Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому вона просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 5 875, 00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] 16 лютого 2024 року перерахувала на банківський рахунок [PERSON] суму коштів у розмірі 5875 грн. Жодних договорів між [PERSON] та [PERSON] на вказану суму не існувало, не укладалося та жодних грошових зобов`язань у [PERSON] перед [PERSON] не має. [PERSON] не отримувала від [PERSON] товар та/або послуги на вказану суму грошових коштів. Таким чином, [PERSON] , безпідставно заволоділа майном [PERSON] , яким є грошові кошти у розмірі 5875 грн. 22.03.2024 року [PERSON] направила до [PERSON] , вимогу про повернення даних грошових коштів. Вказана вимога проігнорована [PERSON] , у зв`язку з чим грошові кошти не повернуті [PERSON] . У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. 07.06.2024 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Драченко Владиславом Вікторовичем подано до суду відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позову та просить суд позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначає, що сторона відповідача вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якої є оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям. Під час здійснення підприємницької діяльності, одним з контрагентів відповідача став ФОП [PERSON] , який також займається господарською діяльністю в цій сфері в місті Харкові. Позивач є дружиною та помічником [PERSON] . Під час спілкування між сторонами виникли дружні відносини, в ході яких вони надавали один одному консультації, поради, в тому числі надавали в позику невеликі суми коштів. Так, наприклад 16.09.2023 та 03.10.2023 відповідач переказала позивачу 19 400,00 грн. та 20 300,00 грн. грошових коштів у вигляді позики. Більшість коштів [PERSON] було повернуто готівкою, а 5 875,00 грн. сплачено на картку відповідача і з дивним призначення платежу. Представник відповідача також зазначає, що матеріали справи містять відомості про переказ грошових коштів між сторонами та відсутні будь-які відомості про помилковість введення невірних реквізитів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.04.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Окрім того в заяві просив відмовити в позові в повному обсязі. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії платіжної інструкції №Р24А2341320059D6829 від 16.02.2024 року, позивач [PERSON] здійснила платіж на рахунок відповідача [PERSON] в сумі 5 875, 00 грн, вказавши в полі призначення платежу: переказ власних коштів, за производство стульев. Відповідно до\~копії вимоги\~ від\~01.03.2024\~року,\~ [PERSON] звернулася до [PERSON] з вимогою про повернення [PERSON] безпідставно отриманих грошових коштів [PERSON] від [PERSON] в сумі на загальну суму 5 875,00 грн. Згідно копії платіжної інструкції №Р24А1704745207D3195 від 16.09.2023 року, відповідач [PERSON] здійснила переказ коштів на рахунок [PERSON] в сумі 19 400, 00 грн., вказавши в полі призначення платежу: переказ власних коштів. Відповідно до копії платіжної інструкції №Р24А1773516689D3529 від 03.10.2023 року, [PERSON] здійснила переказ коштів на рахунок [PERSON] в сумі 20 300, 00 грн., вказавши в полі призначення платежу: переказ власних коштів. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22). Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 17.04.2024 року (справа № 127/12240/22). У вказаній справі, [PERSON] сплатила [PERSON] кошти, знаючи, що між нею та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, позивач добровільно сплачував кошти, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). При цьому відповідач перераховувала позивачу кошти тривалий час, а саме півроку, регулярно, різними сумами. У призначенні платежу позивач зазначив, що призначенням платежу є поповнення карткового рахунку відповідача, за производство стульев. Так як позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем, а також будь-яких інших зобов`язань, проте вона здійснила цей платіж, її поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат, то представник відповідача - адвокат Драченко В.В.\~у відзиві\~на позовну\~заяву зазначив,\~що в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про надання доказів сплати судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне призначити судове засідання на 11.07.2024 року об 11-00 та встановити відповідачу [PERSON] строк для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Outcome: dismissed