Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень на одну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Великоберезовицькій селищній раді Тернопільського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис за № 12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У даному шлюбі в сторін народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося, спільне господарство не ведеться. Вони не розуміють один одного, мають різні погляди на сімейне життя. Окрім того, надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки між сторонами склалися неприязні стосунки. За таких обставин, шлюб існує лише формально, суперечить інтересам дітей та психологічному здоров`ю позивачки, а також, подальше збережений шлюбу суперечить інтересам сторін. З моменту фактичного припинення подружніх відносин, відповідач, як батько дітей, не лише фактично самоусунувся від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а й перестав брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, незважаючи на те, що обов`язок по утриманню дітей, закон покладає на обох батьків. Діти знаходяться на повному утриманні позивачки і незважаючи на те, що станом на день звернення з позовом до суду, [PERSON] перебуває в офіційній декретній відпустці, вона змушена працювати аби забезпечити гідний рішень життя своїм малолітнім дітям. Враховуючи індивідуальний обов`язок батьків утримувати своїх дітей, а також той факт, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та беручи до уваги вище зазначені обставини, а також той факт, що відповідач є працездатним, а діти перебувають на повному утриманні позивачки, з метою забезпечення дітям достатнього (не мінімального) рівня життя, гідного лікування з метою збереження здоров`я та розвитку, позивачка вважає, що доцільним буде присудити аліменти у твердій грошовій сумі - 5000 (п`ять тисяч) гривень на одну дитину, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка вважає, причини, які стосуються розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання спільних дітей - [PERSON] та [PERSON] , є обґрунтованими і підлягають задоволенню судом. Ухвалою судді від 22 березня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/6253/24. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 2016 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України, сторони 29 вересня 2016 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 12. У шлюбі в них народилися діти: - донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 15 серпня 2017 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України; - донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 03 листопада 2021 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Як вбачається з витягу з реєстру Великоберезовицької територіальної громади № 2023/004076945 сформованого 30 травня 2023 року, [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою, разом із матір`ю [PERSON] проживає без реєстрації [PERSON] , 2021 року народження, та зареєстрована [PERSON] , 2017 року народження, що стверджується довідкою № 362 виданою 19 березня 2024 року Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі СК України), позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечив щодо розірвання шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд робить наступні висновки. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII від 27 лютого 1991 року, Державиучасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України). Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» установлено,\~що у\~2024\~році прожитковий\~мінімум дітей віком до 6 років 2 563 гривні та для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень. Суд встановив, що у сторін у шлюбі народилися доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Позивачка самостійно забезпечує дітей, оскільки відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги дідям. Водночас, [PERSON] є працездатним, інших утриманців не має. Стан здоров`я відповідача суд вважає задовільним, оскільки доказів про зворотне суду не надано та в судовому засіданні не здобуто, відповідно може отримувати високий постійний дохід і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дочок до досягнення ними повноліття. В свою чергу [PERSON] , не надав жодних доказів, які б спростовували позовні вимоги. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, беручи до уваги рівність обов`язку батьків утримувати їх спільних дітей, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення із [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, по 4 000 (чотири тисячі),00 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, з подальшою індексацію відповідно до закону, починаючи стягнення з дня подання позову 19 березня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з позовом про стягнення аліментів до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки 1 211,20 грн сплаченого судового збору за звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Outcome: partial