Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , згідно з яким просить суд виділити позивачу в натурі у власність частку із майна, що є у спільній частковій власності, а саме: 56/100 частки житлового будинку [ADDRESS] у складі: 1) по житловому будинку позначеному на плані літерою «А' ІІ» у складі квартири [ADDRESS] виділити приміщення: І підвал площею 19,7 кв.м.; на першому поверсі: 2-1 коридор площею 17,2 кв.м.; 2-2 туалет площею 1,4 кв.м.; 2-3 ванна площею 3,1 кв.м.; 2-4 жила площею 26,4 кв.м.; 2-5 кухня площею 12,6 кв.м.; 2-6 комора площею 2,7 кв.м.; ІІ гараж площею 20,5 кв.м.; на другому поверсі: 2-7 коридор площею 6,1 кв.м.; 2-8 туалет площею 1,0 кв.м.; 2-9 жила площею 12,1 кв.м.; 2-10 жила площею 20,5 кв.м.; 2-11 жила площею 20,2 кв.м.; 2-12 жила площею 17,4 кв.м. 2) з надвірних будівель та споруд виділити: 1/2 сарай «В»; сарай «Д»; вбиральня «Т»; 1/2 огорожа «№1». В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до рішення Рівненського міськвиконкому депутатів трудящихся №1589 від 23.08.1962 батькові позивача - [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, а саме на 56/100 частки житлового будинку, що розташований за адресою: \~ \~ \~ \~ [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Згідно з заповітом від 28.11.1989, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №2-5132, [PERSON] зробив розпорядження на випадок своєї смерті, а саме - заповів належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] - [PERSON] . 24 липня 1999 року позивачу державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №2-1525, а саме - на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , що складається із 56/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці розміром 820 кв.м. На вказаній земельній ділянці розташований один дерев`яно-цегляний житловий будинок з надвірними будівлями: В-сарай, Д-сарай, №1-огорожа, Г- вбиральня. Житловий будинок позначений на поетажному плані літерою А-1, житловою площею 137,3 кв.м. За життя [PERSON] було розпочату процедуру ремонту належної йому частини житлового будинку, яка була завершена його сином [PERSON] , що підтверджується актом державного прийняття в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 15.05.1995. В подальшому [PERSON] був поданий позов про визначення порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Рівненського міського суду від 18.05.2004 по справі №2-829/2004 позов було задоволено та визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , згідно з планом судово-технічної експертизи від 05.01.2004, відповідно до якого виділити в користування позивачу [PERSON] частину земельної ділянки, площею 444 м.кв., що становить 56/100 від загальної площі земельної ділянки, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити частину земельної ділянки, площею 348 кв.м., що становить 44/100 від загальної площі земельної ділянки. На підставі даного рішення суду Рівненською міською радою було винесено рішення №1172 від 26.01.2005, згідно з яким [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,0444 га (кадастровий номер - 5610100000:01:043:0083) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №054416. З відповіді КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 09.11.2023 №4897 вбачається, що згідно з архівними матеріалами та реєстровими книгами бюро станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано: 22/100 - за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 03.03.1987; 56/100 - за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Рівненським міськкомунгоспом 30.08.1962; 22/100 - за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 02.03.1988. Однак, як встановлено Рівненським міським судом в рішенні від 18.05.2004 по справі №2-829/2004, власником 56/100 частин житлового будинку є позивач, а 44/100 частин - відповідачі. Враховуючи, що частка житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] на даний час не виділена в натурі це створює для нього ряд незручностей, зокрема в частині розпорядження належним йому майном. Укладення нотаріального договору щодо виділу частку є неможливим, так як місцеперебування відповідачів на даний час є невідомим та будь-яких контактів з ними немає. Ухвалою суду від 15.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 07 лютого 2024 року від представника відповідачки Кашевко надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просить відмовити через його необґрунтованість. 26 квітня 2024 року від представника відповідачки [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] та [PERSON] про припинення частки у спільній частковій власності та виділ частки в натурі. В обгрунтування зустрічної позовної заяви вказує, що фактично [PERSON] та [PERSON] використовують житловий будинок, літера А-1 за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого становить 54.3 кв.м., частка [PERSON] в загальному домоволодінні становить 22/100, як і частка [PERSON] . [PERSON] вже понад двадцять років не проживає на території України, не дбає про власне майно, не оплачує необхідні платежі, пов`язані з його утриманням, а також не проявляє жодного інтересу до згаданого майна. Вказані обставини унеможливлюють нормальне використання майна [PERSON] , проведення реконструкції будинку, отримання земельної ділянки в користування чи у власність, з метою обслуговування будинку, що можливе, виключно, за згодою співвласників. Оскільки: 1) частка [PERSON] є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) житловий будинок, літера А-1 за адресою [ADDRESS] є неподільною річчю, 3) спільне використання майна (будинку) є неможливим, адже відповідач не є членом сім`ї; 4) припинення права власності на частку [PERSON] не завдасть істотної шкоди останній. Тобто, існують усі законодавчо визначені підстави для припинення частки [PERSON] (22/100) у домоволодінні. Після припинення частки [PERSON] частка [PERSON] становитиме 44/100. [PERSON] погоджується внести на депозитний рахунок суду вартість частки [PERSON] . Згідно з висновком експерта [PERSON] № 231017/1_ЮШ від 19.10.2023 (доданого до позовної заяви позивача за первісним позовом) - вартість 1 кв.м. домоволодіння за адресою: [ADDRESS] становить - 3 035,00 грн. Відтак, сума, що підлягає внесенню на депозитний рахунок суду складає: 3 035,00 грн (вартість 1 кв.м.) х 54,Зм.кв. [ADDRESS] , яка припадає на частку [PERSON] ) = 82 400,25 грн. Згідно з висновком експерта [PERSON] № 231017/1_ЮШ від 19.10.2023, з технічної точки зору виділ частки 56/100 [PERSON] є можливим, а саме - у складі квартири [ADDRESS] . Отже, вказаним висновком експерта фактично визначено варіанти виділу (поділу) домоволодіння у співвідношенні до часток співвласників 56/100 і 44/100 та конкретизовано приміщення, які відходять до власників після відповідного виділу (поділу). Після виділу позивачу за первісним позовом в натурі належної йому частки 56/100, частка 44/100 складатиметься з наступного майна: будинок позначений на плані літерою А-1 у складі квартири [ADDRESS] з наступними приміщеннями: кухня площею 10,9 кв.м., кімната жила площею 15,3 кв.м., кімната жила площею 14,3 кв.м., кімната жила площею 11,1 кв.м., тамбур 2,7 кв. м., 1/2 сарая позначеному на плані літерою В, 1/2 огорожі № 1. Тому, позивачка за зустрічним позовом просить припинити право власності [PERSON] в розмірі частки 22/100 у праві спільної часткової власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] право власності на 22/100 вказаного домоволодіння, а також виділити [PERSON] в натурі частку 44/100 у праві спільної часткової власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] право власності на будинок, площею 54,3 кв.м позначений на плані літерою А-1 у складі квартири [ADDRESS] з наступними приміщеннями: кухня площею 10,9 кв.м., кімната жила, площею 15,3 кв.м.; кімната жила площею 14,3 кв.м.; кімната жила площею 11,1 кв.м.; тамбур 2,7 кв. м.; 1/2 сарая позначеному на плані літерою В; 1/2 огорожі № 1, в окремий об`єкт нерухомого майна. Ухвалою суду від 30.04.2024 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про припинення частки у спільній частковій власності та виділ частки в натурі прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки в спільній частковій власності. Ухвалою суду від 21.05.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, її представником подано клопотання про розгляд справи без їхньої участі, просить задовольнити вимоги зустрічного позову та вказав, що не заперечує проти задоволення первісного позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Дослідивши матеріли справи та врахувавши обставини у справі, встановив таке. Відповідно до рішення Рівненського міськвиконкому депутатів трудящихся №1589 від 23.08.1962 батькові позивача - [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, а саме на 56/100 частки житлового будинку, що розташований за адресою: \~ \~ \~ \~ [ADDRESS] . Згідно заповіту від 28.11.1989, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №2-5132, [PERSON] зробив розпорядження на випадок своєї смерті, а саме - заповів належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] - [PERSON] . Судом встановлено, що 24 липня 1999 року позивачу державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №2-1525, а саме - на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , що складається із 56/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці розміром 820 кв.м. За життя [PERSON] було розпочату процедуру ремонту належної йому частини житлового будинку, яка була завершена його сином [PERSON] , що підтверджується актом державного прийняття в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 15.05.1995. Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 18.05.2004 по справі №2-829/2004 позов [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою було задоволено та визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , згідно з планом судово-технічної експертизи від 05.01.2004, відповідно до якого виділити в користування позивачу [PERSON] частину земельної ділянки, площею 444 м.кв., що становить 56/100 від загальної площі земельної ділянки, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити частину земельної ділянки, площею 348 кв.м., що становить 44/100 від загальної площі земельної ділянки. На підставі рішення Рівненського міського суду від 18.05.2004 по справі №2-829/2004 Рівненською міською радою було винесено рішення №1172 від 26.01.2005, згідно з яким [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,0444 га (кадастровий номер - 5610100000:01:043:0083) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №054416. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.05.2004 у справі №2-829/2004 встановлено, що позивачу [PERSON] належить 56/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а відповідачам [PERSON] та [PERSON] - по 22/100 кожній. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Аналогічна за змістом норма міститься у статті 321 ЦК України. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частин першої та другої статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Частиною третьою статті 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно,і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18.06.2007, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. У правовій позиції висловленій у постанові ВСУ у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 зазначено, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Тобто, для вирішення питання про виділ в натурі частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності, основним є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки. Позивач просить виділити в натурі йому у власність відповідну частину будинковолодіння відповідно до варіанту поділу, згідно з висновком експерта [PERSON] № 231017/1_ЮШ від 19.10.2023, де 56/100 частки житлового будинку [ADDRESS] у складі: по житловому будинку позначеному на плані літерою «А' ІІ» у складі квартири [ADDRESS] виділити приміщення: І підвал площею 19,7 кв.м.; на першому поверсі: 2-1 коридор площею 17,2 кв.м.; 2-2 туалет площею 1,4 кв.м.; 2-3 ванна площею 3,1 кв.м.; 2-4 жила площею 26,4 кв.м.; 2-5 кухня площею 12,6 кв.м.; 2-6 комора площею 2,7 кв.м.; ІІ гараж площею 20,5 кв.м.; на другому поверсі: 2-7 коридор площею 6,1 кв.м.; 2-8 туалет площею 1,0 кв.м.; 2-9 жила площею 12,1 кв.м.; 2-10 жила площею 20,5 кв.м.; 2-11 жила площею 20,2 кв.м.; 2-12 жила площею 17,4 кв.м.; з надвірних будівель та споруд виділити: 1/2 сарай «В»; сарай «Д»; вбиральня «Т»; 1/2 огорожа «№1». Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що виходячи з планування і розмірів приміщень, виділ частки позивача [PERSON] можливий відповідно до висновку експерта [PERSON] № 231017/1_ЮШ від 19.10.2023. При цьому суд звертає увагу, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2023 у справі №1258/2735/20. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки в спільній частковій власності підлягає до задоволення. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про припинення частки у спільній частковій власності та виділ частки в натурі суд зазначає таке. Судом встановлено, що частка [PERSON] та [PERSON] в домоволодінні за адресою:\~ [ADDRESS] , становить по 22/100 у кожної. [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду вартість частки [PERSON] в розмірі 82 400, 25 грн. [PERSON] вже понад двадцять років не дбає про власне майно, не оплачує необхідні платежі, пов?язані з його утриманням, а також не проявляє жодного інтересу до згаданого майна. Доказів зворотнього суду не подано. Вказані обставини унеможливлюють нормальне використання майна [PERSON] , проведення реконструкції будинку, отримання земельної ділянки в користування чи у власність, з метою обслуговування будинку, що можливе, виключно, за згодою співвласників. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об?єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі статтею 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї. При вирішенні позову, пред?явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об?єкта, який є спільним майном. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження №12-180г18), у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №344/120/16-ц (провадження №61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81ц11, від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-1943цс 16. Правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об?єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи те, що частка [PERSON] є незначною і не може бути виділена в натурі, житловий будинок, літера А-1 за адресою [ADDRESS] є неподільною річчю, спільне використання майна (будинку) є неможливим, адже відповідач не є членом сім?ї; припинення права власності на частку [PERSON] не завдасть істотної шкоди останній. Тобто, існують усі законодавчо визначені підстави для припинення частки [PERSON] (22/100) у домоволодінні. Після припинення частки [PERSON] частка [PERSON] становитиме 44/100. Згідно висновку експерта [PERSON] №231017/1 ЮШ від 19.10.2023 року, з технічної точки зору виділ частки 56/100 [PERSON] є можливим, а саме у складі квартири [ADDRESS] . Отже, вказаним висновком експерта фактично визначено варіанти виділу (поділу) домоволодіння у співвідношенні до часток співвласників 56/100 і 44/100 та конкретизовано приміщення, які відходять до власників після відповідного виділу (поділу). Після виділу позивачу за первісним позовом в натурі належної йому частки 56/100, частка 44/100 складатиметься з наступного майна: будинок позначений на плані літерою А-1 у складі квартири [ADDRESS] з наступними приміщеннями: кухня площею 10,9 кв.м., кімната жила площею 15,3 кв.м., кімната жила площею 14,3 кв.м., кімната жила площею 11,1 кв.м., тамбур 2,7 кв. м., 1/2 сарая позначеному на плані літерою В, 1/2 огорожі №1. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. За змістом статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно із частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі №583/2924/20 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] за зустрічним позовом є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved