Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

17 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом до [PERSON] , третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому просила визнати причину пропуску нею строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , поважною; визначити їй - позивачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021 суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено про розгляд справи в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання. Ухвалами суду від 02 вересня 2021 року та від 04 листопада 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано від Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 30.09.2021 до суду від [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не доведено поважних причин пропуску нею строку для звернення до нотаріуса для отримання спадщини після смерті [PERSON] протягом більше 13 років. Ухвалою суду від 01 червня 2022 року за клопотанням представника позивача залучено Коваленко Вікторію Юріївну до участі у даній цивільній справі в якості співвідповідача. 15.07.2022 позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Трепшину К.О., звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою (уточненою) до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з жилого будинку [ADDRESS] , та земельної ділянки [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ДП № 014092 Д*№028280, код ДЗК 66286006, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №028280. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом першої черги були діти: син [PERSON] , син [PERSON] та дружина [PERSON] , які померли раніше спадкодавця, та син [PERSON] , який у 2009 році одноосібно оформив свої спадкові права, але при цьому не було враховано, що відповідно до ст. 1266 ЦК України онуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Так, спадкоємець першої черги спадкування за законом [PERSON] , який приходився їй - позивачці батьком, помер [INFO] . [PERSON] в 2009 році одноособово прийняв спадщину після спадкодавця, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.08.2009 року за реєстровим № 3-4052 (на земельну ділянку) та свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.08.2009 року за реєстровим №3-4050 (на домоволодіння). 12.08.2021 [PERSON] звернувся до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою за реєстром №2-1626, в якій надає згоду на включення в коло спадкоємців [PERSON] , яка пропустила строк для прийняття спадщини за законом щодо спадкового майна після смерті [PERSON] . 01.09.2021 до нотаріальної контори в межах спадкової справи № 367/2009, яка заведена після смерті [PERSON] , із заявою звернулись [PERSON] та [PERSON] . Відповідною заявою повідомлено, що [PERSON] спадщину прийняв, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний термін; [PERSON] спадщину прийняла фактично, оскільки на час відкриття спадщини була неповнолітньою, також в заяві зазначено, що крім вказаних осіб спадкоємців за законом немає. За результатами вищезазначеної заяви 01.09.2021 Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою по спадковій справі №367/2009 було розділено спадщину після померлого [PERSON] на частини (1/2 частина - [PERSON] та частина - [PERSON] ) та були видані наступні свідоцтва про право на спадщину за законом: Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2-1760, видане [PERSON] на спадщину, яка складається з частини земельної ділянки [ADDRESS] Привабливий. Кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:02:018:0006; Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-1759, видане [PERSON] на спадщину, яка складається з частини земельної ділянки [ADDRESS] Привабливий. Кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:02:018:0006; Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-1669, видане [PERSON] на спадщину, яка складається з частини домоволодіння [ADDRESS] ; Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2-1668, видане [PERSON] на спадщину, яка складається з частини домоволодіння [ADDRESS] . Позивач з посиланням на ст. 1265 ЦК України вказує на те, що вона є спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті [PERSON] , але при цьому законодавством передбачений такий порядок набуття права на спадкування як спадкування за правом представлення, який врегульовано положеннями статті 1266 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що внуки, правники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Отже вона - позивачка як онука спадкодавця, має право на спадкування за правом представлення та бажає прийняти спадщину в частці, яка б належала за законом її батьку якби він був живим на час відкриття спадщини. Позивач зазначає, що на час смерті спадкодавця вона - [PERSON] була вагітна, [INFO] у неї народився син - [PERSON] . Одразу після народження, ще в пологовому будинку, в дитини був виявлений вроджений порок серця (дефект міжшлуночкової перегородки) та рекомендовано звернення до кардіолога для підтвердження діагнозу та призначення відповідного лікування. Дитина з самого народження мала ускладнене дихання, задишку, прискорене сердцебиття та дуже швидко втомлювалась, тому вона - позивачка після виписки з пологового будинку невідкладно звернулась до кардіолога. В подальшому після численних консультацій, коштовних аналізів та обстежень лікарями був підтверджений діагноз вроджений порок серця, дефект міжшлуночкової перегородки , функціонуюче відкрите овальне вікно; цей діагноз передбачає перебування під постійним наглядом лікарів, регулярні обстеження, а також операції на серці, щоб хлопчик міг розвиватись та зростати в умовах такого страшного діагнозу; вроджена хвороба серця призвела до інвалідності дитини. Маючи на руках хворого сина інваліда, вона всі зусилля та кошти спрямовувала тільки на лікування своєї дитини. Також, позивач зазначає, що відповідач [PERSON] , її рідний дядько, звернувшись до нотаріальної контори з метою отримання спадщини, не вказав на наявність інших спадкоємців, з метою одноособового отримання спадщини, а вона - позивачка, не маючи юридичної освіти, була запевнена родичами, що вона не має жодних прав на спадщину. Згодом, коли їй все таки стало відомо про своє право на спадкування, вона - [PERSON] перебувала у вкрай скрутному матеріальному та тяжкому моральному становищі у зв`язку із тривалим та дуже дорогим лікуванням сина. В 2021 році вона - [PERSON] звернулась до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових справ за законом після смерті [PERSON] . Нотаріусом було здійснено повідомлення відповідача про наявність ще спадкоємиці та запропоновано в порядку ч.2 ст. 1272 ЦК України письмово погодитись на прийняття спадщини своєю племінницею як такою, що пропустила строк для прийняття спадщини, але жодної відповіді не було надано, що також вказує на недобросовісність відповідача. 28.05.2021 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Отже, [PERSON] надав згоду на оформлення спадщини [PERSON] , при цьому, проігнорувавши повідомлення нотаріальної контори про можливість надання згоди на оформлення нею - позивачкою спадщини. Також, в своїй спільній заяві від 01.09.2021 [PERSON] та [PERSON] повідомили, що нібито, інших спадкоємців за законом, крім них, немає, чим ввели в оману нотаріальну контору з метою позбавлення її законного права на отримання спадщини. Посилаючись на зазначене, позивач вказує на те, що, маючи серйозні проблеми із здоров`ям свого сина та постійним його лікуванням, вона з поважної причини пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений ч.1 ст. 1270 ЦК України, та просить визнати причину пропуску нею строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , поважною; визначити їй - позивачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 13.10.2022 до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від представника [PERSON] - адвоката Горбаненко С.В. надійшов Відзив на позовну заяву, в якій відповідач не визнає позов та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необгрунтованість. Ухвалою суду від 22.03.2023 було закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання учасники справи, їх представники не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача у наданій 18.06.2024 заяві просила дану справу розглядати без участі позивача та її представника, вказує, що викладені в позові позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник [PERSON] у наданій 18.06.2024 суду заяві заперечує проти задоволення позову, просить відмовити в позові та розглядати дану справу без участі відповідача [PERSON] та її представника. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу, ознайомившись з доказами у справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1228 ЦК України, в кладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Відповідно до положень статті 1258 ЦК України, с падкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ( стаття 1264 ЦК України). Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Статтею 1266 ЦК України передбачено спадкування за правом представлення. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1). Прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.2). Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.3). Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.4). Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну (ч.5). При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення (ч.6). Статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1). Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч.2). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3). Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч.4). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5). Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.2). Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника (ч.3). Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун (ч.4). Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (ч.5). Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1270 ЦК України, якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, я кщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.2 цієї статті, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18), постанові ВС № 750/262/20 від 11 листопада 2020 року. Серед підстав, які згідно з правовою позицією, викладеною у постанові ВС № 750/262/20 від 11 листопада 2020 року, зазначено, що не можуть бути визнані поважними для пропуску звернення до нотаріусу з заявою для отримання спадщини це: юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2022 року у справі №953/15603/20. Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до абз.6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.02.2021 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: жилого будинку [ADDRESS] , та земельної ділянки [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ДП № 014092 Д*№028280, код ДЗК 66286006, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №028280. Вбачається, що після смерті [PERSON] його спадкоємцями за законом першої черги були діти: син [PERSON] , син [PERSON] та дружина [PERSON] , які померли раніше спадкодавця, а також [PERSON] , [INFO] . Вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28.06.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська. Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.12.1980 року Бабушкінським відділом РАГС м.Дніпропетровська. Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 12.11.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 12.11.2004 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис № 852, в зв`язку з чим позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] . Таким чином, онуки [PERSON] , померлого [INFO] , - [PERSON] та [PERSON] у відповідності до положень ст. 1266 ЦК України є його спадкоємцями за правом представлення. Син померлого - [PERSON] , [INFO] , є його спадкоємцем за законом. З копії спадкової справи № 367/09, заведеної Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , наданої на ухвалу суду, вбачається, що [PERSON] 10.04.2009 звернувся до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини після смерті батька [PERSON] , а саме грошового внеску з належними відсотками в відділенні №130 Дніпропетровського РУ Приватбанку м.Дніпропетровська, відповідно до заповідального розпорядження, складеного у КБ «Приватбанк». 10.04.2009 Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: грошового внеску з належними відсотками, що знаходиться у відділенні №130 Дніпропетровського РУ Приватбанку [NUMBER], та усіх видів компенсації та дивідендів по ньому, які належали померлому на підставі повідомлення, виданого КБ «ПриватБанк» від 11.02.2009 року за № 30.1.0.0/2-090205/880. Також, вбачається, що [PERSON] 14.08.2009 звернувся до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , а саме: домоволодіння (житлового будинку) [ADDRESS] ; земельної ділянки, площею 0,0367 га. 14.08.2009 Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] було видано Додаткове Свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] є його син - [PERSON] ; спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з: домоволодіння (житловий будинок) [ADDRESS] . 14.08.2009 Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] було видано Додаткове Свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його син - [PERSON] ; спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з: земельної ділянки, площею 0,0367 га, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої на території [ADDRESS] . З копії спадкової справи № 367/09, заведеної Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , також вбачається, що [PERSON] 17 березня 2020 року звернулась до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій зазначила, що [INFO] помер її дід - [PERSON] , спадкоємцем якого згідно ст. 1266 ЦК України є вона у зв`язку з тим, що її батько - син спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , зазначила, що спадщину вона прийняла фактично, оскільки на день смерті її діда [PERSON] вона була неповнолітньою. 12.08.2021 [PERSON] звернувся до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою за реєстром №2-1626, в якій надав згоду на включення в коло спадкоємців [PERSON] , яка пропустила строк для прийняття спадщини за законом щодо спадкового майна після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 12.08.2021 [PERSON] звернулась до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій зазначила, що [INFO] помер її дід - [PERSON] , спадкоємцем якого згідно ст. 1266 ЦК України є вона у зв`язку з тим, що її батько - син спадкодавця - [PERSON] помер [INFO] , зазначила, що все спадкове майно, яке залишилось після його смерті, вона приймає та просить видати їй Свідоцтво про право на спадщину за законом, вказала, що крім неї спадкоємцем за законом є [PERSON] . 18.08.2021 [PERSON] звернулась до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій зазначила, що [INFO] помер її дід - [PERSON] , на день його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з: домоволодіння [ADDRESS] . Вказала, що спадщину [PERSON] прийняв, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний термін, спадщину вона прийняла фактично, оскільки на час відкриття спадщини була неповнолітньою. 01.09.2021 до нотаріальної контори в межах спадкової справи № 367/2009, яка заведена після смерті [PERSON] , із заявою звернулись [PERSON] та [PERSON] . Відповідною заявою повідомлено, що [PERSON] спадщину прийняв, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний термін. [PERSON] спадщину прийняла фактично, оскільки на час відкриття спадщини була неповнолітньою, також в заяві зазначено, що крім вказаних осіб спадкоємців за законом немає. За результатами вищезазначених заяв Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою по спадковій справі №367/2009 було розділено спадщину після померлого [PERSON] на частини (1/2 частина - [PERSON] та 1/2 частина - [PERSON] ) та були видані наступні свідоцтва про право на спадщину за законом: - Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-1669, видане 18.08.2021 [PERSON] на спадщину, яка складається з частини домоволодіння [ADDRESS] ; - Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2-1668, видане 18.08.2021 [PERSON] на спадщину, яка складається з частини домоволодіння [ADDRESS] ; -Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2-1760, видане 01.09.2021 [PERSON] на спадщину, яка складається з частини земельної ділянки [ADDRESS] Привабливий. Кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:02:018:0006; - Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-1759, видане 01.09.2021 [PERSON] на спадщину, яка складається з частини земельної ділянки [ADDRESS] Привабливий. Кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:02:018:0006; Зі спадкової справи також вбачається, що 25.02.2021 [PERSON] звернулась до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дідуся [PERSON] , померлого [INFO] . Нотаріусом було здійснено повідомлення відповідача [PERSON] про наявність ще спадкоємиці - [PERSON] та запропоновано в порядку ч.2 ст. 1272 ЦК України письмово погодитись на прийняття спадщини своєю племінницею як такою, що пропустила строк для прийняття спадщини, на що відповідь не отримано. Постановою державного нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори від 28.05.2021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , відсутністю сумісної реєстрації разом із спадкодавцем за однією адресою. У позові, з урахуванням уточнення, позивач [PERSON] посилається на те, що заяву про прийняття спадщини нею не було подано у встановлений законодавством України шестимісячний термін, оскільки на час смерті спадкодавця [PERSON] вона була вагітна, [INFO] у неї народився син - [PERSON] , у якого одразу після народження, ще в пологовому будинку, був виявлений вроджений порок серця (дефект міжшлуночкової перегородки) та рекомендовано звернення до кардіолога для підтвердження діагнозу та призначення відповідного лікування; дитина з самого народження мала ускладнене дихання, задишку, прискорене серцебиття та дуже швидко втомлювалась, тому вона після виписки з пологового будинку невідкладно звернулась до кардіолога. Зазначає, що в подальшому після численних консультацій, коштовних аналізів та обстежень лікарями був підтверджений діагноз вроджений порок серця, дефект міжшлуночкової перегородки, функціонуюче відкрите овальне вікно; цей діагноз передбачає перебування під постійним наглядом лікарів, регулярні обстеження, а також операції на серці, щоб хлопчик міг розвиватись та зростати в умовах такого страшного діагнозу; вроджена хвороба серця призвела до інвалідності дитини, тому вона всі зусилля та кошти спрямовувала тільки на лікування своєї дитини. Також, позивач зазначає, що відповідач [PERSON] , її рідний дядько, звернувшись до нотаріальної контори з метою отримання спадщини, не вказав на наявність інших спадкоємців, з метою одноособового отримання спадщини, а вона - позивачка, не маючи юридичної освіти, була запевнена родичами, що не має жодних прав на спадщину. Згодом, коли їй все таки стало відомо про своє право на спадкування, вона перебувала у вкрай скрутному матеріальному та тяжкому моральному становищі у зв`язку із тривалим та дуже дорогим лікуванням сина і лише в 2021 році звернулась до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових справ за законом після смерті [PERSON] , де їй постановою від 28.05.2021 було нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини, вона вважала, що передбачений законом строк для звернення до нотаріуса пропущено нею з поважних причин. Судом встановлено, про що зазначено вище, [PERSON] помер [INFO] і шестимісячний строк для подання заяв до нотаріуса спадкоємцями про прийняття спадщини спливав 15 січня 2009 року. Разом з цим, позивачка [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини після смерті дідуся [PERSON] [INFO] , тобто з пропуском встановленого ч.1 ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини, який розпочався з часу відкриття спадщини. Поважними причинами пропуску встановленого законом строку для звернення з заявою до нотаріуса для прийняття спадщини позивачка зазначає: хворобу сина та незнання про наявність у неї права на спадщину. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.12.2008 Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1601. На підтвердження незадовільного стану здоров`я дитини позивач [PERSON] додала до позову копії медичних документів про перебування її сина на обстеженні та лікуванні в період 2008-2009 років: Обмінної карти з пологового будинку №1 на ім`я [PERSON] , медичної карти дитини, Консультативного висновку дитячого кардіолога від 22.01.2009 на [PERSON] , 2008 року народження; Виписки з історії хвороби №572 на [PERSON] , [INFO] , Виписки з медичної карти стаціонарного хворого №914 на [PERSON] , [INFO] , Довідки про отримання допомоги на [PERSON] . Разом з цим, з наданих доказів не вбачається відсутність можливості звернення [PERSON] з заявою про отримання спадщини після її відкриття в липні 2008 року до лютого 2021 року, також не вбачається доказів наявності у позивачки поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання нею заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті діда на протязі близько 13 років з дня відкриття спадщини. Сам факт перебування сина позивачки на лікуванні та надання йому соціальної допомоги у зв`язку з інвалідністю не є непереборними, істотними труднощами для подання нею заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Крім того, як зазначено вище, [PERSON] помер [INFO] і шестимісячний строк для подання заяв до нотаріуса спадкоємцями про прийняття спадщини спливав 15 січня 2009 року, а дитина позивачки народилась [INFO] , тобто за місяць до закінчення цього шестимісячного строку, і позивачем не надано доказів існування поважних причин, за яких вона не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в період з дня відкриття спадщини і до народження нею дитини, що складав близько п`ять місяців. Крім того, судом встановлено, що зазначає сама позивачка, її місце проживання та місце знаходження спадкового майна розташовані в Шевченківському районі м.Дніпра, що виключає неможливість своєчасно звернутися з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса через можливу велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна. Не надано позивачем доказів того, що у неї була відсутність можливість подати заяву про прийняття спадщини у передбачений законом строк засобами поштового зв`язку, що відповідало би змісту Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Посилання позивачки на відсутність у неї юридичної освіти та її необізнаність про наявність у неї права на спадщину не може бути поважною причиною для її пропуску на звернення з заявою про прийняття спадщини, виходячи із вищевказаних положень чинного законодавства та сталої судової практики, крім того, доказів зазначеного позивач суду не надала. На інші можливі поважні причини, що могли перешкоджати своєчасному прийняттю спадщини, позивачка у позові не зазначає, тому суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. У позові позивач вказує на те, що має бажання прийняти спадщину після смерті діда в частці, яка б належала за законом її батькові, якби він був живим на час відкриття спадщини та посилається на положення ч.2 ст. 1272 ЦК України, відповідно до якої за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Разом з цим, у відзивах на позов як [PERSON] так і представник відповідача [PERSON] заявили про відмову у наданні такої згоди, посилаючись на те, що надання такої згоди є правом, а не обов`язком спадкоємців. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що позивачем не надано суду достатніх і допустимих доказів наявності у неї після відкриття спадщини об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання нею заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] , а надані нею докази свідчать про відсутність у неї перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, тому обставини, на які посилається у позові позивач, не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску нею строку для прийняття спадщини, а відтак, позовні вимоги позивача про визнання поважними причини пропуску нею строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , задоволенню не підлягають у повному обсязі. Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, витрати по справі слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed