти/електронні гроші позивача та направлено постанову для виконання (а.с. 19). 02 травня 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчуком Павлом Васильовичем про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження закінчено, припинено чинність арешту майна та коштів боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 22). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом не встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичних осіб; строк, за який час має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно не обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряти доводи боржника в повному обсязі й встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. П. п. 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зазначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. У відповідності з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). В обґрунтування вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач, зокрема, посилається на відсутність безспірної заборгованості. Суд також звертає увагу, на той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачу направлялась письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості, або оспорити вимоги відповідача чи виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі, цей напис вчинено відповідно пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який було внесено до Переліку документів Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Постанова КМУ № 662). Зазначеною Постановою КМУ № 662 були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», тобто, згідно цих змін, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Але, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою ВП ВС від 20 червня 2018 року було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України. Отже, діюча редакція Переліку документів передбачає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідачем не надано доказів того, що кредитний договір, був нотаріально посвідчений. Суд також бере до уваги відсутність доказів того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від кредитора первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового або повного погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Згідно ст.12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, з`ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 29 січня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, у зв`язку з чим, оспорювальний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства. Крім цього, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем не було направлено жодних листві позивачу з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушення зобов`язань, у зв`язку з чим, останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформований про наявність заборгованості по ньому та можливості оспорити вимоги відповідача, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Відповідачем не надано суду даних про те, що ТОВ «ФК» ЕЛІТ ФІНАНС» на адресу [PERSON] було надіслано письмове повідомлення про порушення зобов`язання та повідомлення боржником було отримане. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з ТОВ «ФК» ЕЛІТ ФІНАНС» 13 551, 88 грн безпідставно отриманих коштів, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання виконавчого напису нотаріуса № 56323 від 24 травня 2021 року приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № 66057512 стягнуто кошти у сумі 13 551,88 грн. З вказаного вбачається, що правові підстави набуття ТОВ «ФК» ЕЛІТ ФІНАНС» грошових коштів, що стягнені з [PERSON] , на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, суд вважає, що такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст.1212 ЦК України. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. ст. 141, 142 ЦПК України та стягує їх із відповідача на користь держави.

Outcome: approved