Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

В травні 2024 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернулася представник адвокат Милаш Г.А. з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, з тих підстав, що 16 травня 2023 року [PERSON] (в дівочесті Грицай) уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований Городищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 91, який на сьогоднішній день не розірваний. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком записаний [PERSON] . З тих пір, як народився менший син [PERSON] , відносини між ними, як чоловіка та дружини, погіршилися, відповідач перестав належним чином фінансово допомагати. Проживають всі разом за однією адресою, проте чоловік зявляється в дома лише пізніми вечорами і діти фактично знаходяться на її утриманні. Позивач не працююча, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Домовленостей з відповідачем з приводу сплати аліментів на дітей не має. Саме тому, для захисту прав дітей вимушена звернутися до суду і вирішити питання щодо сплати аліментів офіційно. Відповідач [PERSON] має змогу та зобовязаний платити аліменти, оскільки він отримує офіційну заробітну плату, працює в ТОВ "Науково-виробнича фірма "УРОЖАЙ" та фізично здоровий. Просила суд, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітей повноліття, та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 23.05.2024 в справі відкрито спрощене позовного провадження, судовий розгляду позову призначено на 08:30 год. 18.06.2024 року з повідомленням сторін. Сторони (позивач, її представник та відповідач) в судове засідання не з`явилися, повідомленні належно. До суду надійшли заяви про слухання справи без їх участі. Позивач, представник позивача позовні вимоги підтримують та просили їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог про стягнення аліментів в повному обсязі не заперечує. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, за відсутності підстав до відкладення судового засідання, перевіривши матеріали справи, з урахуванням думки сторін, що висловлена письмово у заявах до суду, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 01 від 02.01.2024 року, Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (актовий запис від 09.10.2019 року № 121, Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ), які згідно Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 4681, проживають за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між батьками малолітній дітей, позивачем [PERSON] (мати) та відповідачем [PERSON] (батько), що зареєстрований 16 травня 2023 року, не розірвано. Подружжя перебуває в шлюбі та проживають разом. Із змісту позову вбачається, що батько дітей проживаючи разом, в сім`ї, фінансово не утримує ні дітей, ні дружину, і це не заперечується відповідачем [PERSON] , тому він зобов`язаний приймати участь в їх матеріальному забезпеченні. Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, за відсутності будь - якого застереження, обставини визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважаються встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Згідно частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положенням частини 1 статті 182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] є правцюючим в ТОВ "Науково-виробнича фірма "УРОЖАЙ", водієм автотранспортних засобів, та згідно довідки про доходи від 23.04.2024 року, отримує заробітну плату. Позов визнав. Стан здоров`я і матеріальне становище відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання дітей, оскільки доказів протилежного суду надано не було. Та, суд приймає визнання позову відповідачем у справі. Ураховуючи вищевикладене, суд визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, виходить з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітніх дітей в заявленому позивачем розмірі, а саме, 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітей повноліття. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на утримання дитини необхідно стягувати з дня пред`явлення позову. Згідно статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 50%, у сумі 605,60 грн., (у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - ч. 1 ст. 142 ЦПК України), оскільки відповідач позов визнав, а позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі наведеного,

Outcome: approved