Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін В листопаді 2023 року заявник звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою в якій просив суд: -Встановити факт, що [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) відноситься до членів сім`ї та знаходився на утриманні свого батька [PERSON] , [INFO] на момент його смерті, яка настала [INFO] . В обґрунтування заяви зазначив, що з дня свого народження проживав за адресою [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] . [INFO] його батько [PERSON] у зв`язку з повномасштабною збройною агресiєю російської федерації проти України було зараховано до особового складу військової частини [NUMBER] Наказ № 313 від 01 листопада 2022 року. [INFO] батько загинув. Загибель батька при виконанні військового обов`язку підтверджується витягом з протоколу засідання 20 Регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, порушень, кантузій, травм, каліцтва у колишнього відйськовослужбовця, Протокол № 248 від 24 травня 2023 року, в якому зазначено що сержант [PERSON] загинув [INFO] та травма і причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини. При зверненні до [INFO] з питання отримання одноразової допомоги вiдповiдно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02 2022 року № 168 «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» йому було повідомлено, що документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги прийняти не можуть, оскільки йому виповнилося 23 років, що в розумінні ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців членів їх сімей» він не є членом сім`ї загиблого батька та йому потрібно підтвердження щодо перебування на його утриманні, що не дає йому права скористатися правом на отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька. За час їх сумісного проживання, вони вели спільне господарство займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, крім того весь свій час проводили разом. З дитинства та до часу загибелі батька він мав тісний зв`язок як син та батько. Зокрема проводили разом вільний час, будували спільні плани, були в курсі особистих обставин життя один одного, мали теплі, довірливі відносини. Батько постійно дбав про добробут та благополуччя, піклувався про нього підчас навчання у школі та інших навчальних закладах, забезпечуючи усім необхідним для навчання. Під час служби батька зв`язок з ним не припинявся. Оскільки на час загибелі батька він ніде не працював та не навчався, фактично знаходився на утриманні батька. Тому наполягав на задоволенні заяви в повному обсязі (а.с. 2-4, 73-78). 03 червня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника Міністерства оборони України надійшли пояснення. Вважає заявлені вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначають, що звертаючись до суду з вказаною заявою, визначаючи мету встановлення вищезазначеного факту, заявник посилається на необхідність реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, тобто в даному випадку виник спір про право. Оскільки ця справа є фактично спором про право, зокрема, про право на отримання виплат, передбачених постановою КМУ від 28.02.2022 року №168, а відтак не може розглядатись у порядку окремого провадження. Крім того, вважають, що надані до заяви докази перебування заявника на утриманні у загиблого є хибними, суперечать нормам чинного законодавства та практиці Верховного Суду. Просить в задоволенні заяви [PERSON] просили відмовити повністю (а.с. 159-165). 05 червня 2024 року через систему «Електронний суд» представником заявника подано відповідь на пояснення представника Міністерства оборони України в яких остання зазначила, що посилання представника Міністерства оборони України на спір про право є необґрунтованим, оскільки заявник не посилається на прийняття в позасудовому порядку жодних рішень органів державної влади або місцевого самоврядування , щодо фактів які мають юридичне значення, а навпаки звернувся до суду цивільної юрисдикції з метою встановлення факту (а.с.179-184). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 листопада 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. ( а.с. 5). Ухвалою судді від 04 грудня 2023 року відмовлено у відкритті провадження (а.с. 7-10). 07 лютого 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу Жовтневого районного суду про відмову у відкриті провадженні від 04 грудня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 37-40). Ухвалою судді від 26 лютого 2024 року заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків (а.с. 45-46). 01 березня 2024 року після усунення заявником виявлених недоліків ухвалою суду відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [INFO] , [INFO] , про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні (а.с. 95-96). 11 березня 2024 року представником [INFO] подано клопотання про залучення в якості третьої особи Міністерство оборони України (а.с. 99-103), яке ухвалою суду від 22 квітня 2024 року було задоволено та залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Міністерство оборони України (а.с. 136, 138-141). В судовому засіданні заявник та його представник підтримали подану заяву та наполягали на її задоволенні. Пояснивши що [PERSON] проживав разом з батьком, у зв`язку з тим що ніде не працював та не навчався знаходився на утриманні з дня свого батька. Представник Соборного районного територіального центру комплектування не заперечувала проти задоволення заяви. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] з 1981 року. Батько з сином проживала в одному будинку, батько завжди піклувався про нього, сплачував за навчання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою заявника, знала що батьки [PERSON] були в розлученні однак проживали однією сім`єю, батько завжди піклувався про сина, сплачував за його навчання, вели спільне господарство, постійно спілкувався з батьком по телефону, коли батько був відсутній. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська підтверджується, що [PERSON] , народився [INFO] в м. Дніпропетровськ. Його батьками зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 60). Згідно із Довідкою про склад сім`ї №6811 від 05 вересня 2023 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] склад зареєстрованих осіб наступний: [PERSON] - мати заявника , [PERSON] - заявник (а.с. 81). Відповідно до довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України виданої сержанту [PERSON] про те що він дійсно в період з 02 березня 2022 року по 20 вересня 2022, з 15 жовтня 2022 по 12 листопад 2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи поблизу м. Бахмут, Донецької області (а.с. 82). [INFO] [PERSON] , [INFO] помер (а.с. 59). 15 листопада 2022 року [INFO] на адресу [ADDRESS] [PERSON] було направлено повідомлення про смерть чоловіка [PERSON] , [INFO] (а.с. 62). Загибель батька при виконанні військового обов`язку підтверджується витягом з протоколу засідання 20 Регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, порушень, кантузій, травм, каліцтва у колишнього відйськовослужбовця, Протокол № 248 від 24 травня 2023 року, в якому зазначено що сержант [PERSON] загинув [INFO] та травма і причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 90). На підтвердження сумісного проживання заявника разом з батьком та знаходження на його утриманні заявником також надано Акт 05 травня 2023 року та Акт від 01 листопада 2023 року підписаних сусідами по [ADDRESS] (а.с. 92-94), договір про надання освітніх послуг від 18 серпня 2016 року (а.с. 79-80), копії чеків (а.с. 51-57). 24 жовтня 2023 року [PERSON] отримав посвідчення члена сім`ї загиблого захисника чи захисниці України серії [NUMBER] (а.с. 61). Оцінка суду Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п.8 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.2 ст.273 ЦПК (1502-06), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Відповідно до ст. 16-1 цього Закону право на призначення та отримання грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Згідно зі ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї, які вважаються утриманцями, це члени сім`ї померлого, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до ч. 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ЕСН-1986-8-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже, сім`ю складають особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: 1) факт проживання з загиблим; 2) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту 3) наявність між особами взаємних прав і обов`язків. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Як вказано вище, заявник є рідним сином загиблого [PERSON] , які протягом всього життя проживали разом, вели спільний побут, тримали тісний зв`язок як батько із сином, будували плани на майбутнє. Заявник практично перебував на утриманні свого батька, який підтримував його матеріально навіть під час несення служби в лавах ЗСУ. Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 р. у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), "Велика Палата Верхового Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 р. у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 р. у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України". В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 р. у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) йде мова, що "Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Разом з тим, у згаданій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за відсутності спору з приводу законності відмови у призначенні та виплаті заявнику одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця суд повинен розглянути заяву про встановлення юридичного факту - віднесення заявника до кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця - за правилами цивільного судочинства в окремому порядку. Також Велика палата Верховного суду у цій постанові наголосила на тому, що між заявником та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги (п.106 постанови). Відмову така комісія з приводу призначення [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька [PERSON] , не приймала. Тому, твердження представника заінтересованої особи - Міністерства оборони України стосовно наявності спору, так як між вказаним міністерством та заявником виник спір з суб`єктом владних повноважень, який за результатом розгляду поданих для призначення одноразової грошової допомоги рішення не прийняв, судом не приймаються до уваги, оскільки такі є хибними та повністю спростовуються висновком зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 р. у справі № 560/17953/21. Встановлення даного юридичного факту необхідно заявнику для можливості реалізації права на отримання пільг та виплат, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. На підставі вищенаведеного суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт перебування [PERSON] на утриманні свого рідного батька [PERSON] , який загинув [INFO] , та факт проживання з останнім однією сім`єю і на підставі вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України ці факти підлягають встановленню. Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved