Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом відповідача про стягнення заборгованості за договором № 78554681 в розмірі 19500,00 грн., за кредитним договором №31252-01/2023 у розмірі 19500,00 а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 18 січня 2023р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем було укладено Договір Позики № 78554681. 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстр боржників. Відповідно до Реєстру боржників №8 від 26.07.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача у сумі 19500,00 грн., з яких:\~-5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу: -14500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками: -0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. 24 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем укладено кредитний договір №31252-01/2023. 30.08.2023 між ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 30082023/1, у відповідності до умов якого ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстр боржників. Відповідно до Реєстру боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача у сумі 19500,00 грн., з яких:\~-5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу: -14500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками: -0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Відзиву не надходило. Суд провів розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку. За змістом ч.1 ст.4ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в\~статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14\~цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Відповідно до змісту\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами\~ЦК України. За правилом\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 3 та 4 ч. 1 ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно із частиною першою\~статті 612ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно п.1 ч. 1\~ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняться у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1\~ст.513 ЦК України) Відповідно до вимог\~ст.514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач стверджує, що на підставі укладених договорів позики та кредитного договору відповідачу було надано кредит. Оскільки відповідач кошти не повернув, то у нього наявна заборгованість перед позивачем. Як вбачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунку відповідачем порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Однак, суд критично оцінює в частині допустимості доказу наданий позивачем розрахунок заборгованості, долучений до матеріалів справи, оскільки вказаний розрахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ» в тому вигляді, якому він долучений до позову не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що підтверджує факт отримання грошових коштів у позику. Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором також не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу у справі. Жодних банківських виписок матеріали справи не містять. Згідно\~ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1\~ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Частинами 3 та 6\~ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~встановлено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів; керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку. Враховуючи п.2.1.1. «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», затвердженого\~постановою Національного банку від 30.12.1998 року №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи, як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). Відповідно до п.5.6 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, витяги з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджений належними доказами, оскільки, через відсутність у справі первинних документів бухгалтерського обліку за одночасної наявності заперечень з боку відповідача, суду не було доведено факт отримання ним грошових коштів у позику. Отже, позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення довогорів було видано кредит саме в сумі заявлених позовних вимог. Визначення даної суми в кредитному договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договору. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач отримав кредит за договором та наявність заборгованості за наданим кредитом, матеріали справи не містять. В матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданих відповідачу кредитних коштів та розмір його заборгованості перед позивачем за вказаним кредитним договором. Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки будь - яких доказів отримання відповідачем грошових коштів позивач не надав, відтак факту укладення між сторонами кредитного договору та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості позивачем не доведено. У силу положень ч. 4 ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року, у справі 161/16891/15-ц з посиланням на ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~підтвердив, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №553/1325/14-ц, у якій суд зазначає: «відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач у порушення вимог частини першої\~статті 60 ЦПК України 2004 року\~не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність) наявність вказаної у розрахунках заборгованості у відповідача перед банком». Таким чином, за наявним розрахунком позивача без первинних документів неможливо перевірити зазначену позивачем суму заборгованості, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. Правова позиція щодо необхідності дослідження саме первинних документів в справах про стягнення кредитної заборгованості також знаходить відображення у постанові Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже, суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Згідно ч. 5 ст.177ЦПК\~України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1, 5 та 6ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed