Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

Іркліївська сільська рада (орган опіки та піклування), адреса: вул. Соборності, 2, с. Іркліїв, Золотоніський район, Черкаська область, код ЄДРПОУ 04408100 (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі - відповідач) про позбавлення матері батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Іркліївської сільської ради неодноразово розглядалося питання щодо виконання батьківських обов`язків та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, на момент народження дітей відповідачка [PERSON] в шлюбі не перебувала, а тому реєстрація народження дітей відбулася на підставі ч. 1 ст. 135 СК України та дітям було надано прізвище « [PERSON] ». Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року (справа № 709/2008/19) [PERSON] був визнаний батьком малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , прізвища дітей було змінено на « [PERSON] ». Вподальшому, рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] раніше неодноразово судима; відбувала покарання у ДУ «Надержинська виправна колонія № 65» згідно вироку Маньківського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2019 року за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки їй було призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, та була звільнена з установи за відбуттям строку покарання 22 грудня 2023 року і вибула за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з відбування вищевказаного покарання, малолітні діти тривалий час перебували в різних закладах тимчасового утримання дітей і не мали можливості скористатися своїм правом виховуватись в сім`ї. 24 грудня 2023 року у телефонній розмові працівник Служби у справах дітей виконавчого комітету Іркліївської сільської ради повідомив [PERSON] про необхідність звернутися до Служби у справах дітей за місцем проживання таких дітей стосовно їх повернення та надання висновку про можливість/неможливість передачі дітей для подальшого виховання матері. Проте, після повернення із місць позбавлення волі [PERSON] не звернулася із заявою до Служби у справах дітей про повернення дітей, місце перебування останньої не відоме. В даний час малолітня дитина [PERSON] проживає у будинку сімейного типу, а малолітні діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] довлаштовані на виховання та спільне проживання у прийомну сім`ю. Рішенням органу опіки та піклування Іркліївської сільської ради № 73 від 25 березня 2024 року визнано доцільним подати на розгляд суду матеріали про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей у зв`язку із самоусуненням від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на норми сімейного законодавства, представник позивача звернулася до суду та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та стягнути із відповідачки на користь установи або особи на утриманні якої перебуватимуть діти, аліменти на їх утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 46 - 47). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 59 - 60). У судовому засіданні представник позивача Пойда О.А. позовну заяву підтримала та просила задовольнити з підстав, зазначених у ній. Суду повідомила, що у зв`язку із відбуванням покарання у виді позбавлення волі відповідачкою [PERSON] малолітніх дітей останньої було влаштовано до установ тимчасового утримання дітей, проте після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] жодним чином не цікавилася долею дітей та самоусунулась від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на адресу місця реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-сайті «Судова влада України», відзиву на позовну заяву не подала, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не направила, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказах. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача Пойди О.А. встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідачка [PERSON] являється матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, виданих повторно, серії [NUMBER] від 31 березня 2020 року (а.с. 9), серії [NUMBER] від 31 березня 2020 року (а.с. 10), серії [NUMBER] від 31 березня 2020 року (а.с. 11), серії [NUMBER] від 31 березня 2020 року (а.с. 12) відповідно. Крім цього, відповідно до рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року (справа № 709/2008/19) [PERSON] був визнаний батьком малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , прізвища дітей було змінено на « [PERSON] » (а.с. 13 - 14). Вподальшому, рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2021 року (справа № 709/842/24) [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15 - 17). Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] 19 листопада 2018 року були направлені до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» на повне державне утримання терміном на 6 місцяв, що підтверджується копією розпорядження Маньківської районної державної адміністрації № 230 від 19 листопада 2018 року (а.с. 22). Вподальшому термін перебування малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в КЗ «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» неодноразово продовжувався, що підтверджується копіями розпоряджень Іркліївської сільської ради № 69-р від 17 травня 2019 року (а.с. 24) та № 115-р від 16 серпня 2019 року (а.с. 25). Крім цього, в цей період, а саме 11 січня 2019 року відповідачку [PERSON] було попереджено про необхідність виконання батьківських обов`язків, що підтверджується відповідною довідкою-попередженням (а.с. 23). Також, 17 липня 2019 року відповідачка [PERSON] у м. Черкаси залишила свою новонароджену дитину [PERSON] гр. [PERSON] та зникла. У зв`язку з цим було складено Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 18 липня 2019 року (а.с. 26), дитину було доставлено до КНП «Черкаська міська дитяча лікарня» Черкаської міської ради та повідомлено Службу у справах дітей Іркліївської сільської ради (а.с. 27). Розпорядженням Іркліївської сільської ради № 110-р від 24 липня 2019 року новонароджену [PERSON] було направлено до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» на повне державне утримання терміном на 6 місяців (а.с. 28). Малолітня дитина [PERSON] до 27 березня 2020 року проживав разом із свою бабою [PERSON] , проте остання звернулася до Служби у справах дітей Іркліївської сільської ради із відмовою від проживання дитини з нею та встановлення опіки (а.с. 32). В цей період відповідачка [PERSON] відбувала покарання у виді позбавлення волі у ДУ «Чернігівська виправна колонія № 44» та виявила бажання у влаштуванні її дитини [PERSON] до будинку дитини при ДУ «Чернігівська виправна колонія № 44», у зв`язку із чим установою було направлено відповідний запит до Служби у справах дітей Іркліївської сільської ради (а.с. 29). Проте, КЗ «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» (установа, у якій на той час знаходилась дитина) листом № 531 від 21 травня 2020 року повідомила Службу у справах дітей Іркліївської сільської ради про недоцільність переведення малолітньої дитини [PERSON] до ДУ «Чернігівська виправна колонія № 44», оскільки мати дитини [PERSON] жодного разу не зверталась до закладу та не цікавилась життям та долею дітей (а.с. 30). Рішенням виконавчого комітету Іркліївської сільської ради № 34 від 02 червня 2020 року переведення малолітньої дитини [PERSON] до дитячого будинку ДУ «Чернігівська виправна колонія № 44» з КЗ «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» визнано недоцільним (а.с. 31). Також, рішенням виконавчого комітету Іркліївської сільської ради № 22 від 27 березня 2020 року малолітнім дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей позбавлених батьківського піклування (а.с. 33). Розпорядженням Золотоніської районної державної адміністрації № 136 від 22 червня 2021 року [PERSON] довлаштовано з 23 червня 2021 року в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] (а.с. 34). Розпорядженням Золотоніської районної державної адміністрації № 189 від 28 вересня 2021 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] довлаштовано з 30 вересня 2021 року у прийомну сім`ю [PERSON] та [PERSON] (а.с. 35 - 36). Відповідно до листа ДУ «Надержинщинська виправна колонія № 65» № 15/07/762-24 від 01 березня 2024 року [PERSON] відбувала покарання в установі та була звільнена 22 грудня 2023 року за відбуттям строку покарання і вибула за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). 12 березня 2024 року було проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Так, було встановлено, що у будинку відсутні умови для проживання чотирьох дітей, [PERSON] з 2019 року за даною адресою не з`являлась. Про даний факт було складено відповідний Акт (а.с. 20). Рішенням виконавчого комітету Іркліївської сільської ради № 73 від 25 березня 2024 року (а.с. 37) було затверджено висновок Служби у справах дітей Іркліївської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 38 - 39). Вже під час судового розгляду суду було надано заяву матері-виховательки [PERSON] та лист Служби у справах дітей Золотоніської районної державної адміністраці № 302/01-18 від 11 червня 2024 року, відповідно до змісту яких відповідачка [PERSON] , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, спілкувалася по телефону із сином [PERSON] . Після таких спілкувань дитина ставала агресивною, а спілкування з матір`ю виплавало на поведінку та психіку хлопця. Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] не зверталась до Органу опіки та піклування Іркліївської сільської ради із заявою щодо повернення дитини, бажання повернути дитину не виявляла (а.с. 69 - 70). Статті 150, 155 СК України передбачають обов`язок батьків щодо виховання, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечуються необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти (п.16). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей (п.15). Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/99995/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, тому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини (пункт 54 рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] батьківські обов`язки не виконує взагалі та самоусунулась від їх виконання, зокрема жодним чином не забезпечує належне виховання, духовний розвиток та навчання дітей, відсутнє спілкування з дітьми та остання не намагається жодними діями повернути дітей, які влаштовані в дитячий будинок та прийомну сім`ю. Зазначені фактори в сукупності суд розцінює як ухилення від виховання дітей, а тому позов підлягає до задоволення, оскільки має місце порушення законних прав та інтересів дітей. Суд вважає за необхідне зазначити, що жодних доказів, які могли б підтвердити належне виконання відповідачем батьківських обов`язків суду не було надано. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Крім того, положення ч. 1 ст. 169 СК України надають можливість матері, батькові, які позбавлені батьківських прав, поновити свої батьківські права шляхом звернення до суду із відповідним позовом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Так, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідачки на користь установи або особи на утриманні якої перебуватимуть діти, аліменти на їх утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на користь установи або особи на утриманні якої перебуватимуть діти, аліменти на їх утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі вищевикладеного стягнення аліментів слід проводити з дня подачі позову до суду, тобто з 28 березня 2024 року. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із суми судового збору у розмірі 3028,00 грн. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved