Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за Договором позики №28/04/20-14 від 08.04.2020 року в розмірі 83286,60 грн. та витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 32468,66 грн. В обґрунтування позову зазначено що 28.04.2020 року між позивачкою та відповідачкою укладено Договір позики №28/04/20-14 від 28.04.2020 року, відповідно до умов якого позикодавець (позивачка) надала у власність позичальника (відповідачки) грошові кошти в сумі 6953, 00 грн., що було еквівалентом 2448 (дві тисячі чотириста сорок вісім) доларів СЩА, за курсом продажу долару в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,35 грн). Кінцевий строк повернення відповідачкою грошових коштів, відповідно до умов договору, становив 28 жовтня 2020 року включно. У зв`язку з неповерненням позики у встановлені Договором позики строки строк дії Договору позики пролонговувався шляхом укладання додаткових угод. У зв`язку з неповерненням позики, отриманням Відповідачкою додаткової позики та зміною курсу долара США, за домовленістю сторін додатковою угодою №7 від 17.11.2023 до Договору позики (далі - Додаткова угода №7) були внесені зміни до Договору позики та у власність позичальника (відповідачки) було передано грошові кошти у сумі 99600,00 грн., що за курсом продажі доларів США (1 долар США = 37,50 грн) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 2656 доларів США. Кінцевий строк повернення відповідачкою грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №7, становив 28.01.2024 включно. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 17 листопада 2023 року, написаною власноруч позичальником. Позивачка наголосила, що відповідачка в період часу з листопада 2023 року по січень 2024 року частково повернула позику, а саме: 27.11.2023 у сумі 4170,00 грн (еквівалент 111 доларам США), 26.12.2023 у сумі 9340 грн. (еквівалент 246 доларам США), 26.01.2024 у сумі 4300 грн. (еквівалент 113 доларам США). Отже, заборгованість за Договором позики з додатковою угодою № 7 становить суму, еквівалентну 2186 доларам США. Таким чином, відповідачка не дотрималася взятих на себе зобов`язань за Договором позики, заходів щодо повернення боргу в повному обсязі не вжила та позику, у визначені Договором позики, додатковою угодою № 7 та розпискою строки, позивачці не повернула. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження. Рух справи висвітлений у відповідних ухвалах суду. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, 17.06.2024 року до суду надійшла заява представника позивачки адвоката Гупала Р.М. про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій, також, представник просив долучити до матеріалів справи оригінал розписки від 17.11.2023 року. Крім того, представник заперечував проти задоволення клопотання відповідачки про відкладення судового засідання у зв`язку з нібито перебуванням її на лікарняному. Наголосив, що вказане клопотання подається нею неодноразово, однак жодного разу перебування останньої на лікуванні до суду не надано. Представник вважає, що відповідачка зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування судового процесу. Суд зауважує, що від відповідачки [PERSON] надійшла вже не перша заява про відкладення розгляду справи без надання суду доказів в обґрунтування цих заяв, що свідчить про зловживання своїми правами. У відповідності до частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків. Враховуючи викладене, а також те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання, участь у засіданні є правом, а не обов`язком сторони, відповідачка достеменно поінформована про наявність вказаного судового провадження, порушеного за пред`явленим до неї позовом, суд дійшов висновку про можливість проводити розгляд справи без участі сторони відповідача за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 28 квітня 2020 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] ( Позичальник) був укладений письмовий Договір позики №28/04/20-14, предметом якого було передання у власність Позичальника грошових коштів у сумі 6953, 00 грн., що було еквівалентом 2448 США, за курсом продажу долару (1 долар США = 27,35 грн). Відповідно до п. 1 Договору позики, Позичальник зобов`язалася повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором 2448 доларів США, за курсом продажу долару США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу. Згідно з п. 2 Договору позики, сума позики отримана Позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно до п. 1 Договору позики та графіку повернення Позичальником грошових коштів, закріпленому у п. 5 Договору позики, становив 28 жовтня 2020 року включно. Згідно з п. 8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, на банківський рахунок або готівкою. Згідно з п. 9 Договору позики, Сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором. Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до п.13 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою Позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання Позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання Позичальником за даним договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику розписку. Відповідно до п. 15.2. Договору позики, Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики). Відповідно до п. 15.3 Договору позики, Позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів письмово повідомляти Позикодавця про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені та наявність інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за цим Договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни. Згідно з п. 15.4. Договору позики, у разі невиконання Позичальником умов Договору позики, Позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики. У зв`язку з неповерненням позики у встановлені Договором позики строки строк дії Договору позики пролонговувався шляхом укладання додаткових угод. Відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, у зв`язку з неповерненням позики, отриманням Відповідачем додаткової позики та зміною курсу долара США, за домовленістю сторін додатковою угодою № 7 від 17.11.2023 до Договору позики (далі - Додаткова угода №7) були внесені зміни до п.п.1, 5, 6 Договору позики. Згідно з п.1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п.1 Договору позики, згідно якого у власність Позичальника було передано грошові кошти у сумі 99600,00 грн., що за курсом продажі доларів США (1 долар СІНА = 37,50 грн) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 2656 доларів США. Кінцевий строк повернення відповідачкою грошових коштів, відповідно до додаткової угоди № 7, становив 28.01.2024 включно. Згідно з п. З додаткової угоди №7 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані Позикодавцем Позичальнику в день підписання даної угоди. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 17 листопада 2023 року, написаною власноруч Позичальником. Позивачка стверджує, що [PERSON] в період часу з листопада 2023 року по січень 2024 року частково повернула позику, а саме: 27.11.2023 - у сумі 4170,00 грн. (еквівалент 111 доларам США), 26.12.2023 - у сумі 9340 грн (еквівалент 246 доларам СІЛА), 26.01,2024 - у сумі 4300 грн (еквівалент 113 доларам США). Отже, заборгованість за Договором позики з додатковою угодою №7 становить суму, еквівалентну 2186 доларам США. Таким чином, відповідачка не дотрималася взятих на себе зобов`язань за Договором позики, заходів щодо повернення боргу в повному обсязі не вжила та позику, у визначені Договором позики, додатковою угодою №7 та розпискою строки позивачу не повернула. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України № 2473-VIII «Про валюту та валютні операції». Зазначені нормативні акти не містять заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, що узгоджується із правовою позицію викладеною у постанові Великої палати ВС справа № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року. Із тексту Договору позики, додаткової угоди № 7 до Договору позики та розписки вбачається, що позику відповідачка зобов`язалася повертати в гривнях в сумі, еквівалентній 2656,00 доларів США за курсом їх продажу в АТ КБ "Приватбанк" на дату здіснення платежу. Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням проведених відповідачкою сплат боргу за Договором позики, з останньої підлягає стягненню на користь позивача сума основного боргу в розмірі 83286,60 грн., що еквівалентно 2186 доларів США. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 32468,66 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137ЦПК\~України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (за наявності заперечень учасника справи, якими є відповідні заперечення представника відповідача), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved