Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , зменшуючи свої позовні вимоги, просить припинити громадянці російської федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 7420684000:01:000:3650, площею 0,2267 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, розташовану у [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.10.2013 за номером 2769795 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 6517258 від 08.10.2013), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [PERSON] , [INFO] , мала у своїй власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення у [ADDRESS] , для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,2358 га. [PERSON] померла [INFO] , після її смерті право власності на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером 7420684000:01:000:3650 набула [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВТМ № 340635, виданого 08.10.2013 приватним нотаріусом Бобровицького районного нотаріального округу Винниченко А. М., за реєстраційним номером 761. Згідно витягу з Державного земельного кадастру щодо об`єкта нерухомого майна (земельної ділянки з кадастровим номером 7420684000:01:000:3650), та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вказана земельна ділянка загалом, площею 0,2358 га, є ділянкою з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства; категорія земель сільськогосподарського призначення. У подальшому було встановлено, що [PERSON] є громадянкою російської федерації. Таким чином, громадянка російської федерації [PERSON] у жовтні 2013 року набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Бобровицької ОТГ Ніжинського району Чернігівської області, однак, не виконала покладений на неї у зв`язку з цим обов`язок, а саме: добровільно не відчужила земельну ділянку упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 08.10.2014 року), тому вказана земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Однак, згідно кадастрового плану, який міститься у наданій ГУ ДГК у Чернігівській області Технічній документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки (з кадастровим номером 7420684000:01:000:3650 площею 0,2358 га, для ведення особистого підсобного господарства, за адресою: [ADDRESS] ) в натурі (на місцевості), дані якої перевірено та внесено до Державного земельного кадастру, згідно експлікації земельних угідь, на вказаній земельній ділянці під житловою забудовою (КЖ) зайнята площа 0,0091 га, тому вказана площа не підлягає конфіскації. Таким чином, оскільки [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, частина земельної ділянки з кадастровим номером 7420684000:01:000:3650, площею 0,2267 га (0,2358 - 0,0091), підлягає конфіскації за рішенням суду. Представник Ніжинської окружної прокуратури та представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з`явилися, однак від них на адресу суду надійшли заяви, в яких вони просять проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та не заперечують щодо можливості ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце проведення судового засідання у справі повідомлялася через оголошення, розміщеному на офіційному веб-сайті судової влади України, тобто не пізніше ніж за десять днів до судового засідання, що відповідає приписам ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив суду не подала, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в її відсутність до суду не надійшло. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вказано в п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Частина третя цієї статті визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Так, листом від 22.02.2023 року Ніжинська окружна прокуратура у порядку абзацу 4 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомила ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді щодо звернення до суду з позовом про конфіскацію не відчуженої земельної ділянки громадянкою рф [PERSON] у встановлений законом строк. Одночасно просили вжити заходів, спрямованих на усунення зазначених порушень та повідомити причини та позицію з цього приводу. Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 24 лютого 2023 року №10-25-0.6-979/2-23, повідомлено, що Головне управління немає можливості самостійно вжити відповідних заходів, направлених на реальний захист та поновлення інтересів держави, а саме звернення до суду з метою конфіскації у власність держави земельної ділянки приватної форми власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 7420684000:01:000:3650 у зв`язку з відсутністю фінансування. Встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки із кадастровим номером: 7420684000:01:000:3650 являється [PERSON] , громадянка російської федерації (РНОКПП [NUMBER] )(а.с.20-21). [PERSON] є громадянкою рф, що підтверджується листом управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, де зазначені її дані (податковий номер 2410763945, паспорт для виїзду за кордон Р [NUMBER] виданий 21.01.2013 ФМС 78005 російської федерації, країна громадянства: російська федерація). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину про право на спадщину за законом від 08.10.2013 року, [PERSON] отримала у спадок земельну ділянку з кадастровим номером 7420684000:01:000:3650 площею 0,2358 га з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.26-30), що підтверджується також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №324237942 (а.с.20-21). Згідно довідки № 03-16/1276 від 17.04.2024 року в якій зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 7420684000:01:000:3650, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться в приватній власності [PERSON] має цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, загальною площею 0,2358 га. на зазначеній земельній ділянці за даними кадастрового плану з Технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), дані якої перевірено та внесено до Державного земельного кадастру Державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Бобровицькому районі Чернігівської області Коломієць Н.В. 18.09.2013 року, згідно експлікації земельних угідь житловою забудовою (КЖ) зайнята площа 0,0091 га(а.с.127). Отже відповідачка, будучи іноземною громадянкою, 08.10.2013 року набула право власності на вказану вище земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно її не відчужила, що є підставою для припинення права власності на вказану вище земельну ділянку та її конфіскації за рішенням суду, виходячи з такого. Статтями 13, 14\~Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. 319, 321\~ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~38 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст.\~378\~ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст.\~373\~ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст.\~374\~ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Згідно п. а) ч. 1 ст.\~80\~Земельного кодексу\~України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст.\~81\~ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі:придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності;прийняття спадщини. Згідно ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до п. д ст. 140 ЗК України, підставою припинення права власності на земельну ділянку єконфіскація за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~145\~ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.\~У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Разом з тим, відповідно до п. в) ч. 1 ст.\~143\~ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Також п. 10 ч. 1 ст.\~346\~ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 5 ст.\~41\~Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.\~354\~ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Оскільки [PERSON] , будучи громадянкою іноземної держави, в порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 7420684000:01:000:3650, площею 0,2267 га, яка розташована у [ADDRESS] , добровільно не відчужила, тому слід припинити її право власності та конфіскувати вказану вище земельну ділянку. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обгрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. У відповідності до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року (з 08.10.2013 року по даний час) після набуття права власності на вказану земельну ділянку, не відчужила її, а тому її слід конфіскувати у власність держави. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача 2684 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved