Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

У березні 2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову вказано, що сторони перебувають у шлюбі з 03.09.2021, який зареєстровано Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1675. Сімейні стосунки погіршились через суттєві розбіжності між сторонами після повномасштабного вторгнення. З початком воєнних дій в Україні відповідачка 25.02.2022 виїхала до Польщі. З позивачем відповідач залишатись не захотіла і вже майже два роки сторони не проживають разом. Позивач зазначає, що причиною розпаду сім`ї стало відчуження один від одного, що назріло на підставі діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, а також те, що сторони є людьми різних національностей, і як наслідок іншого менталітету, культури та уявлення про право та звичаї, тому шлюб носить формальний характер, а збереження сім`ї суперечить інтересам позивача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 10.04.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 21.05.2024, копії ухвали надіслані сторонам. 16.05.2024 від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, на примирення категорично не згоден. 20.06.2024 від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, на примирення категорично не згоден. Відповідач в судові засідання не з`явилась повторно, про розгляд справи повідомлялась належним чином за останнім відомим місцем зареєстрованого проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на сайті суду, з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертався, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2021 року, який зареєстровано Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1675, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у сторін спільних дітей, про що зазначається позивачем в позовній заяві. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77). Згідно ст. 55 Закону України "Про міжнародне приватне право" право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (частина перша статті 16 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Згідно із статтями 60, 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право", припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Матеріалами справи підтверджується, що позивач є громадянином України, а відповідач, згідно копії свідоцтва про шлюб, громадянкою Республіки Гамбія, остання була зареєстрована за адресою на території України, при цьому шлюб між сторонами був укладений та припинився також на території України, отже до правовідносин у даній справі слід застосовувати законодавство (право) України. Згідно з ч. 1 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що позовна заява надійшла до суду в березні 2024, позивач в заявах від 16.05.2024 та 20.06.2024 позов підтримав, будь-яких інших заяв (клопотань) на адресу суду не надходило. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved