Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

В січні 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Зубко А.О. звернулася до Деснянського районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 05.11.2018 між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір позики. Сума позики 618 860,00 грн., що еквівалентно 22 000,00 доларів США відповідно до курсу доллару встановленого НБУ на дату укладення договору. Строк повернення позики до 15.12.2018 року. Також 05.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір в забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] . [PERSON] жодних грошових коштів від [PERSON] за договором позики від 05.11.2018 р. не отримував. У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м.Києва про визнання договору позики недійсним. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 28.12.2020 р. було відкрито провадження по справі, а 22.02.2022 року було призначено психологічну експертизу з використанням поліграфа. Відповідно до висновку експертів за результатами проведеної експертизи [PERSON] не отримував від [PERSON] взагалі будь-яких коштів. Станом на день подання цього позову розгляд даної справи у Святошинському районному суді м.Києва ще триває. Достеменно знаючи про наявність судового процессу щодо оскарження договору позики, 14.05.2021 відповідач здійснила задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на майно, передане в іпотеку, а саме зареєструвавши за собою право власності на квартиру [ADDRESS] . Будучи достеменно обізнаною про триваючий судовий процесс щодо оскарження договору позики, [PERSON] 21.12.2023 року уклала договір дарування квартири з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Приятельчук В.А., за реєстровим №2367. 27.12.2023 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Приятельчук В.А. за реєстровим №2367, на підставі якого власником квартири [ADDRESS] стала [PERSON] . Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] незаконно набула право власності на спірну квартиру з огляду на наступне. По перше, відомості, які містяться в реєстрі суперечать відомостям в документах, які були подані для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно [PERSON] . По друге, позивач не отримував письмової вимоги про усунення порушення. По третє, не було проведено оцінки іпотечного майна. Враховуючи вищевикладене, позивач просить витребувати із чужого незаконного володіння квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом із позовною заявою представником позивача було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] до розгляду справи по суті, а також клопотання про витребування доказів по справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2024 року справу передано головуючому-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.01.2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу терміну для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 29.01.2024 року у задоволенні заяви [PERSON] поданої до суду адвокатом Зубко А.О. про забезпечення позову - відмовлено. 31.01.2024 на адресу суду на виконання вимог ухвали суду від 26.01.2024 надійшла нова редакція позовної заяви, в якій позовні вимоги пред`явлено до [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] залучено до справи у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 01.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 20.02.2024 на адресу суду від представника позивача - адвоката Зубко А.О. повторно надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.02.2024 заяву [PERSON] подану його представником - адвокатом Зубко А.О. про забезпечення позову у цій справі - задоволено та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , до набранням рішенням у цій справі законної сили. 20.02.2024 на адресу суду від представника позивача - адвоката Зубко А.О. надійшла заява про заміну відповідача по справі та залучення третьої особи, а саме просила замінити первісного відповідача - [PERSON] , належним відповідачем- [PERSON] . Залучити [PERSON] в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 21.02.2024 на адресу суду від третьої особи - [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі в яких вважає позовну заяву безпідставною, необгрунтованою, а позовні вимоги такими, що суперечать дійсним обставинам справи та повністю заперечує протии позовних вимог, у задоволенні позову просить відмовити. 01.03.2024 через засоби поштового зв`язку «Укрпошта» від відповідача по справі - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю позову. 01.03.2024 від третьої особи - [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 01.03.2024 на адресу суду через засоби поштового зв`язку «Укрпошта» надійшли пояснення від третьої особи - [PERSON] в яких вважає позовну заяву безпідставною, необгрунтованою, а позовні вимоги такими, що суперечать дійсним обставинам справи та повністю заперечує проти позовних вимог, у задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою суду від 04.03.2024 року що занесена до протоколу судового засідання клопотання представника позивача задоволено та змінено первісного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] , а [PERSON] залучено до участі в справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, також витребувано по справі докази. 08.04.2024 від представника позивача [PERSON] - адвоката Зубко А.О. надійшла остання редакція позовної заяви з позовними вимогами до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 09.04.2024 року витребувано по справі докази. 26.04.2024 на адресу суду надійшли витребувані по справі докази. Ухвалою суду від 13.05.2024 що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. 28.05.2024 через підсистему «Електронний суд» від третьої особи - [PERSON] надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 29.05.2024 року клопотання третьої особи - [PERSON] про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.06.2024 року клопотання представника позивача - адвоката Зубко А.О. про зупинення провадження у справі - залишено без задоволення. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Третя особа та предствник відповідача та третьої особи - [PERSON] у судовому засідання просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, вислухавши думку представника позивача, третьої особи та предствника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Так, відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Тобто, виступаючи гарантом реалізації законних прав, держава тим самим забезпечує одночасно і виконання громадянами обов`язків, покладених на них державою, а також власними договірними та іншими зобов`язаннями. Судом встановлено, що 21.12.2023 року на підставі Договору дарування квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. 21.12.2023 р. та зареєстрованого в реєстрі за №2367, [PERSON] подарувала своїй сестрі [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 27 грудня 2023 року на підставі Договору дарування квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. 27.12.2023 р. та зареєстрованого в реєстрі за №2401, [PERSON] , подарувала квартиру [ADDRESS] своїй матері - [PERSON] , 05.02.2024 на підставі Договору дарування квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. 05.02.2024 р. та зареєстрованого в реєстрі за №341, [PERSON] , подарувала - [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав№364567469 від 05.02.2024 право власності за квартирою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Окрім того, судом встановлено, що 05.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики. Відповідно до п.1.1. Договору позики, [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі, визначеному у п.2.1. цього Договору, а [PERSON] зобов`язався повернути позику у визначений цим Договором строк. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань по поверненню [PERSON] позики, одночасно з Договором позики, був укладений Іпотечний договір, посвідчений 05 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О. та зареєстрований за №2568. За умовами Іпотечного договору [PERSON] передав [PERSON] в іпотеку квартиру за [ADDRESS] . П.2.1. Договору позики передбачено, що розмір позики становить 618 860,00 гривень, що є еквівалентом 22 000,00 доларів США, розрахованим за курсом долару США, встановленим Національним банком України на дату укладання цього договору. Факт передачі [PERSON] та отримання [PERSON] суми позики в повному обсязі підтверджується п.3.1. Договору позики. У відповідності до п.5.1. Договору позики, [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] позику у строк до 15 грудня 2018 року. Аналогічні умови продубльовано в п.1.1. Іпотечного договору. [PERSON] , не виконав свої зобов`язання за Договором позики та не повернув [PERSON] грошові кошти. У зв`язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за Договором позики, [PERSON] неодноразово направляла йому письмові заяви з вимогою про усунення порушень та виконання зобов`язань за договором позики та попередження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на майно, переданого в іпотеку згідно ст.37 ЗУ «Про іпотеку» про що свідчать: - заява з вимогою про усунення порушень та виконання зобов`язань за договором позики та попередження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на майно, передане в іпотеку згідно ст.37 ЗУ «Про іпотеку», посвідченою 03.05.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. та зареєстрованою в реєстрі за №235. [PERSON] отримав вищенаведену Заяву 07.05.2019 р., що підтверджується Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №0820502603466 та Свідоцтвом про передачу даної Заяви, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. та зареєстрованим в реєстрі №697; - заява з вимогою про усунення порушень та виконання зобов`язань за договором позики та попередження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на майно, передане в іпотеку згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» від 11.11.2020 р. [PERSON] не отримав лист з вищенаведеною Заявою, що підтверджується копією рекомендованого листа №0317009385049 з Довідкою про причини повернення від 26.11. 2020 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання»; - заява з вимогою про усунення порушень та виконання зобов`язань за договором позики та попередження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на майно, передане в іпотеку згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» від 27.11.2020 р. [PERSON] не отримав лист із вищенаведеною Заявою, що підтверджується копією рекомендованого листа №0317009411392 з Довідкою про причини повернення від 12.12.2020 р. з відміткою «за закінченням терміну зберігання»; - заява з вимогою про усунення порушень та виконання зобов`язань за договором позики та попередження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на майно, передане в іпотеку згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» від 03.02.2021р. [PERSON] отримав вищенаведену Заяву 15.02.2021 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Таким чином позивач отримував письмові вимоги про усунення порушення умов Договору позики та Іпотечного договору. Всі заяви з вимогами направлялися [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , що повністю відповідає умовам Договору позики та Іпотечного договору. Так, у п.8.1. Договору позики зазначено, що Сторони несуть повну відповідальність за правильність вказаних ними у цьому Договорі реквізитів та зобов`язуються своєчасно повідомляти іншу Сторону про їх зміну, не пізніше 2 (двох) днів з дня настання відповідної події, у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів на адреси Сторін, вказані в реквізитах цього Договору, а в разі неповідомлення несуть ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. В реквізитах до Договору позики [PERSON] зазначив своїм місцем реєстрації та проживання саме адресу: [ADDRESS] . Крім цього, п.6.2. Іпотечного договору передбачено, що всі повідомлення між Сторонами здійснюються в письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів на адреси Сторін, вказані в реквізитах цього Договору, якщо інші реквізити письмово не повідомлені Сторонами, або шляхом особистого вручення. Іпотекодавець зобов`язаний письмово повідомляти Іпотекодержателя про зміну будь-яких своїх реквізитів не пізніше 2 (двох) днів з дня настання відповідної події, в інакшому випадку всі листи, які направлені на адресу: [ADDRESS] , вважаються відправленими за належністю, незалежно від того чи отримані вони Іпотекодавцем. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель мас право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до п. 2.3. Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні Іпотекодавцем сплати суми грошових коштів за договором позики в забезпечення якої укладається цей договір. Сторони дійшли згоди, що будь-яка кореспонденція на ім`я Іпотекодавця/Позичальника має надсилатися на адресу, вказану договорі. Така кореспонденція має вважатися отриманою Іпотекодавцем/Позичальником в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує дім за цією адресою, незалежно від того, чи отримав Іпотекодавець/позичальник її особисто, та незалежно від причин неотримання особисто. Так, достатнім доказом отримання кореспонденції від Іпотекодержателя та/або від нотаріуса має сприйматися будь-який поштовий документ, що підтвердить її надходження до зазначеного поштового відділення. Поштовий документ, згідно з яким Іпотекодавець/Позичальник не проживає за зазначеною вище адресою або який повернувся з відміткою «За закінченням строку зберігання», має сприйматися, крім того, достатнім доказом відмови Іпотекодавця/Позичальника від виконання зобов`язань за договором, невиконання Позичальником вимоги про дострокове повернення всієї позики та виникнення у кредитора права дострокового повернення всієї позики і права звернення стягнення на майно, заставлене Іпотекодавцем у забезпечення виконання зобов`язань за договором позики. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення в повному обсязі згідно зі ст.7 Закону України «Про іпотеку», включаючи сплату усіх процентів, відшкодування збитків завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрат, пов`язаних з продажем предмета іпотеки. Вимогами ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку», Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. У п. 2.4. Іпотечного договору зазначено, що у випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про виконання зобов`язань за цим Договором та/або договором позики у встановлений Іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом цього Договору. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишилася без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Умовами п.2.4.1 Іпотечного договору передбачено, що при звененні стягнення на Предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя відбувається після спливу 30-денного строку з моменту надіслання на адресу Іпотекодавця, зазначену в цьому Договорі, письмової вимоги про усунення порушення Основоного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання зазначеної вимоги шляхом переходу права власності на Предмет іпотеки Іпотекодержателя. Згідно п. 2.5. Іпотечного договору, у випадках, передбачених п. 2.2 цього Договору, звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя також може бути здійснено одним із наступних способів: - на підставі рішення суду; - на підставі виконавчого напису нотаріуса; - в позасудовому порядку на підставі ст.ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку». В п. 2.6. Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель обирає спосіб звернення стягнення на Предмет іпотеки на власний розсуд. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передану іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотеко держателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотеко держателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. В зв`язку із тим, що [PERSON] не повернув [PERSON] кошти, тому вона була змушена скористатися правом, наданим ій п.2.2. Іпотечного договору, яким передбачено, що Іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на Предмет іпотеки (в тому числі шляхом позасудового регулювання) у разі: порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань, передбачених умовами Договору позики, в тому числі в разі неповернення суми позики або порушення сплати чергового платежу за договором позики та/або умов цього Договору іпотеки. Відповідно, всі вимоги законодавства було дотримано, а державному реєстратору було надано повний перелік необхідних документів, за [PERSON] було зареєстроване право власності на квартиру, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2568259151 від 17.05.2021 р. Крім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2024 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним - відмовлено у повному обсязі. 21.12.2023 року [PERSON] подарувала спірну квартиру своїй сестрі [PERSON] , що підтверджується Договором дарування квартири, посвідченого Приватним нотаріусом КМНО Приятельчук В.А. 21.12.2023 р. та зареєстрованого в реєстрі за №2367, [PERSON] подарувала своїй сестрі [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 27 грудня 2023 року на підставі Договору дарування квартири, посвідченого Приватним нотаріусом КМНО Приятельчук В.А. 27.12.2023 р. та зареєстрованого в реєстрі за №2401, [PERSON] , подарувала квартиру [ADDRESS] своїй матері - [PERSON] . А, 05.02.2024 на підставі Договору дарування квартири, посвідченого Приватним нотаріусом КМНО Приятельчук В.А. 05.02.2024 р. та зареєстрованого в реєстрі за №341, [PERSON] , подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила:«50. Власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. 51. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. 53. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19) щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункти 115, 143 постанови від 14 листопада 2018 року). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункти 116, 144 постанови від 14 листопада 2018 року). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21), в якій колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачами спосіб захисту є неефективним та не відповідає змісту права, про порушення якого вони зазначають. Частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із Закону або рішення суду. Таким чином, позивач має довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном. В свою чергу позивач має підтвердити своє право власності на спірне майно. Що ж до тверджень позивача, що відомості, які містяться в реєстрі суперечать відомостям в документах , які були подані для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також що не було проведено оцінку іпотечного майна, судом встановлено наступне. Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення після державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. У відповідності до вимог п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно т а їх обтяжень, 14 травня 2021 року [PERSON] було подано державному реєстратору одночасно із Заявою про державну реєстрацію права власності на нерухомість, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] документи, надання яких підтверджує Картка прийому заяви №256501982 від 14.05.2021 р. Даний документ, а також Звіт про незалежну оцінку вартості квартири, серія та номер: [NUMBER] , від 11.05.2021р., виданий ФОП [PERSON] , в повній мірі спростовують твердження представника Позивача про те, що не було проведено оцінку майна, переданого в іпотеку. Таким чином, оскільки усі вимоги законодавства було дотримано, а державному реєстратору було надано повний перелік необхідних документів, за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №256825951 від 17.05.2021 р. Також, зауваження представника позивача щодо невідповідності відомостей в Договорі позики та Іпотечному договорі з відомостями, зазначеними в Державному реєстрі речових прав, жодним чином не впливають на державну реєстрацію права власності на квартиру та не могли бути підставою для відмови в державній реєстрації, зважаючи на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. А в ч.5 цієї ж статті зазначено, що зміна ідентифікаційних даних суб`єкта речового права, обтяження речового права та/або зміна характеристик об`єкта нерухомого майна не впливають на дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. №1141 (п.29-31) - у разі коли під час проведення державної реєстрації прав державним реєстртором із поданих для такої реєстрації документів встановлено необхідність внесення змін до відомостей, передбачених п.29 цього Порядку, або встановлено наявність допущеної технічної помилки під час проведення попередніх реєстраційних дій, що підтверджується документами відповідної реєстраційної справи у паперовій чи електронній формі, такі зміни до відомостей Державного реєстру прав вносяться одночасно з проведенням відповідної державної реєстрації прав. Крім того, відповідно до п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 р. №1127, наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки іних речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення псля державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Все вищенаведене свідчить, що у державного реєстратора не було жодних законних підстав для відмови [PERSON] , як Іпотекодержателю, в реєстрації права власноті на предмет іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав їх не обґрунтованості та не доведеності. В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed