Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

У лютому 2024 року позивач АТ АКБ «Львів» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29 травня 2023 року між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 18136/112/2023, відповідно умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 50000 грн. зі сплатою 64 % річних за користування кредитом та терміном повернення до 28 травня 2024 року. АТ АКБ «Львів» свої зобов`язання виконало, надало відповідачу кредитні кошти у вказаному розмірі, що підтверджується меморіальним ордером від 29.05.2023 за № 1233036. [PERSON] свої зобов`язання не виконує, в результаті чого, станом на 28 грудня 2023 року має заборгованість в розмірі 56924,98 грн., в тому числі: 46725,75 грн. - за кредитом та 10199,23 грн. - за відсотками, які в позасудовому порядку не погашає. Позивач просить суд стягнути із відповідача на користь АТ АКБ «Львів» заборгованість за кредитним договором в сумі 56924,98 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 5 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 30-31). Відповідачу наданий строк для надання відзиву. В судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог Закону. Позивач АТ АКБ «Львів» подало до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримало, просить справу розглядати без участі представника, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 33). Відповідач про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася. Судова повістка, направлена судом по місцю реєстрації останньої, повернулася до суду з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 36). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року, ухваленого у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справед- ливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що АТ АКБ «Львів» є юридичною особою основним видом економічної діяльності якого є інші види грошового посередництва (а.с. 22). Встановлено, що 29 травня 2023 року між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 18136/112/2023 (а.с. 5-7). Згідно розділу 1 даного договору, банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором (надалі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається в сумі 50000 грн. з умовою повернення в термін до 28 травня 2024 року в порядку та відповідно умов цього договору. Видача банком кредиту здійснюється одноразово, безготівково на поточний рахунок позичальника за № [NUMBER] . Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з рахунку банку. Пунктом 3.2 договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку фіксовану процентну ставку в розмірі 64 % річних (далі процентна ставка). Загальна вартість кредиту становить 69564,47 грн.. Реальна річна процентна ставка становить 86,55 % (п. 3.3. договору). АТ АКБ «Львів» свої зобов`язання виконало, надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 50000 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 29.05.2023 за № 1233036 (а.с. 10). До вказаного договору банк додав додаток № 1 про детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної відсоткової ставки, Платіжний календар, Графік погашення (а.с. 8-9). Також позивач надав до суду паспорт споживчого кредиту, в якому вказана інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 15-16). Також з наданої суду виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що відповідач [PERSON] користувалася кредитними коштами, виданими банком (а.с. 18-21). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту № 18136/112/2023 від 29.05.2023 станом на 28 грудня 2023 року заборгованість [PERSON] перед АТ АКБ «Львів» становить 56924 грн. 98 коп., з яких: 46725 грн. 75 коп. - сума заборгованості за кредитом, 10199 грн. 23 коп. - сума заборгованості за відсотками. З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу лист-вимогу від 13 листопада 2023 року про дострокове погашення зобов`язання, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, що підтверджується описом до цінного листа, списком листів - вимог та трекінгом по поштовому відправленню (а.с. 11, 12, 13-14). За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивачем, доданими доказами до позовної заяви підтверджено наявність відносин між сторонами по наданню/отриманню кредитних коштів та наявність заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором № 18136/112/2023 від 29.05.2023 року в розмірі 56924 грн. 98 коп. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною позивача доведено неналежне виконання відповідачем умов договору, що призвело до наявності заборгованості, а відтак позовні вимоги про стягнення боргу в примусовому порядку є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3028 грн.

Outcome: approved