Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

У січні 2022 року позивач в особі свого представника адвоката Воронова А.І. звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що на підставі договору дарування, посвідченого Лиманською державною нотаріальною контрою 11.01.2008 року за № 69, він є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . В належному йому будинку зареєстрований [PERSON] , але за місцем реєстрації останній ніколи не мешкав та не брав участі в утриманні та облаштуванні житла. Фактично відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Реєстрацією місця проживання відповідача у будинку порушуються його права як власника житла. За цих підстав позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком. Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 лютого 2022 року у даній справі було відкрите загальне позовне провадження. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 року за №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська. Зазначена справа була передана за підсудністю Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, ухвалою якого від 04 жовтня 2023 року справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Сторони у судове засідання, яке відбулося 29 квітня 2024 року, не з`явилися. В матеріалах справи наявна заява позивача, в якій він просив розглядати справу без його участі. Відповідач повідомлявся про\~час і\~місце розгляду\~справи,\~причину неявки\~не повідомив,\~відзив на\~позов не надав, у зв`язку з чим судом проведений заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних доказів. Представник третьої особи\~ виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до частини четвертої та п`ятої\~статті 268 ЦПК України\~у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 11 січня 2008 року, посвідченого Лиманською державною нотаріальною контрою в реєстрі за № 69, позивачу належить на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області № 532 від 28.12.2021 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає. Актом, складеним 27.12.2021 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , також підтверджується, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживав і не проживає. При вирішенні спору суд виходить із того, що відповідно до статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень\~статті 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов). Суд ураховує, що позивач у своєму позові заперечує проти подальшої реєстрації відповідача в належному йому житловому будинку. Відповідач не надав суду доказів наявності у нього законного права на користування та реєстрацію місця проживання в житлі позивача. Матеріалами справи доведено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Крім того, при звернені до суду з позовом позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. У зв`язку з задоволенням позову відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved