Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Адвокат Губар А.Л., який діє в інтересах [PERSON] (далі Позивач), звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0450 гектарів, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~позову зазначено,\~що у\~зв`язку\~зі смертю\~матері [PERSON] \~він успадкував\~ право\~власності на\~домоволодіння за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Право власності\~у спадкодавця\~ [PERSON] \~на вищевказане\~домоволодіння виникло\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~домоволодіння,\~укладеного 09\~квітня 2008\~року між\~ [PERSON] \~(продавцем)\~та [PERSON] \~(покупцем). Як зазначено в п. 1.2 договору купівлі-продажу домоволодіння знаходиться на неприватизованій земельній ділянці, у зв`язку з чим позивач звернувся до землевпорядної організації з метою оформлення приватизації земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння. Однак, в ході виконання послуг з розроблення технічної документації із землеустрою виявилось, що на земельну ділянку під домоволодінням вже розроблялась документація із землеустрою, на підставі якої оформлялось право власності на землю за попереднім власником домоволодіння. Продавцю [PERSON] видавався державний акт про право власності на землю, відповідно до якого у власність шляхом приватизації була передана земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане домоволодіння. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку. І. Стислий виклад позиції учасників справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] участі не брав, його представник адвокат Губар А.Л. подав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації його місця проживання: [ADDRESS] та за адресою проживання вказаною в позові: [ADDRESS] . Повістки повернуті органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній». У судовому засіданні відповідач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова Влада України». ІІ. Рух справи. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 216/5871/22 в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, вирішено питання про витребування доказів у ГУ Держгеокадастру та КП «Криворізьке РБТІ» ДОР. 12 квітня 2023 року від ГУ Держгеокадастру надійшли витребувані докази. 12 травня 2023 року від КП «Криворізьке РБТІ» ДОР надійшли витребувані докази. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року закрито підготовче провадження. 01 листопада 2023 року представник позивача адвокат Губар А.Л. подав до канцелярії суду клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та залучення співвідповідача [PERSON] , оскільки державний акт на право власності на спірну земельну ділянку був виданий на ім`я [PERSON] , яка є титульним власником спірної земельної ділянки. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2023 року до участі у цивільній справі № 216/5871/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, залучено співвідповідача [PERSON] (остання відома адреса проживання: [ADDRESS] ); розгляд справи № 216/5871/22 повернуто до стадії підготовчого провадження. Ухвалою від 02 квітня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено\~та матеріалами\~справи підтверджено,\~що у\~зв`язку\~зі смертю\~матері [PERSON] ,\~ [PERSON] \~успадкував право\~власності на\~домоволодіння за\~адресою:\~ [ADDRESS] , отримавши 06 жовтня 2016 року у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Сніжко Д.В. свідоцтво про право власності на спадщину за законом серії НВА №791321. Право власності [PERSON] на спадкове майно було зареєстроване 11.10.2016, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 70276428 від 11.10.2022. Право власності у спадкодавця [PERSON] на вищевказане домоволодіння виникло на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, укладеного 09 квітня 2008 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем). Листом комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №384 від 04.04.2023 повідомлено, що згідно архівної справи первинна реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] була проведена на ім`я: [PERSON] (російською мовою) на підставі рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради народних депутатів від 19.02.1982 р. та акту прийняття в експлуатацію індівідуального домоволодіння, затвердженного рішенням виконкому Центрально-Міської райради від 16.04.1982р. Право власності на ім`я [PERSON] зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, виданого 15.03.1985 р. Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі а № 1-871 (1/2 частка) та договору дарування, посвідченого 19.03.1985 р. Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-923 (1/2 частка). За [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок на підставі договору дарування, посвідченого 05.05.1997 р. [PERSON] , приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 560. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09.08.2005 р. [PERSON] , приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 8255 зареєстроване право власності на житловий будинок з господарськими спорудами на ім`я [PERSON] . [PERSON] звернувся до землевпорядної організації для розробки технічної документації із землеустрою з метою оформлення приватизації земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, що підтверджено договором №22061 від 10.02.2022 З листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 08.05.2023 № 9-4-0.223-2276/2-23 та копії державного акту про право приватної власності на землю, вбачається, що державний акт на право власності на спірну земельну ділянку був виданий на ім`я [PERSON] . На ім`я відповідача [PERSON] державний акт на право власності на землю не переоформлювався. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями статті 2 ЦК України земельні відносини регулюються земельним законодавством. Відповідно до ст. 78 ЗК України, в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Позов про визнання права власності на спірну земельну ділянку [PERSON] мотивував набуттям ним права власності на житловий будинок, що знаходиться на цій земельній ділянці. Вважає, що право власності на земельну ділянку до нього перейшло на підставі статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Разом з тим, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 689/26/17. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03 квітня 2019 року у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 37-38)). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)). Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на будівлі і споруди, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на будівлі і споруди. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, який набув власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , має також і право на земельну ділянку, на якій це майно розміщено та необхідну для обслуговування нерухомого майна. Отже, право на спірну земельну ділянку, розташовану під відчуженим житловим будинком, на підставі статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України перейшло до нового власника незалежно від того, чи сторони у договорі обумовили про такий перехід, у зв`язку з чим за позивачем повинно бути визнано право власності на спірну земельну ділянку. Отже, позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню. V. Судові витрати. Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач просив не розподіляти судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved