Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок. Позивач посилається на те, що у 1980 році ним було побудовано житловий будинок розташований по [ADDRESS] . 09 липня 1982 року по даний час за вказаною адресою зареєстровано його місце проживання та членів його родини. У зв`язку із закінченням будівельних робіт, 20.05.1982 року на ім`я позивача було видано технічний паспорт на житловий будинок. Рішенням виконкому Магдалииівської селищної ради № 291 від 23.12.1983 року затверджено Акт вводу в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та закріплено право особистої власності. Більше 41 року, тобто з 09 липня 1982 року до цього часу позивач постійно проживає в житловому будинку по [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги та земельний податок. Оскільки позивач побудував житловий будинок і продовжує відкрито, безперервно володіти домоволодінням більше ніж десять років, вважає, що має право на набуття права власності на це майно за рішенням суду. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Житловий будинок по [ADDRESS] побудований у 1980 році, що підтверджується записами в технічному паспорті від 20.02.2024 року (а. с. 10-15). У зв`язку із закінченням будівельних робіт, 20.05.1982 року на ім`я позивача було видано технічний паспорт на житловий будинок (а. с. 6-9). З 09 липня 1982 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання позивача (а. с. 4). Рішенням виконкому Магдалииівської селищної ради № 291 від 23.12.1983 року затверджено Акт вводу в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та закріплено право особистої власності (а. с. 16-17). Відповідно до ст.\~328\~ЦК\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст.\~344\~ЦК\~України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як зазначено в п. п. 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344\~ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю,\~має\~право\~звернутися\~до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Суд встановив, що позивач, зокрема з 1982 року постійно проживає у вказаному будинку, що також не заперечується відповідачем. Таким чином, суд встановив, що позивач більше ніж 10 років, а точніше, з 1982 року по теперішній час відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаним будинком; даний будинок не знаходиться у власності іншої особи, позивач є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на будинок за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Outcome: approved