Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Бодачевська М.В. звернулася до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що позивач із 17.08.2013 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.11.2015 № 135/1357/15-ц шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітній син на даний час проживає разом із матір`ю, яка повністю забезпечує дитину всім необхідним, займається його вихованням, навчанням та за необхідності лікуванням. Відповідач життям сина не цікавиться з моменту розірвання шлюбу з позивачем, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні. Ухвалою судді від 20.03.2024 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та позивача, підтримала заявлені позовні вимоги, з підстав викладених у позові, який просила задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Зазначив, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Ладижинської міської ради у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки у матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи. Враховуючи викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами права, що їм відповідають, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками у свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.11.2015 № 135/1357/15-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9-11). Неповнолітній син на даний час проживає разом із матір`ю, яка повністю забезпечує його всім необхідним, займається його вихованням, навчанням та за необхідності лікуванням. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області ухвалено рішення у справі № 135/1375/17-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, яким визначено стягувати [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набранням рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На підставі зазначеного рішення суду, 16.02.2018 видано виконавчий лист та 07.03.2018 головним державним виконавцем Теплицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Пролєєвою Т.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] (а.с. 13-15). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № [NUMBER] сума боргу у [PERSON] по сплаті аліментів за період із 01.03.2018 по 31.01.2024 становить 128 457,20 грн (а.с. 16-17). Відповідно до заяви, наданої відповідачем до суду, [PERSON] просить позбавити його батьківських прав, наслідки чого йому відомі та зрозумілі (а.с. 51). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 30.05.2024 та рішення виконавчого комітету № 297 від 29.05.2024 «Про видачу висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина», виконавчий комітет Ладижинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с. 22-23). Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства, на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відмова батьків від дитини є такою, що порушує її права та інтереси, тому ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Аналізуючи зазначені обставини, можна дійти висновку про наявність в діях відповідача свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, повної байдужості до подальшої долі та життя свого сина, що можна кваліфікувати як обрану ним винну поведінку у формі бездіяльності, внаслідок якої він повністю самоусунувся від виконання таких обов`язків, покладених на нього законом та нормами суспільної моралі. Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання ним свого батьківського обв`язку по відношенню до сина - матеріали справи не містять. Отже, встановлені судом обставини справи свідчить про те, що [PERSON] досить тривалий час не бере участі у вихованні та утриманні малолітнього сина, не створює умови для належного рівня життя та духовного розвитку дитини, а також готування до самостійного дорослого життя, що є достатньою правовою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Судом також враховано подану [PERSON] заяву про визнання позову про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дитини, а також його обізнаність із наслідками вчинення таких дій. Така заява відповідачем не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 169 СК України). Зважаючи на наведене, суд роз`яснює, що позбавлення відповідача батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє його прав на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена у постанові ВС від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами,

Outcome: approved