Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

05 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до АТ «Українська залізниця» з вимогою про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, виплату премії за період існування наказу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08 листопада 2023 року заступником директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики видано наказ № 234-с/НЗК «Про неналежне виконання посадових обов`язків», яким позивачу оголошено догану. Підставою притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності зазначено неналежне виконання посадових обов`язків, а саме невиконання наказу служби сигналізації і зв`язку від 24.07.2023 р. № 36/од та не проведення робіт з очищення смуги відведення залізниці від небажаної рослинності на перегоні Хоростків Копичинці. Позивач не погоджується із притягненням його до дисциплінарної відповідальності, оскільки фактично наказ № 36/од виданий 27.07.2023 р. При цьому, відповідно до пункту 1 наказу: виконання робіт на перегоні Хоростків Копичинці з терміном виконання робіт з 01.08.2023 р. по 15.08.2023 р., а проведення робіт доручено виконуючому обов`язки начальника виробничого структурного підрозділу Тернопільська дистанція сигналізації і зв`язку Валяшу Віталію. [PERSON] працює на посаді головного інженера Тернопільська дистанція сигналізації і зв`язку та не був відповідальним за виконання зазначених робіт в період з 01.08.2023 р. по 22.08.2023 р., оскільки перебував на лікарняному у зв`язку із хворобою. Тому, враховуючи відсутність неналежного виконання трудових обов`язків, позивач вважає, що його було безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у вигляді догани за невиконання обов`язків, які не були на нього покладені. Окрім того, оскаржений наказ про дисциплінарне стягнення стосовно позивача не містить повних і точних відомостей, які саме порушення вчинив позивач, які із функціональних обов`язків він порушив, не зазначено дат порушень. Наказ про оголошення позивачу догани не містить посилання на те, які саме порушення посадової інструкції та який саме конкретно дисциплінарний проступок він вчинив. У зв`язку із зазначеним, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ № 234-с/НЗК «Про неналежне виконання посадових обов`язків від 08 листопада 2023 року, виданий заступником директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики, зобов`язати та виплатити премію за період існування наказу та стягнути на його користь понесені судові витрати. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду 08.04.2024 року відкрито провадження у даній справі, та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 23.04.2024 року до суду від відповідача по справі АТ «Українська залізниця» надійшов відзив, у якому відповідач заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення є правомірним та таким, що відповідає обставинам скоєного позивачем дисциплінарного порушення. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог із підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 08 листопада 2023 року заступником директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» видано наказ № 234-с/НЗК «Про неналежне виконання посадових обов`язків», яким позивачу оголошено догану. Із змісту вказаного наказу вбачається, що причинно-наслідковим зв`язком для застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] стало порушення останнім покладених на нього обов`язків згідно наказу № 36/од від 24.07.2023 року «Про створення бригади для виконання робіт з очищення смуги відведення залізниці від небажаної рослинності». Так, згідно п. 3 вказаного Наказу [PERSON] призначено відповідальним за контроль за працівниками бригади, дотриманням вимог з охорони праці, організацією виконання робіт, проведенням фотофіксації. Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно змісту наказу № 36/од від 24.07.2023 року вбачається, що виконання робіт з очищення смуги відведення залізниці від небажаної рослинності на перегоні Хоростків-Копиченці проводилось у строк з 01.08.2023 року по 15.08.2023 року. Вказаний факт не заперечується відповідачем. Водночас, надані позивачем копії електронних листів підтверджують той факт, що з 01.08.2023 року по 22.08.2023 року включно [PERSON] перебував на лікарняному по причині тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, що не пов`язана з нещасним випадком на виробництві. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За правилами частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до вимог трудового законодавства порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Наявність вини є обов`язковою умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Згідно зі статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) від 06 листопада 1992 року № 9 зазначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження № 14-157цс19) зроблено висновок, що «роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18) зроблено висновок, що «ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17-ц (провадження № 61-42575св18) зроблено висновок, що «порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності». З аналізу вищезазначених положень законодавства та судової практики можна зробити висновок, що наявність причинно-наслідкового зв`язку між винними діями працівника спрямованими на умисне порушення своїх посадових обов`язків та несприятливими наслідками, спричиненими цими діями є обов`язковою умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Як вже було встановлено судом згідно змісту наказу № 36/од від 24.07.2023 року вбачається, що виконання робіт передбачених цим наказом проводилось у строк з 01.08.2023 року по 15.08.2023 року, що не заперечується відповідачем. При цьому, перед судом належними доказами доведено, що у цей час [PERSON] перебував на лікарняному по причині тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, що не пов`язана з нещасним випадком на виробництві, а тому не міг нести відповідальність за процес проведення робіт у цей період, оскільки, як і наголошує відповідач у своєму відзиві на позов головний інженер зобов`язаний здійснювати контроль за підлеглими працівниками у проміжках час, коли він працював. Водночас, із вищезазначених міркувань, суд не бере до уваги посилання відповідача на Наказ № 600/од від 28.07.2023 року «Про створення бригади для виконання робіт з очищення смуги відведення залізниці від небажаної рослинності», оскільки строком виконання робіт у зазначеному наказі вказано, також, 01.08.2023 року по 15.08.2023 року. При цьому, як вбачається із Наказу № 608/од від 01.08.2023 року «Про створення бригади для виконання робіт з очищення смуги відведення залізниці від небажаної рослинності» у зв`язку із відсутністю головного інженера дистанції [PERSON] відповідальним за контроль за працівниками бригади, охорону праці, організацію виконання робіт, проведення фотофіксації призначено заступника начальника [PERSON] . Також, суд не приймає посилання відповідача на Наказ № 707/од від 28.08.2023 року «Про створення бригади для виконання робіт з очищення смуги відведення залізниці від небажаної рослинності», оскільки, як вбачається із самого наказу, такий не доведений до відома до позивача у встановленому законом порядку. Разом з цим, суд підходить критично до надання оцінки наданого відповідачем у якості доказу Наказу №824/од від 19.10.2023 року «Про створення бригади для виконання робіт з очищення смуги відведення залізниці від небажаної рослинності», оскільки останній було видано після проведення наради при в.о. начальника дистанції підрозділу «Тернопільська дистанція сигналізації і зв`язку» та оформлення протоколу № 3 від 18.10.2023 року відповідно до положень якого підставою притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є невиконання наказу ВСП «Служби сигналізації і зв`язку» від 24.07.2023р. № 36/од. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, у даній справі суд звертає увагу, що, як свідчить практика Верховного Суду, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності (постанова від 02.12.2020 у справа № 296/5094/17). Отже, враховуючи усе вищевикладене, з обставин вказаної справи перед судом відповідачем належними та допустимими доказами достовірно не доведено факт умисного винного невиконання позивачем своїх посадових обов`язків, що стало підставою для застосування до нього дисциплінарної відповідальності, а тому наказ № 234-с/НЗК «Про неналежне виконання посадових обов`язків», яким позивачу оголошено догану, виданий заступником директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» 08.11.2023 року визнається судом незаконним та таким, що підлягає скасуванню із виплатою суми нарахованої премії, яка була невиплачена позивачу у зв`язку із притягненням його до дисциплінарної відповідальності за період чинності зазначеного наказу. Щодо заявленої вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат представником позивача надано Договір про надання юридичних послуг та правової (правничої) допомоги, укладеним між [PERSON] та адвокатом Марцонем В.Б. від 25.01.2024 року, згідно умов якого (п. 4 Договору) сторони домовились, що вартість послуг за цим договором складає 10000 грн., які сплачуються до вирішення справи по суті. У додаток до Договору представником позивача долучено Опис наданих юридичних послуг та правової (правничої) допомоги адвоката на загальну суму 10000 грн. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у\~справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що\~при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Судом встановлено, що розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу підтверджено відповідними документами, а тому такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, з урахуванням принципів розумності, співмірності, пропорційності та справедливості, зважаючи на складність справи, фактично витрачений адвокатом час, а також те, що позов задоволено повністю, суд приходить до висновку про стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, а саме у розмірі 10000 грн. При подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача у порядку ст. 141 ЦПК України. Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: approved