Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

До Київського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 9297, 77 грн. витрати з оплати житлово-комунальних послуг на утримання спільного майна, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211, 00 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн. На обгрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності 2-93-4634, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 12 жовтня 1993 року. За вказаною адресою, він зареєстрований та постійно мешкає. Крім нього, у квартирі [ADDRESS] , зареєстрована його донька, [PERSON] , яка є власником частки квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину 14-171, виданого П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою від 09 вересня 2022 року. Зазначає, що [PERSON] , як співвласник майна не сплачує вартості комунальних послуг вже багато років, коштів на оплату витрат на квартиру не надає, хоча він звертався з таким проханням. Посилається, що він є пенсіонером, має проблеми зі здоров`ям, його матеріальний стан вкрай поганий, і він не в змозі в повному обсязі одноосібно нести тягар утримання їх спільної з відповідачем квартири. Зазначає, що ним сплачено наступні послуги, а саме: за 2022 рік - за газ, водопостачання, утримання будинку та прибудинкової території, послуги з теплопостачання сплачено в загальному розмірі 3986, 56 грн.; за 2023 рік за утримання будинку та прибудинкової території, газ, водопостачання, послуги з теплопостачання, електроенергію, домофон сплачено в загальному розмірі 14608, 98 грн. Таким чином, стягненню підлягає частина сплачених коштів, а саме 9297, 77 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211, 20 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 6000, 00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2024 справу передано для розгляду судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 22.04.2024 було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач доводи, викладені в позовній заяві підтримав, просив її задовольнити. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до пункту 3 частини 8\~статті 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.2\~ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачки. Суд, вислухавши позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено наступні права та обов`язки. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 339982547 від 21.07.2023, [PERSON] є власником частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності 2-93-4634, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 12 жовтня 1993 року. (а.с. 11-12). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 339982547 від 21.07.2023, [PERSON] є власником частки квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину 14-171, виданого П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою від 09 вересня 2022 року.(а.с. 11-12). Згідно відомостей, які містяться в довідці з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 29.06.2023, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а.с. 13). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вищевказаної квартири. Позивачем до позовної заяви надано копію рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2023, відповідно до якого в задоволенні позовної заяви\~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено (а.с. 14-21). Позивач зазначає, що ним оплачено за наступні житлово-комунальні послуги, а саме: за 2022 рік - за газ, водопостачання, утримання будинку та прибудинкової території, послуги з теплопостачання сплачено в загальному розмірі 3986, 56 грн.; за 2023 рік за утримання будинку та прибудинкової території, газ, водопостачання, послуги з теплопостачання, електроенергію, домофон сплачено в загальному розмірі 14608, 98 грн. На підтвердження доводів, викладених у позові позивачем надані копії квитанцій. Разом з цим, дослідивши докази надані до позову, зокрема квитанції, суд встановив, що позивачем, фактично було сплачено за комунальні послуги за період 2022 2023 роки, а саме: за утримання будинку та прибудинкової території, газ, водопостачання, послуги з теплопостачання, електроенергію, домофон, грошові кошти в розмірі 11361, 45 грн.(а.с.36-79). Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 7 зазначених Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08. 10. 1992 р. № 572, в редакції від 14.01.2009 - Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. А згідно з п. 10 цих Правил мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласників, розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. Виходячи з положень ст.541 ЦК України, солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Стаття 13 Конституції України та ч.4 ст.319 ЦК України передбачено положення про те, що власність зобов`язує. Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. В силу п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень будинку… і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. З наведених норм вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала витрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна. Ст. 104 ЖК України та п. 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій» встановлено, що спори, які виникають під час користування приміщеннями жилих будинків розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини перша статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Таким чином, проаналізувавши наведені вище документи та нормативно правові акти, суд прийшов до висновку, що відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо сплати за житлово-комунальні послуги, чим порушила права та інтереси позивача, який самостійно несе витрати пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг. Відповідачка добровільно не відшкодувала понесені витрати позивачу. Таким чином, сума, яка підлягає відшкодуванню відповідачкою складає 1/2 частину від суми витрат, що становить 5680, 73 грн., а тому в іншій частині вказаної вимоги слід відмовити. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи позивачем було заявлено вимогу про компенсацію судових витрат на правничу допомогу у сумі 6000, 00 гривень. В обґрунтування якої додано договір про надання правової допомоги № 18112302 від 18.11.2023, укладеному між «Центром про надання правової допомоги» та [PERSON] , та додаткову угоду до Договору. Суд приходить до висновку, що ця вимога обґрунтована, однак підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 3, 8\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Надані документи відповідно до положень ст.\~15,\~77 ЦПК України\~є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі. Отже, вимога про розподіл судових витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме у сумі 2000,00 гривень, що в даному випадку є співрозмірним розміром, та враховуючи складність вказаної справи, та те, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, а тому в іншій частині вказаної вимоги слід відмовити. Згідно ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 1,3\~ст. 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державахучасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги задоволені частково (з 9297, 77 грн. до 5680, 73 грн.). При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 1211,20 грн. судового збору, тому підлягає стягненню розмір стягнутого судового збору на користь позивача за подачу позову у розмірі 740, 02 грн. (5680, 73*1211, 20/9297, 77).

Outcome: partial