Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

25 жовтня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 22 грудня 2004 року [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] у власність частину домоволодіння з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що складає підвал у цокольному приміщенні I 11,6 кв. м, II 41,7 кв. м, III 16,9 кв. м, IV 8,7 кв. м, V- 1,7 кв. м, на першому поверсі 1/2 тамбура I 1,9 кв. м, 1/2 сходів 1а 5,1 кв. м.; на другому поверсі тамбур I 3,8 кв. м, сходи II 5,4 кв. м, коридор 1-7 9,3 кв. м, житлова 1- 8 16,9 кв. м, 1-9 25 кв. м, 1-10 16,9 кв. м, 1-11 8,6 кв. м; загальною площею 180,4 кв.м, житловою 67,5 кв. м, балкон, що знаходяться в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини домоволодіння, посвідченим державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 6-3367. 25 листопада 2005 року [PERSON] подарувала позивачу [PERSON] другу частину цього ж домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з житлового цегляного будинку житловою площею 109,7 кв.м, загальною площею 259,6 кв.м, зазначеного в плані літерою «А», огорожі, зазначеної в плані цифрами 1,2, літньої кухні-сараю, зазначеного в плані літерою «Б». Відчужено у будинку, зазначеному літерою «А», на першому поверсі 1/2 тамбура І пл. 1,9 кв. м, 1/2 сходів 1а пл. 5,0 кв. м, коридор 1-1 пл. 4,9 кв. м, кухню 1-2 пл. 16,9 кв. м, житлову 1-3 пл. 25,0 кв. м, житлову 1-4 пл. 17,2 кв. м, ванну 1-5 пл. 5,5 кв. м, вбиральню 1-6 пл. 2,8 кв. м; загальною площею - 79,2 кв. м, житловою площею 42,2 кв. м, балкон, 1/2 огорожі №1, № 2, літера «Б» літня кухня-сарай, що підтверджується договором дарування частини домоволодіння, посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №4513. Право власності на зазначену частину домоволодіння зареєстроване в Державному реєстрі за реєстраційним номером 9186201, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. При цьому горище у даному будинку нікому не було подароване, тому залишилось у спільному користуванні обох співвласників даного будинку. Тобто до горища повинен бути доступ обох співвласників. Однак відповідач [PERSON] самовільно встановив двері на сходах другого поверху, які ведуть на горище, поставив замок на двері та став закривати двері на замок, обмеживши таким чином доступ до горища [PERSON] . При цьому на горищі розміщена вся комунікаційна мережа, призначена для обслуговування будинку: теплопровідні труби, витяжка, димарі та інші прилади, а також особисті речі позивача. Позивач вважає, що дана ситуація є надзвичайно небезпечною, оскільки можуть виникнути непередбачувані обставини з теплопровідними трубами чи у випадку пожежі, пошкодження комунікаційної мережі. На неодноразові усні звернення позивача до відповідача надати доступ до горища, добровільно усунути перешкоди шляхом надання позивачу ключа від встановлених дверей на сходовій клітці, що ведуть на горище, відповідач категорично відмовляється. Таким чином, відповідач [PERSON] неправомірно перекрив доступ до частини будинку, яка є спільною власністю, чим порушує право позивача на користування горищем, яке є приміщенням загального користування. У зв`язку з вищезазначеним, після численної кількості конфліктів між позивачем та відповідачем з цього приводу, позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав. За таких обставин позивач просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні горищем житлового будинку [ADDRESS] та надати доступ [PERSON] до горища у даному будинку шляхом демонтажу самовільно встановлених відповідачем дверей на сходовій клітці другого поверху будинку (а.с. 1-4). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.32). Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 33-34). Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 65-66). Позивач у судове засідання не з`явився, проте представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечив (а.с. 80). Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився у судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини своєї неявки, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 19 червня 2024 року прийнята відповідна ухвала (а.с. 82).\~ Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 лютого 1985 року виданий технічний паспорт на житловий будинок (домоволодіння) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-21). 22 грудня 2004 року був укладений договір дарування частини домоволодіння між [PERSON] , Дарувателькою, та [PERSON] , Обдаровуваним, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] безоплатно 65/100 частина домоволодіння з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що складає підвал у цокольному приміщенні I 11,6 кв. м, II 41,7 кв. м, III 16,9 кв. м, IV 8,7 кв. м, V- 1,7 кв. м, на першому поверсі 1/2 тамбура I 1,9 кв. м, 1/2 сходів 1а 5,1 кв. м.; на другому поверсі тамбур I 3,8 кв. м, сходи II 5,4 кв. м, коридор 1-7 9,3 кв. м, житлова 1- 8 16,9 кв. м, 1-9 25 кв. м, 1-10 16,9 кв. м, 1-11 8,6 кв. м; загальною площею 180,4 кв.м, житловою 67,5 кв. м, балкон, що знаходяться в [ADDRESS] , а [PERSON] прийняв в дар вищевказану частину домоволодіння. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 6-3367 (а.с. 22-23). 25 листопада 2005 року укладений договір дарування частини домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 4513, між [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , Обдаровуваним, за умовами якого Дарувальник подарувала Обдаровуваному в дар 35/100 частину [ADDRESS] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд та складається в цілому: із житлового цегляного будинку житловою площею 109,7 кв.м, загальною площею 259,6 кв.м, зазначеного в плані літерою «А», огорожі, зазначеної в плані цифрами 1,2, літньої кухні-сараю, зазначеного в плані літерою «Б». По заяві власника відчужується: в літері «А», на першому поверсі 1/2 тамбура І пл. 1,9 кв. м, 1/2 сходів 1а пл. 5,0 кв. м, коридор 1-1 пл. 4,9 кв. м, кухня 1-2 пл. 16,9 кв. м, житлова 1-3 пл. 25,0 кв. м, житлова 1-4 пл. 17,2 кв. м, ванна 1-5 пл. 5,5 кв. м, вбиральня 1-6 пл. 2,8 кв. м; загальною площею - 79,2 кв. м, житловою площею 42,2 кв. м, балкон, 1/2 огорожі №1, № 2, літера «Б» літня кухня-сарай. (а.с. 24-25). [PERSON] на праві приватної власності, розмір частки 35\\100, належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Конституцією України\~(статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина перша статті 316 Цивільного кодексу України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, що відповідає вимогам статті 319 Цивільного кодексу України. Згідно з вимогами частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до частини першої статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частина перша статті 358 Цивільного кодексу України зазначає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно частини першої статті 186 Цивільного кодексу України, \~річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Частиною другою статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. У відповідності до частини другої статті 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач та відповідач є власниками домоволодіння з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] . У даному будинку горище жодному з учасників справи не було подароване, тому залишилось у спільному користуванні обох співвласників будинку. На горищі розміщена вся комунікаційна мережа, призначена для обслуговування будинку: теплопровідні труби, витяжка, димарі та інші прилади, а також особисті речі позивача. Відповідач самовільно встановив двері на сходах другого поверху, які ведуть на горище, поставив замок на двері та став закривати двері на замок, обмеживши таким чином доступ до горища позивачу. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення непорушення прав позивача відповідачем не надано доказів. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем до суду не подано. Відповідно до вимоги частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для задоволення позовних вимог. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи те,\~що відповідачем порушуються права позивача, дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 41,\~47, 129 Конституції України, статей 316-319, 355-358, 367, 383, 386, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved