Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягувати аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 33 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 19 жовтня 2018 року перебуває з відповідачем у шлюбі, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею. Хоча шлюб між сторонами не розірвано, [PERSON] не проживає разом із сім`єю. Зазначає, що батьки повинні нести рівні обов`язки щодо утримання дітей, а тому, з метою забезпечення належного рівня життя їх неповнолітнього сина, необхідного для його гармонійного розвитку, зважаючи на те, що відповідач офіційно працює, не має інших осіб на утриманні, його стан здоров`я є задовольним, просить позов задовольнити та стягувати з нього аліменти на утримання дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою, відповідно до якої просить здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про проведення розгляду справи без його участі, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів, однак вважає, що аліменти у розмірі 25% від усіх видів його заробітку (доходу) будуть достатніми для забезпечення потреб неповнолітнього сина. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому, статтею 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] 19 жовтня 2018 року уклали шлюб, зареєстрували такий у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №3337. Після державної реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 7). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] у м. Львів, про що 03.05.2019 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області складено відповідний актовий запис за №642. Відомості про батьків: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а. с. 8). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю [PERSON] , що сторонами не оспорюється. Утримання дитини є обов`язком батьків, а не правом. Зважаючи на звернення до суду позивачки із даним позовом, право на що гарантоване Конституцією України, вбачається спір між батьками щодо розміру аліментів необхідних на утримання їх спільного сина. З вказаного слідує, що позовна вимога про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина є підставною. При визначенні розміру аліментів, суд враховує наступне. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень, закріплених у Сімейному кодексі України, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Таким чином, визначаючи розмір аліментів, суд враховує те, що відповідач є здоровим, працездатним, оскільки доказів, які б свідчили про те, що останній за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків щодо утримання дитини суду не надано, водночас бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину в рівній мірі покладається на обох батьків, а позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на необхідність і можливість стягнення аліментів з відповідача саме у визначеному нею розмірі, а також не доведено розміру місячного доходу відповідача, та, з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 доходу платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 09 квітня 2024 року. Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд, враховуючи те, що позивач при зверненні до суду з позовом звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про те, що з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі ст. ст. 141, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial