Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Перебийніс Світлана Василівна звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Лисянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , про визнання батьківства, просить: 1. Визнати позивача - [PERSON] , [INFO] , який народився в с. Сидорівка Корсунь - Шевченківського району Черкаської області, громадянина України, батьком [PERSON] , [INFO] , який народився в с.Сидорівка Корсунь - Шевченківського району Черкаської області. 2. Зобов`язати Лисянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити наступні дії: - Виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька [PERSON] , [INFO] , з актового запису про народження № 09, складеного 28 квітня 2020 року виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради Корсунь - Шевченківського району Черкаської області. - Внести відомості до актового запису про народження № 09, складеного 28 квітня 2020 року виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради Корсунь - Шевченківського району Черкаської області про [PERSON] , [INFO] , а саме зазначити батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , який народився в с. Сидорівка Корсунь - Шевченківського району Черкаської області, громадянина України, змінити дитині [PERSON] , [INFO] , прізвище з « [PERSON] » на « [INFO] » та по батькові з « [PERSON] » на « [INFO] » та видати нове свідоцтво про народження. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він знав [PERSON] з дитинства і протягом 2019 року між ними склалися дружні і теплі відносини. Однак на той момент [PERSON] ще перебувавала в шлюбі з [PERSON] , який 24.04.2020 рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду було розірвано. При цьому, [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] , батьківство якого було записано за правилами ст. 122 СК України, тобто батьком дитини [PERSON] було записано - [PERSON] , хоча насправді рідним батьком [PERSON] є позивач - [PERSON] . Відповідач [PERSON] з грудня 2018 року не проживає разом з [PERSON] та не підтримує з неї відносини, про що він сам зазначив в позовній заяві про розірвання шлюбу. 28 квітня 2023 року Лисянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Мінітерства юстиції (м. Київ) між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. На даний час позивач хоче щоб дитина росла в повноцінній родині і відчувала те, що у неї є батько, а тому він змушений був звернутись до суду із позовною заявою. Посилаючись на положення ст.128 СК України, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 31 липня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 26, 27). 29 листопада 2023 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду (а.с. 74, 75). 17 січня 2024 року провадження по даній справі було зупинене відповідно п. 9 ч.1 ст.253 ЦПК України на час проведення судової молекулярно - генетичної експертизи (а.с. 106, 107). За результатами проведеної судової молекулярно - генетичної експертизи, 21 травня 2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта від 14.05.2024 за №СЕ-19/111-24/10775-БД (а.с. 118-128). Ухвалою суду від 24 травня 2024 року провадження у справі поновлено. Призначено справу для продовження провадження (а.с. 130). У судове засідання 20.06.2024 позивач [PERSON] та його представник Перебийніс С.В. не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними письмовими матеріалами (а.с. 134-135). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] про визнання його батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , який дійсно є його біологічним батьком. При цьому зазначив, що відомості про його батьківство відносно [PERSON] було зазначено, лише з тієї підстави, що на час народження [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з його матір`ю [PERSON] (а.с. 37). Представник третьої особи - Лисянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Татарчук В.М. подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника третьої особи. Позовні вимоги підтримують повністю (а.с. 46). Третя особа - [PERSON] надіслала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, в зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання. Позовні вимоги вважає такими, що підлягають до задоволення (а.с. 137). Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] з 07 травня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області № 699/100/20 від 24.04.2020 (а.с. 9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 квітня 2020 року виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, [INFO] народився [PERSON] , батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 09, (а.с.8). Відомості про батька дитини у вказаному актовому записі внесено виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області у порядку частини першою статті 122 СК України, оскільки дитина дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя (а.с. 63-64) Із заявленого [PERSON] позову судом встановлено, що позивач визнає своє батьківство щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , вказуючи, що протягом 2019 року він мав стосунки з [PERSON] , та з якою 28.04.2023 вони зареєстрували шлюб, а відтак він хоче бути батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , та узаконити своє батьківство, що не заперечується відповідачем. З висновку експерта від 14.05.2024 за №СЕ-19/111-24/10775-БД Київського НДЕКЦ МВС України вбачається, що [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] . Ймовірність даної події складає 99,9999992779198%. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині визнання батьківства за рішенням суду та обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбула та ст.ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до частини першої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. За приписами ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У зв`язку з тим, що батьківство чоловіка матері дитини презюмується, він не зобов`язаний доводити своє батьківство. Тому тягар доказування свого батьківства, лежить на позивачеві. Доказом батьківства позивача можуть бути різні обставини, встановлені відповідно до ЦПК України. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова), спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Пунктом 8 Постанови визначено, що судове рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено) (п. 9 постанови Пленуму). Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про оспорювання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року зауважив, що на сьогоднішній день ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту оспорювання батьківства. Із заявленого позову судом встановлено, що позивач [PERSON] визнає своє батьківство щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , вказуючи, що протягом 2019 року по даний час він перебуває у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , до народження дитини і після, а відтак він хоче бути батьком [PERSON] та узаконити своє батьківство. Також встановлено, що біологічним батьком дитини є саме позивач [PERSON] , що підтверджено експертним висновком №СЕ-19/111-24/10775-БД від 14.05.2024, отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи вимоги позивача [PERSON] , які обґрунтовані належними та допустимими доказами, а також те, що відповідач [PERSON] визнав позов в повному обсязі, суд дійшов висновку про те, що позов про визнання батьківства підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved