Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

В лютому 2024 року\~\~ [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Лобуренко Сергій Васильович, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення суми позики. В обґрунтування позову зазначив, що 29.11.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача 10 000 доларів США та 10\~000 Євро на строк до 29.01.2023, зі сплатою відсотків 5% щомісячно. На підтвердження отримання від позивача коштів у позику відповідач [PERSON] надав позивачу написану власноруч розписку. За погодженням сторін договір позики був пролонгований до 15.03.2023. 15.03.2023 сплив термін повернення позики, після закінчення якої відповідач [PERSON] зобов`язання виконав частково, а саме: 05.06.2023 сплатив відсотки за користування позикою в розмірі 2 000 доларів США; 09.07.2023 повністю погасив позику в розмірі 10\~000 доларів США та сплатив відсотки за користування позикою в сумі 3 000 доларів США. Починаючи з 09.07.2023 відповідач [PERSON] жодних дій щодо виконання умов договору позики не вчиняв. Протягом 2023 та 2024 років позивач неодноразово намагався шляхом проведення переговорів, проте відповідач проявляє пасивну поведінку, ігнорує звернення та не вчиняє жодних дій для виконання своїх боргових зобов`язань. Відсотки на користування позикою 5% від суми позики щомісячно становить 500 Євро, за період з 09.07.2023 по 09.02.2024 (7 місяців) відсотки за користування позикою становлять 3500 Євро (7 місяців х 500 Євро). В зв`язку з тим, що відповідачем [PERSON] у встановлений договором строк не були виконані зобов`язання щодо повернення суми позики та відсотків за користування позикою, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 29 листопада 2022 року в сумі 13\~500 Євро, з яких: заборгованість по тілу позики - 10 000,0 Євро, заборгованість по процентам 3500 Євро, а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5455,74 грн. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.02.2024 відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.02.2024 за заявою представника позивача - адвоката Лобуренко С.В. вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу [PERSON] . Ухвалою суду від 23.04.2024 закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Лобуренко С.В. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив в судовому засіданні дослідити оригінал розписки. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про дату і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , проте рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи, повторно не з`явився в судове засідання та у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, суд розглядає цивільну справу на підставі наявних у ній даних та доказів та зі згоди представника позивача, на підставі ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, оглянувши безпосередньо в судовому засіданні оригінал розписки, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються\~позовні вимоги,\~оцінивши в\~сукупності докази,\~які мають\~значення для\~розгляду справи\~і вирішення\~спору по\~суті,\~суд вважає,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню з\~наступних підстав. Судом встановлено, що\~29 листопада 2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики.\~\~ На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач [PERSON] надав розписку, у якій він власноручно своїм підписом підтвердив, що отримав від [PERSON] позику в сумі 10\~000 доларів США та 10\~000 Євро, відсоток за користування позикою складає 5% від суми, відсотки сплачуються при поверненні позики. Також у розписці відповідач [PERSON] зобов`язався повернути суму позики до 29.01.2023 за місцем проживання позикодавця. Суд враховує, що розписка містить необхідні відомості на підтвердження надання позики, відповідач [PERSON] своїм підписом підтвердив отримання грошових коштів у визначеному у розписці розмірі. 05.02.2023 відповідач [PERSON] сплатив [PERSON] відсотки за користування позикою, та договір позики було продовжено до 15.03.2023. 05.06.2023 відповідач [PERSON] сплатив [PERSON] в сумі 2 000 доларів США. 09.07.2023 відповідач виплатив 13000 доларів США. Вищезазначені дані про часткове виконання зобов`язань відповідачем [PERSON] та пролонгацію договору позики внесені до тексту розписки від 29.11.2022. Відповідач [PERSON] у строк узгоджений сторонами до 15.03.2023 включно свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, узяті ним в позику грошові кошти в Євро не повернув. Факт укладання вищевказаного договору позики, розмір заборгованості за договором позики та відсотків за користування коштами відповідачем не оспорювався, доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики в повному обсязі суду не надано. Згідно зі\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина перша статті 1047 ЦК України закріплює положення щодо форми договору позики, згідно з якою договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до\~правової позиції\~Верховного Суду,\~викладеної у\~постанові від\~22.08.2019\~року по\~справі №369/3340/16-ц\~(провадження\~№61-7418св18),\~за своєю\~суттю розписка\~про отримання\~в борг\~грошових коштів\~є документом,\~який видається\~боржником кредитору\~за договором\~позики після\~отримання коштів,\~підтверджуючи як\~факт укладення\~договору та\~зміст умов\~договору,\~так і\~факт отримання\~боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Згідно ч.2\~ст.1047\~ЦК України\~на підтвердження\~укладення договору\~позики та\~його умов\~може бути\~представлена розписка\~позичальника або\~інший документ,\~який посвідчує\~передання йому\~позикодавцем визначеної\~грошової суми\~або визначеної\~кількості речей. Згідно із правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 року по справі №123/304/16, від 12.11.2020 року по справі №154/3443/18 розписка за своєю суттю є документом, який боржник видає кредитору за договором, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, та відповідно засвідчуючи отримання певної грошової суми. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №483/1953/16-ц (провадження №61-33891св18). Відповідно до\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, оскільки відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] 10\~000 Євро, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 29 листопада 2022 року, та у встановлений сторонами договору строк до 15.03.2023 грошові кошти не повернув. Згідно з\~висновками,\~викладеними у\~постанові Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Із аналізу норм чинного законодавства можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1\~ст.1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц. У справі, що розглядається, встановлено, що предметом договору позики є іноземна валюта - долари США та Євро. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] у передбачений договором позики строк до 15.03.2023 не виконав свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів в Євро, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики від 29 листопада 2022 року підлягають задоволенню у валюті виконання зобов`язання у сумі 10\~000 Євро. Одночасно з цим, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] відсотків за користування коштами по договору позики від 29 листопада 2022 за період, який просив позивач, а саме з\~09.07.2023 по день звернення до суду 09.02.2024, не підлягають задоволенню з таких підстав.\~\~ Згідно з ч.2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від\~28 березня 2018 року у\~\~справі №444/9519/12. Судом встановлено, що строк дії договору позики від 29 листопада 2022 було визначено сторонами до 29.01.2023, а потім пролонговано до 15.03.2023. З огляду на вказане,\~після спливу строку дії договору позики позивач не має право нараховувати передбачені договором відсотки. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на його користь пропорційно задоволеним вимогам, розмір заявлених вимог 13500 Євро, що за офіційним курсом НБУ еквівалентне 545\~574,15 грн\~(100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню 10\~000 Євро, що за офіційним курсом НБУ еквівалентне 404 129,00 грн. (74%),\~розмір судового\~збору,\~що підлягає\~стягненню з\~відповідача складає\~4\~037,25 грн.

Outcome: partial