Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

25 квітня 2024 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 грудня 2021 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у сумі 25\~250,00 доларів США, строком на один місяць, тобто до 25\~січня 2022 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач [PERSON] власноруч склала розписку та засвідчила її своїм підписом. В обумовлений договором позики термін відповідач не повернула їй грошові кошти, чим грубо порушила норми законодавства про належне виконання зобов`язань. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь борг за договором позики у сумі 25\~250,00 доларів США, три відсотки річних у сумі 1\~705,27 доларів США, а також сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 03 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 31 травня 2024 року. Ухвалою від 31 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 19 червня 2024 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, у якому позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити (а.с.\~22, 30). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином засобами поштового зв`язку (а.с.\~21, 29). Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст.\~280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 25\~грудня 2021 року відповідач [PERSON] написала розписку такого змісту: «Я, [PERSON] , [INFO] , ІПН\~ [NUMBER] , паспорт серії В [NUMBER] , виданий Богунським РВ УМВС України в Житомирській області 19\~лютого 2000 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , взяла в борг у [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Варвинським РС УДМС України в Чернігівській області 16\~серпня 1997 року, в сумі 25\~250,00 (двадцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят) доларів США станом на 25\~грудня 2021 року. Зобов`язуюсь повернути протягом одного місяця. В разі неповернення вказаної суми частковою заставою є автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, [NUMBER] , власником якого є [PERSON] (моя дочка).» (а.с.\~8). Нижче дописано: «Я, [PERSON] , [INFO] , водійське посвідчення [NUMBER] , згодна із заставою автомобіля, зареєстрованого на мене, відповідно до розписки моєї мами [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд зважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18\~вересня 2013 року у справі №6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23\~грудня 2021 року у справі №\~501/1243/20 та від 26\~квітня 2022 року у справі №\~753/1349/20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16\~січня 2019 року в справі №\~464/3790/16-ц вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги; оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок неодноразово висловлювався і Верховним Судом у постановах від 10\~грудня 2018 року у справі №\~319/1669/16, від 08\~липня 2019 року у справі №\~524/4946/16, від 12\~вересня 2019 року у справі №\~604/1038/16. Факт написання та підписання розписки від 25\~грудня 2021 року відповідачем [PERSON] не оспорюється. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~625\~ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому індекс інфляції на суму боргу в іноземній валюті не нараховується, а три проценти річних можуть нараховуватися на суму боргу, виражену в будь-якій грошовій одиниці. У позовній заяві здійснено розрахунок суми трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов`язання, з яким суд погоджується. Так, за період з 25\~січня 2022 року до 31\~грудня 2022 року (341 день) сума трьох процентів річних становить 707,69 доларів США (25\~250,00 доларів США х 3% : 365 х 341); за період з 01\~січня 2023 року до 31\~грудня 2023 року (365 днів) сума трьох процентів річних становить 757,50 доларів США (25\~250,00 доларів США х 3% : 365 х 365); за період з 01\~січня 2024 року до 25\~квітня 2024 року (116 днів) сума трьох процентів річних становить 240,08 доларів США (25\~250,00 доларів США х 3% : 366 х 116). Всього сума 3 (трьох) процентів річних становить 1\~705,27 доларів США (707,69 + 757,50 + 240,08). Заперечень щодо суми боргу, трьох процентів річних чи власного розрахунку боргу відповідач до суду не подала. Відповідно до правого висновку, сформованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16\~січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тлумачення абзацу 1 частини першої статті\~1046, абзацу 1 частини першої статті\~1049 ЦК України\~дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої\~статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої\~статті 1049 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 31\~січня 2024 року у справі № 753/14634/22). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04\~липня 2018 року у справі №\~761/12665/14-ц зазначено, що перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. З тексту розписки вбачається, що позика надана відповідачу у доларах США і та зобов`язалася повернути вказану суму позики. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази по справі, зважаючи на те, що ні розписка, ні позовні вимоги не містять суми позики чи еквівалентів суми позики у гривнях, натомість позивач просить стягнути суму боргу саме у доларах США, суд приходить до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме слід стягнути суму боргу за договором позики та 3 (три) відсотки річних у сумі, визначеній позивачем у позовній заяві, у доларах США. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 10\~670,60 грн (а.с.\~1, 2), який відповідно до ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України покладається на відповідача.

Outcome: approved