Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

29 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики, мотивуючи це тим, що 25 вересня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексишиною Ю. Б. Згідно пункту 1.1 вказаного договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність грошові кошти у розмірі 192\~305, 60 грн, що еквівалентно 5260 доларів США за курсом продажу долару США за гривню Національного Банку України (НБУ), станом на 25 вересня 2022 року (1 долар США =36,56 гривень) на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а [PERSON] зобов`язався повернути позику на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. п. 2.1 та 2.2 вказаного договору позивач передав відповідачу позику та підписання договору відповідачем підтверджує отримання ним грошових коштів. Пунктами 3.2 та 3.3 зазначеного договору визначено, що строк дії договору становить шість місяців з 25 вересня 2022 року по 25 березня 2023 року, закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору. У пунктах 4.1,5.4 вказаного договору визначено, що [PERSON] зобов`язується повністю повернути суму позики, отриману за цим договором самостійно або через представника 25 березня 2023 року, повернути позику у строки та у розмірі, передбачених цим договором, та сплатити штрафні санкції у разі порушення умов договору. Пунктами 6.1, 6.2, 6.4 зазначеного договору визначено, що якщо відповідач своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити позивачеві суму боргу, а також пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого грошового зобов`язання за кожен календарний день прострочення, починаючи з першого дня виникнення простроченої заборгованості по дату погашення простроченої заборгованості, включаючи дату погашення. Сторони домовились, що пеня за цим договором нараховується протягом всього строку невиконання відповідачем своїх обов`язків за цим договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні всі завдані у зв`язку з цим збитки. Позивач стверджує, що на виконання умов зазначеного договору передав відповідачу 5260 доларів США, що еквівалентно 192305,60 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 25 вересня 2022 року. Позивач посилається, що відповідачем було перераховано на рахунок позивача 30 листопада 2022 року 20060 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 548,68 доларів США; 04 травня 2023 року було перераховано 18900 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 516,95 доларів США; 20 червня 2023 року було перераховано 18890 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 516,68 доларів США, таким чином відповідач погасив заборгованість з позики перед позивачем 1582,31 доларів США. В подальшому відповідач припинив погашати заборгованість, на телефонні дзвінки та повідомлення не відповідає. Станом на день подання позовної заяви залишок неповернутої суми позики становить 3677,69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 141039,41 грн. враховуючи викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] 141039,41 грн. заборгованості за договором позики, 3389,43 грн. інфляційних втрат, 47530,28 грн., а також судові витрати. 18 червня 2024 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Сопруна В. В. про відшкодування судових витрат позивача на правничу допомогу в сумі 20000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Сопрун В. В. у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановлений законом спосіб, причин неявки у судове засідання не повідомив, відзиву суду не подав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з відповіді № 474104 від 01 березня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслані [PERSON] судові повістки на 27 березня 2024 року, 25 квітня 2024 року, 23 травня 2024 року та 19 червня 2024 року, 21 липня 2022 року, 04 листопада 2022 та на 30 листопада 2022 року повернулися до суду без вручення, з повідомленням про причини повернення: адресат відсутній за вказаною адресою. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду, про що суд виніс відповідну ухвалу 19 червня 2024 року. Вислухавши доводи представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.ч.\~1-5\~ст.\~203\~ЦК України\~зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності. Волевиявлення\~учасника правочину\~має бути\~вільним і\~відповідати його\~внутрішній волі. Правочин\~має вчинятися\~у формі,\~встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За вимогами ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За вимогами ч. 1 ст. \~526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За вимогами ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується повернути\~позикодавцеві таку\~ж суму\~грошових коштів\~(суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За вимогами ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25 вересня 2022 року був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю. Б., за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] , а [PERSON] прийняв у власність 192\~305,60 грн., що еквівалентно 5260доларів США за курсом НБУ станом на 25 вересня 2022 року на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а [PERSON] зобов`язався повернути позику на умовах, визначених цим договором. Якщо на день повернення суми позики, її частини, курс продажу НБУ долара за гривню, збільшиться, то сума позики у гривні, яка підлягає сплаті визначається з урахуванням зміни зазначеного курсу. Строк дії договору становить шість місяців з 25 вересня 2022 року та діє до 25 березня 2023 року. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору. Вказані умови підтверджуються змістом договору, копія якого додана до матеріалів справи. [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] 30 листопада 2022 року 20060 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 548,68 доларів США; 04 травня 2023 року було перераховано 18900 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 516,95 доларів США; 20 червня 2023 року було перераховано 18890 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 516,68 доларів США, що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними інструкціями та виписками з офіційного сайту НБУ про курси валют. Сам [PERSON] жодних доказів на підтвердження повернення позики в повному обсязі суду не подав, проти доводів позивача ніяких заперечень не подав. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач погасив заборгованість з позики перед позивачем в сумі 1582,31 доларів США. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1). У ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 3 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Частинами 1, 3 статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приписами ч. 2 ст.\~43\~ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно приписів ст. 12, ч.ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Отже, відповідач повинен спростувати належними доказами твердження позивачки, проте жодних заперечень проти позову відповідач суду не подав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає стягнення з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 141039 грн. 41 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.\~1\~ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За вимогами ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За умовами\~ч.\~ч.\~1,\~3\~ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. \~ \~ \~ Згідно\~вимог ст.\~624\~ЦК України\~якщо за\~порушення зобов`язання\~встановлено неустойку,\~то вона\~підлягає стягненню\~у повному\~розмірі,\~незалежно від\~відшкодування збитків.\~Договором може\~бути встановлено\~обов`язок\~відшкодувати збитки\~лише в\~тій частині,\~в якій\~вони не\~покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Відповідно до\~вимог ст.\~625\~ЦК України боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено у п. 6.1 договору позики, укладеному між позивачем та відповідачем, якщо [PERSON] своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити [PERSON] суму боргу, а також пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого грошового зобов`язання за кожен календарний день прострочення, починаючи з першого дня з дати виникнення простроченої заборгованості по дату погашення простроченої заборгованості, включаючи дату прострочення, що підтверджується змістом договору, копія якого додана до матеріалів справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає стягнення з відповідача 3389,43 грн. інфляційних витрат відповідно до наданого розрахунку та 47530,28 грн. пені відповідно до наданого розрахунку. 18 червня 2024 року до суду надійшла письмова заява представника позивача адвоката Сопруна В. В. про відшкодування судових витрат позивача на професійну правничу допомогу з додатками. Згідно ст. 133 Цивільного процесуального\~Кодексу України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно зі ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (Постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 552/2145/16-ц). Встановлено, що 12 лютого 2024 року між адвокатом Сопруном В. В. та [PERSON] був укладений договір про надання правничої допомоги № 654/5 (далі - Договір), за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу (правову, юридичну) допомогу [PERSON] в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, [PERSON] зобов`язаний оплатити послуги у порядку та строки обумовлені сторонами. Пунктом 3.1 цього Договору встановлено, що за правничу допомогу, передбачену цим Договором, [PERSON] сплачує адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди (гонорару) становить 20000 грн. 14 червня 2024 року сторони склали акт передачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт), згідно якого в період з 12 лютого 2024 року по 14 червня 2024 року адвокат надав [PERSON] послуги, які полягали у попередньому вивченні матеріалів, формування позиції, консультування, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, та вивчення судової практики, підготовка та подання позовної заяви. Вартість виконаних робіт становить 20000 грн. Крім того, до даної заяви долучено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на виконання умов Договору № 654/5 від 12 лютого 2024 року. [PERSON] сплатив адвокату Сопруну В. В. 20000 грн. за надану правничу допомогу у даній справі, на підтвердження чого надано копії двох платіжних інструкцій із зазначенням платежу гонорар за правничу допомогу з сумами по 10000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу на суму 20000 грн. є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Отже, з [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн. Враховуючи викладене, також слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з суми сплаченого позивачем при подачі позовної заяви судового збору у розмірі 1919 грн. 59 коп.

Outcome: approved