Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

05.01.2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила суд встановити режим окремого проживання між [PERSON] та [PERSON] з 28 листопада 2023 року і до припинення такого режиму за заявою однієї із сторін у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 669. Крім того, заявниця зазначає, що за час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На протязі 2022-2023 років стосунки між сторонами погіршувалися, що в кінцевому випадку призвело до постійних конфліктів та сварок, особливо під час вагітності другої дитини, чоловік постійно вчиняв сварки та фізично й психологічно принижував, особливо при дітях. Вирішальним моментом для припинення спільного проживання стало те, що 15 вересня 2023 року чоловік перебувавючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив відносно заявниці домашнє насильство, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 173-2 КпАПУ. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2023 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, але на жаль, це не змінило відношення чоловіка. Тому позивачем було прийнято рішення про зміну свого та дітей місця проживання і 28 листопада 2023 року позивач з дітьми переїхала проживати до своїх батьків в село Хоцьки Бористпільського району Київської області, про що свідчить довідка від 05.01.2023 року. Позивач зауважує, що наразі не має змоги звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки найменшій дитині виповнилось лише чотири місяці, тому позивач звертається із позовною заявою до суду саме для встановлення режиму окремого проживання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче провадження у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. 20.06.2024 року позивач в судове засідання не з`явилася. Проте в матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій останні й просить суд здійснювати розгляд справи у його та позивача відсутності. 20.06.2024 року відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Відзив до суду відповідач не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню як така, що знайшла своє повне підтвердження, з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 669. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 119 Сімейного кодексу України, подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Положення ст.\~120\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. У відповідності з роз`ясненнями, що містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120\~Сімейного кодексу\~України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку статті 119 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Аналізуючи зміст диспозиції ст. 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. З огляду на викладене, беручи до уваги, що з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, суд вбачає підстави для встановлення режиму окремого проживання подружжя сторін. Сімейний кодекс\~України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків. За таких обставин, ураховуючи, що сімейні відносини подружжя припинені, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви про встановлення режиму окремого проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 119 Сімейного кодексу України, режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved