Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

У березні 2023 року через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Бізнес Позика» (представник [PERSON] , а.с.16,17,58) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 467387-КС-001 від 07 червня 2023 року у розмірі 78 031,84 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по тілу кредиту - 34 527,34 грн; сума прострочених платежів по процентах - 43 504,50 грн., а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 червня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 467387-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання виконало шляхом перерахування грошових коштів в сумі 26 000,00 грн. на банківську картку позичальниці № [NUMBER] , що підтверджено платіжним дорученням. Також, 08 червня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] , укладено додаткову угоду № 1 до договору № 467387-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надало додатковий кредит в сумі 10 000,00 грн. Відповідачка зобов`язувалась повернути кредит, умови кредитного договору належним чином не виконала, сплативши лише частину за кредитом. Внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом станом на 11 березня 2024 року у розмірі 78 031,84 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по тілу кредиту - 34 527,34 грн; сума прострочених платежів по процентах - 43 504,50 грн., суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн.. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання; витребувано АТ КБ «Приват Банк» інформацію щодо випуску банківської картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці (а.с.73-75). Ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідачка не скористалась процесуальним правом подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07 червня 2023 року ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти договір № 467387-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Елексронна форма). 07 червня 2023 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 467387-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5229 (а.с.26-30). Отже, 07 червня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 467387-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронним повідомленням, у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 26 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір). Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, строк, на який надається кредит, становили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить в день 2.00000000 процентів; термін дії договору - до 27 вересня 2023 року; орієнтована загальна вартість кредиту 54 640,00 грн.; орієнтована реальна річна процентна ставка кредиту 12191,75%, строк, на який надається кредит, 16 тижнів. Пунктом 3.2.2 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Відповідно до п. 3.2.2. договору, сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3 та додатку № 1 до договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає про строчка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4 договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку № 1 до договору, та до закінчення терміну дії Договору. 08 червня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору № 467387-КС-001 від 07 червня 2023 року про надання кредиту (далі - додаткова угода), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Додаткову угоду підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0182 (а.с.32-33). Відповідно до умов додаткової угоди, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 10 000,00 грн., загальний розмір кредиту - 36 000,00 грн.; орієнтована загальна вартість кредиту 75 469,24 грн.; орієнтована реальна річна процентна ставка кредиту 13252,9475%, комісія за надання додаткової суми кредиту - 1 500,00 грн. (а.с.32-33). Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, 07 червня 2023 року та 08 червня 2023 року ТОВ «Бізнес позика» видав [PERSON] кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки [NUMBER] на загальну суму 36 000, 00 грн., згідно інформаційних довідок ТОВ «Платежі онлайн» №№1216/03, 1287/03 від 13 березня 2024 року (а.с.37,38). За повідомленням АТ КБ «Приват БАНК» від 16 квітня 2024 року № 20.1.0.0/7-2240411/22756, банківська картка № [NUMBER] відкрита на ім`я [PERSON] . З виписки за договором б/н за період з 07 червня 2023 року по 11 березня 2024 року вбачається рух коштів за даною карткою, зокрема зарахування на картку 07 червня 2023 року грошових коштів у сумі 26 000,00 грн. та 08 червня 2023 року - 10 000,00 грн. (а.с.81-84). Однак станом на день подачі позову до суду відповідачем борг у повному обсязі за кредитним договором не повернуто. Як вбачається зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем здійснювалось часткове погашення кредитної заборгованості, а всього було сплачено 31 440,00 грн., частина вказаних грошових коштів позивачем нараховувались на стягнення за кредитом - 1 473,66 грн., частина - стягнення по відсотках у розмірі 24 567,34 грн., частина- стягнення по комісії у розмірі 5 400,00 грн. Також відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість позичальника перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 11 березня 2024 року становить 78 031,84 грн., яка складається з: суми простроченої заборгованості по тілу кредиту - 34 527,34 грн; суми прострочених платежів по процентах - 43 504,50 грн. (а.с.21-23). Відповідачка не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ТОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В порядку ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика», сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с.71) судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

Outcome: approved