Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Кондратенко Т.М. звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі. В обґрунтування позову зазначив, що з 10.12.2007 року до 22.08.2013 року він з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києві від 22.08.2013 року у цивільній справі №753/6724/13-ц. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з травня 2021 року він проживає разом з донькою окремо від відповідачки, дитина знаходиться на його утриманні. 16.08.2023 року вони з відповідачкою уклали договір про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого погодили, що їх неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , буде проживати з батьком. Посилається на те, що після повномасштабного вторгнення рф на територію України рівень доходів позивача знизився, відповідачка є особою працездатного віку, має можливість утримувати доньку, тому просить суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідачка [PERSON] , скориставшись своїм правом на подання відзиву, позовні вимоги визнала частково і просила суд стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у мінімальному розмірі, розгляд справи просила здійснювати без її участі (а.с. 49). Заперечуючи решту позовних вимог, відповідачка зазначила, що вона є інвалідом третьої групи, має на утриманні двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , заявлений позивачем у розмірі 4 000,00 грн. є для неї не підйомним. Посилається на те, що не відмовляється від утримання доньки, яка має психоневрологічні захворювання і має постійно приймати ліки. У судове засідання сторони та їх представники не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі та без участі позивача (а.с. 59). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Рішенням Дарницького районного суду міста Києві від 22.08.2013 року у цивільній справі №753/6724/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу встановлено, що з 10.12.2007 року сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований Відділом РАЦС по місті Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції в Хмельницькій області, актовий запис №1332. Ззаначеним рішенням, яке набрало законної сили 02.09.2013 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.14-15). Після розірвання шлюбу відповідачці присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.14-15). Вищенаведене є обставинами, які не підлягають доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки їх встановлено рішенням суду, що набрало законної сили, в цивільній справі, яка була розглянута між тими самими сторонами. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва, актовий запис №3975 (а.с. 16). 27.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 13). Після реєстрації шлюбу відповідачка взяла прізвище чоловіка - « [PERSON] (а.с. 13). 16.08.2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про визначення місця проживання дитини, зареєстрований в реєстрі за №587, у відповідності до якого їх спільна донька [PERSON] , [INFO] , проживає та надалі буде проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання дитини зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 06.02.2009 року і по теперішній час (а.с. 28-29, 17). Крім того, у відповідності до п. 4 цього договору про визначення місця проживання дитини від 16.08.2023 року, мати зобов`язується приймати спільну і рівну за обсягом з батьком участь у вихованні та забезпеченні життя дитини. [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , виданим Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 2487 та серії [NUMBER] , виданим Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1858 (а.с. 51-52). На підставі довідки до Акту огляду МСЕК серії 10 ААА №788797 від 27.08.2012 року [PERSON] присвоєно ІІІ групу інвалідності довічно, за загальним захворюванням по слуху (а.с. 53). Зі змісту позовної заяви та відзиву на позов вбачається, що відповідачка сімейних відносин з позивачем не підтримує, разом вони не проживають, неповнолітня донька проживає з батьком, що визнається сторонами і не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його неповнолітньої доньки. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Ст.48 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Це положення Основного Закону відтворює вимоги ст.25 Загальної декларації прав людини щодо забезпечення високої якості життя на засадах соціальної справедливості, досягнення гідного життєвого рівня. Згідно ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно дост.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, відповідно до ч.2ст.182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2ст.182 СК України. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"(п. 17). Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі позивач зазначив, що відповідачка зобов`язана на рівні із ним матеріально забезпечувати дитину. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд враховує, що позивачем не надано суду належні та допустимі докази про заробіток відповідачки, а тому позивачем не доведено, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на дитину у заявленому ним розмірі. Верховна Рада України 09 листопада 2023 року прийняла Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким збільшено прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років - 3?196 грн. Приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка перебуває на утриманні батька, суд визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки, виходить з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, вважає за можливе позов задовольнити частково та стягнути з відповідачки аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 598,00 грн. (3 196,00 грн. х 0,5), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Суд, визначаючи час, з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана позивачем до суду 15.03.2024 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.430ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Суд вважає, що відповідно до ст.14 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн., підлягають стягненню з відповідачки на користь держави. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошевій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Outcome: partial