Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Черкаського районного суду\~ Черкаської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №Z06.00606.005563607 від 07 серпня 2019 року у розмірі 119870 гривень 52 копійки, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору.\~ Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 серпня 2019 року [PERSON] уклав із АТ «Ідея Банк» кредитний договір №Z06.00606.005563607. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, у відповідності до умов якого, право грошової вимоги за кредитним договором №Z06.00606.005563607 від 07 серпня 2019 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників №2 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором в сумі 119870 гривень 52 копійки, з яких: 45143 гривні 04 копійки заборгованість за основним боргом; 32211 гривень 49 копійок заборгованість за відсотками; 42515 гривень 99 копійок заборгованість за комісією. Всі нарахування, що відбувалися до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювалися безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме 07 липня 2023 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцію. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №Z06.00606.005563607 від 07 серпня 2019 року в розмірі 119870 гривень 52 копійки, з яких: 45143 гривні 04 копійки заборгованість за основним боргом; 32211 гривень 49 копійок заборгованість за відсотками; 42515 гривень 99 копійок заборгованість за комісіями. З урахуванням вищевказаних обставин позивач звернувся до суду з даним позовом. 28 грудня 2023 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області цивільну справу за вказаним позовом передано для розгляду до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2024 року справу передано в провадження судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Биченка І.Я. Ухвалою суду від 19 січня 2024 року відкрито провадження по справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», заборгованість за кредитним договором №Z06.00606.005563607 від 07 серпня 2019 року в сумі 119870\~ гривень 52 копійки, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2684\~ гривні 00 копійок, а всього 122554 гривні 52 копійки. Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року скасовано заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2024 року. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував та вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими та не погоджується з викладеними в ньому обставинами, зважаючи на наступне. 07 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредитування, пунктом 1.7 якого передбачено, що банк надає кредит позичальнику\~ для власних потреб шляхом переказу коштів в сумі 49999 грн 00 коп. Однак, матеріали справи не містять жодного доказу виконання АТ «Ідея банк» пункту 1.7 договору, а саме переказу коштів на рахунок\~ та списання коштів з позичкового рахунку. Також зазначив, що його довіритель не був ознайомлений із договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відповідними тарифами. Вказав також і на безпідставність нарахування комісії. Зауважив, що позивачем безпідставно нараховувалася сума за відсотками поза межами визначеного договором строку кредитування до укладення договору факторингу, а саме з 08 серпня 2022 року по 07 липня 2023 року, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Також просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки, як встановлено судом, позивач звернувся з позовом до суду за захистом свого порушеного права 26 грудня 2023 року, а тому на час звернення його з позовом до суду, 3 річний строк позовної давності щодо вимог про стягнення суми боргу за платежами з 07 вересня 2019 року по 07 грудня 2020 року, тобто за 16 місяців, вже сплив. Також просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу. Представник позивача ТОВ ««Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явилася, у наданих суду запереченнях на подану заяву про перегляд заочного рішення, розгляд справи просила проводити без її участі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 07 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту та страхування №Z06.00606.005563607. Відповідно до п.1.1-1.4 вказаного Договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: тип кредиту цільовий; сума кредиту 49999 гривень 00 копійок; процентна ставка тим 21,99%, змінна; строк кредиту 36 місяців. Згідно п.1.5 зазначеного Договору, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі ДКБОФО), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих Тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на веб-сайті банку: www.ideabank.ua.\~ Відповідно до п.1.6 вказаного Договору, дата повернення кредиту 07 серпня 2022 року. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок №29090020649805, відкритий у банку, відповідно до Графіку, викладеного в Додатку №1 до цього договору. Згідно п.1.7 зазначеного Договору, банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 49999 гривень 00 копійок на рахунок № [NUMBER] позичальника, який відритий в АТ «Ідея Банк», та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту у розмірі 4337 гривень 81 копійка згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору. Відповідно до п.1.8 вказаного Договору, змінювана процентна ставка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5% збільшена на маржу банку в розмірі 12,49%. Крім того, відповідачем [PERSON] 07 серпня 2019 року підписано Паспорт споживчого кредиту, який є Додатком №1 до Договору кредиту та страхування №Z06.00606.005563607 від 07 серпня 2019 року, в якому викладені умов надання відповідачу [PERSON] кредиту, які є аналогічними умовам, які викладені у вказаному кредитному договорі. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 07 липня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» («Фактор») та АТ «Ідея Банк» («Клієнт») укладено Договір факторингу №07072023. Відповідно до п.2.1 вказаного Договору факторингу, за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно п.2.2 зазначеного Договору факторингу, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п.3.1 вказаного Договору факторингу, загальна сума фінансування фактором клієнту під відступлення прав вимоги становить 15 500 000 гривень 00 копійок та включає в себе фінансування відповідно до Реєстру боржників №1, Реєстру боржників №2, Реєстру боржників №3, Реєстру боржників №4. Сума фінансування згідно Договору (Реєстру боржників №1, Реєстру боржників №2, Реєстру боржників №3, Реєстру боржників №4), що підлягає перерахуванню на рахунок клієнта становить 15 300 000 гривень 00 копійок. Згідно п.5.1 зазначеного Договору факторингу, права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань передбачених п.4.1 цього договору. Як вбачається з платіжної інструкції №19913 від 11 липня 2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувала на рахунок АТ «Ідея Банк» 15 300 000 гривень 00 копійок, як оплату за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №2 від 07 липня 2023 року до Договору факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z06.00606.005563607 від 07 серпня 2019 року у загальній сумі 119870 гривень 52 копійки, з яких: 45143 гривні 04 копійки заборгованість за основним боргом; 32211 гривень 49 копійок заборгованість за відсотками; 42515 гривень 99 копійок сума заборгованості за комісіями. Згідно\~ розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z06.00606.005563607 від 07 серпня 2019 року, складеного ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» станом на 30 листопада 2023 року, [PERSON] має заборгованість за вказаним договором у сумі 119870 гривень 52 копійки, з яких: 45143 гривні 04 копійки залишок заборгованості за основним боргом; 32211 гривень 49 копійок залишок заборгованості за відсотками; 42515 гривень 99 копійок залишок заборгованості за комісіями. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Нормами ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що пунктом 1.7 укладеного договору кредиту та страхування № Z06.00606.005563607 від 07 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] \~ передбачено, що банк надає кредит позичальнику\~ для власних потреб шляхом переказу коштів в сумі 49999 грн 00 коп. Однак, матеріали справи не містять жодного доказу виконання АТ «Ідея банк» пункту 1.7 договору, а саме переказу коштів на рахунок\~ та списання коштів з позичкового рахунку. \~ За змістом ч.1 ст. 1050 ЦК України, згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.1 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з п.3 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Згідно з ст.16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. Статтею 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно з ст.20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом:\~ подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу;\~ використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі;\~ подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання;\~ внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення;\~ платіжна вимога-доручення;\~ розрахунковий чек;\~ платіжна вимога;\~ меморіальний ордер. Згідно ст. 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені ст. 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідача, отримання кредитних коштів за договором кредиту та страхування № Z06.00606.005563607 від 07 серпня 2019 року відповідачем, .а також те, що такий переказ є завершеним. За таких обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу на його рахунок за кредитним договором № Z06.00606.005563607 від 07 серпня 2019 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»\~ щодо стягнення заборгованості за кредитним договором до задоволення не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed