Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» про повернення безпідставно набутого майна, в обґрунтування якого зазначив, що 11.08.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 6/1/2008/840- АП/32, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредит в іноземній валюті в розмірі 8095 доларів США, а позивач зобов`язався повернути відповідачу кредит і сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, що визначений договором. Відповідно до п. 8.3 договору, він діє до повного погашення заборгованості позивачем. За таких обставин правовідносини між позивачем та відповідачем не припинилися. За період дії договору з 2008 року по 2012 рік позивач сплатив відповідачу (як повернення кредиту і як відсотки за користування кредитом) суму 5279 доларів США. Позивач вважає, що зазначені грошові кошти відповідач отримав без належних правових підстав. Пункт 6.2 «Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», затверджений Постановою Правління НБУ № 200 від 30.05.2007 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 року № 656/13923), встановлює порядок використання в Україні готівкової іноземної валюти та визначає, що фізичні особи-резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у випадках, передбачених підпунктами «а», «в», та «є» підпункту 6.1 глави 6 правил, а саме: а) сплати мита, інших податків і зборів (обов`язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України; в) сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами; є) оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків. Таким чином, сплата відсотків в іноземній валюті за користування кредитом в іноземній валюті, а саме в доларах США, повністю суперечить «Правилам використання готівкової іноземної валюти на території України». Крім того, при наданні позичальнику споживчих кредитів шляхом надання готівкою доларів США були порушені вимоги п. 7.12 та п. 7.13. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, оскільки зарахування фізичним особам саме кредиту і саме в іноземній валюті на поточний рахунок позичальника не передбачене законодавством України. На підставі ст. 1212 ЦК України позивач просив суд зобов`язати ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» повернути [PERSON] в натурі майно позивача, а саме 5279 доларів США, набуте відповідачем за рахунок позивача, без достатньої правової підстави. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року справу прийнято до провадження судді Дзержинського районного суду м. Харкова Аркатової К.В., постановлено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Технічна фіксація судового розгляду 18 червня 2024 року не здійснювалась з підстав відсутності електропостачання до суду. Представник відповідача [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі та просила відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. 11 серпня 2008 року між ВАТ КБ «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ КБ «НАДРА», та [PERSON] (позичальником) укладений договір «Автопакет» № 6/1/2008/840-АП/32, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредит в іноземній валюті в розмірі 8095 доларів США, а позивач зобов`язався повернути відповідачу кредит і сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, що визначений договором. Відповідно до пункту 1.1. указаного договору, банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 8095 доларів США. За змістом указаного договору вбачається, що банк відкрив [PERSON] кредитну лінію для покриття витрат страхувальника за страхові платежі з лімітом 617,82 доларів США. Строк, на який позичальнику надано кредит, встановлено до 09 серпня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 12,75 % річних. Пунктом 2.2.1 договору сторони погодили, що позичальник повертає кредит та сплачує передбачені цим договором платежі шляхом внесення готівки через касу банку на поточний рахунок або шляхом здійснення безготівкового перерахування на рахунок банку мінімального необхідного платежу в розмірі 184,51 доларів США. Згідно з пунктом 2.2.3 указаного договору, позичальник повинен вносити мінімально необхідний платіж щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 18 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 20 число поточного місяця не була погашена заборгованість позичальника, банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. На забезпечення виконання кредитних зобов`язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій. Позичальник передає в заставу Предмет застави, який належить заставодацю на праві власності. 07 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» та ПАТ КБ «НАДРА Банк» укладено договір відступлення прав вимоги №\~GL2N714136HB294, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за № 643, за яким первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги за кредитним договором «АВТОПАКЕТ»№ 6/1/27/2008/840-АП/32 від 11.08.2008 року до боржника [PERSON] . Відповідно до додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги №\~GL2N714136HB294, заборгованість за кредитним договором «АВТОПАКЕТ» №\~6/1/27/2008/840-АП/32 від 11 серпня 2008 року, становить 11550,92 доларів США та складається з: - основний борг 5752,20 доларів США, - відсотки 5 798, 72 доларів США. Як на підставу позовних вимог, [PERSON] посилається на те, що відповідач, порушуючи законодавство України, яке регулює готівковий оборот в іноземній валюті в Україні, без достатньої правової підстави набув грошові кошти в розмірі 5279 доларів США, які позивач просить стягнути з відповідача в порядку ст. 1212 ЦК України. Відповідно до частини першої ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. За змістом ст. 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року в справі № 320/5877/17, провадження № 14-32цс19, від 14 грудня 2021 року в справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21). Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18). Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та в переданні відповідного майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21). Положення частини першої ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Системний аналіз положень ст.ст. 11, 202, 1212 ЦК України свідчить про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі №\~922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них Судом положень глави 83 ЦК України. Суд вбачає, що між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», як правонаступником ПАТ КБ «НАДРА Банк» існують договірні правовідносини на підставі кредитного договору «АВТОПАКЕТ» № 6/1/27/2008/840-АП/32 від 11 серпня 2008 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що законодавцем передбачені два виключення з цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, в разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.02.2019 року за справою № 545/163/17, а також у постанові у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11.04.2019 року за справою № 150/164/17. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що перерахування вказаних грошових коштів є результатом рахункової помилки. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує Суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої Суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази в справі безпосередньо до суду. Учасник справи, в разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (частина 1 статті 84 ЦПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина 5 статті 263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини 1 статті 264 ЦПК України). Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів безпідставно набутого майна відповідачем. З урахуванням викладених обставин, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому відсутні підстави для стягнення судового збору та інших судових витрат у порядку статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed