Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено договір № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 25 березня 1999 року власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . 01 липня 2001 року між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] було укладено договір № 8151047 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до якого товариство зобов`язалось виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у договорі. Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2001 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення. Заяв про припинення договору від відповідача не надходило. Таким чином, надання послуг відповідачу здійснювалось на підставі договору від 01 липня 2001 року № 8151047 на постачання теплової енергії у гарячій воді. Нарахування за спожиті відповідачем послуги здійснювалось на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Умови договору в частині здійснення оплати за спожиту теплову енергію відповідачем не виконувались. Заяв на адресу виконавця щодо не отримання послуг від відповідача не надходило. Відповідно до Додатку № 1 до договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 8 871,55 грн. за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач прийняв право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 8 871,55 грн. Зазначає, що заборгованість відповідача за спожиті послуги в період з січня 2020 року по лютий 2021 року складається з: - 8 871,55 грн. - заборгованість за спожиті в період з січня 2020 року по лютий 2021 року послуги за поставлену теплову енергію у гарячій воді; - 616,82 грн. - інфляційна складова боргу; - 269,07 грн. - три проценти річних. На підставі викладеного просив позов задовольнити. 07.05.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Кушнір С.І. 03.06.2021 року до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2021 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 04.06.2021, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками, яку останній отримав 25.10.2021 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. 10.11.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній наполягає на тому, що докази надані позивачам є необґрунтованими, незаконними та такими, що не відповідають дійсності. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 15.12.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній наполягав на задоволенні позовних вимог та стягненні з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді за період з січня 2020 року по лютий 2021 року. 20.09.2022 року до суду від КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надійшла інформація з приводу права власності на майно з доданими документами. 10.04.2024 року розпорядженням Солом`янського районного суду м. Києва №1078 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи: неможливість продовжувати розгляд справи суддею Кушнір С.І., у зв`язку з її звільненням у відставку. 11.04.2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 18.06.2024 у задоволенні клопотання відповідача про слухання справи у загальному позовному провадженні, призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування у позивача оригіналу письмового доказу для огляду у судовому засіданні, відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено договір № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 25 березня 1999 року власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до листа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації « від 20.09.2020 за № 062/14-8189 (И-2022) квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] . 01 липня 2001 року між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] було укладено договір № 8151047 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до якого товариство зобов`язалось виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у договорі. Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2001 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення. Заяв про припинення договору від відповідача не надходило. Таким чином, надання послуг відповідачу здійснювалось на підставі договору від 01 липня 2001 року № 8151047 на постачання теплової енергії у гарячій воді. Нарахування за спожиті відповідачем послуги здійснювалось на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Умови договору в частині здійснення оплати за спожиту теплову енергію відповідачем не виконувались. Заяв на адресу виконавця щодо не отримання послуг від відповідача не надходило. Відповідно до Додатку № 1 до договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 8 871,55 грн. за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача зазначає, що відповідач з приводу неправомірних нарахувань чи здійснення перерахунку до надавача послуг не звертався. Від отримання послуг з споживання теплової енергії у визначеному законом порядку не відмовлявся. Відповідачем доказів на спростування доводів сторони позивача суду не надано, зокрема, доказів на підтвердження відмови останнього від отримання послуг з споживання теплової енергії у визначеному законом порядку. Доводи відповідача ґрунтуються лише на його поясненнях. Вбачається, що відповідач споживає теплову енергію, проте не сплачує в повному обсязі за фактичне щомісячне таке споживання наданих стороною позивача послуг. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з пунктами 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач, не сплативши у строк вартість послуг, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З позову вбачається, що заборгованість відповідача за спожиті послуги в період з січня 2020 року по лютий 2021 року складається з: - 8 871,55 грн. - заборгованість за спожиті в період з січня 2020 року по лютий 2021 року послуги за поставлену теплову енергію у гарячій воді; - 616,82 грн. - інфляційна складова боргу; - 269,07 грн. - три проценти річних. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду розрахунок заборгованості. Вбачається, що доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості або власного розрахунку відповідач суду не надав. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за спожиті послуги за поставлену теплову енергію у гарячій воді за період з січня 2020 року по лютий 2021 року у розмірі 8 871,55 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 616,82 грн. та три проценти річних у розмірі 269,07 грн. Разом з тим, суд вважає, що доводи відповідача та додані докази в обґрунтування поданих заперечень проти позову не спростовують наявну заборгованість перед позивачем, як і не спростовують його обов`язку щодо необхідності сплати спожитих послуг. З огляду на наведене, позов КП «Київтеплоенерго» підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 270,00 гривні судового збору.

Outcome: approved