Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

ТОВ ФК «Кредит-Капітал» звернулось до Богунського районного суду м. Житомира з позовною заявою, за змістом якої просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №5/2560683 від 13.08.2018 в розмірі 76368,83 гривень та судовий збір. Мотивуючи свої вимоги позивач зазначає, що 13.08.2018 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №5/2560683, відповідно до якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 49998,80 гривень строком на 48 місяців, тобто до 12.08.2022, зі сплатою 11% річних та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30% в місяць від суми кредиту. 22.12.2020 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №5/2560683 в сумі 76368,83 гривень. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 13.03.2024 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про призначення справи до розгляду, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. За змістом ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, неподання відзиву на позов відповідачем, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку Встановлено, що 13.08.2018 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №5/2560683, за умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 49998,80 гривень строком на 48 місяців, зі сплатою 11% річних та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30% в місяць від суми кредиту. Відповідно до п.1.2 та п.1.4 кредитного договору кредит надавався позичальнику на споживчі потреби, всі умови надання, обслуговування погашення заборгованості по кредиту згідно Договору визначені у Правилах надання споживчого кредиту та умовах страхування життя Позичальника, які є невід`ємною частиною кредитного договору та розміщені на офіційному сайті Банку. Позивач свої зобов`язання до договором виконав, перерахувавши на поточний рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 47800,00 грн., що стверджується платіжною інструкцією від 13.08.2018. Відповідно до банківських виписок за картковим рахунком відповідача наданих АК «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором №5/2560683 станом на 23.12.2020 становить 76368,83 гривень, з яких: 23083,70 гривень строкова заборгованість, 19557,71 гривень прострочена заборгованість, 137,35 гривень нараховані відсотки, 8290,73 гривень прострочені відсотки, 1149,97 гривень комісія, 24149,37 гривень прострочена комісія. 22.12.2020 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №5/2560683 в сумі 76368,83 гривень. 10.01.2024 позивачем направлена досудова вимога про погашення кредитної заборгованості відповідачу, що підтверджується списком поштових відправлень рекомендованих листів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст.526, 612, 625 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст.639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст.642 ЦК України). Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Між сторонами виникли відносини з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. Звертаючись з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» посилається на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №5/2560683 утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути, як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах. На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію договору №5/2560683, укладеного 13.08.2018 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] , заяву-анкету №0102222-10082018-005 від 10.08.2018, паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, платіжну інструкцію №23521186-1 про перерахунок кредитних коштів на рахунок [PERSON] , виписки за картковим рахунком [PERSON] . Згідно п. 1.1. договору кредит надається позичальнику строком на 48 місяців, з 13.08.2018 по 12.08.2022. Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), надалі графік платежів по кредиту, як день повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту. Пунктом 1.3. кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду (проценти) щомісячно, в розмірі 11,00 % річних (фіксована ставка), починаючи з дня надання кредиту (для списання кредитних котів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за кредитним договором, а також позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 кредитного договору. Відповідно до п.3.1. договору, передбачено, що у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно умов договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу. У разі порушення позичальником без поважних причин, вимог п.п.2.2.2-2.2.9. Правил, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 1% від суми кредиту, визначеної в п.1.1 договору, за кожний випадок порушення. Зарахування грошових коштів у сумі 47800,00 грн. на картковий рахунок [PERSON] підтверджується платіжною інструкцією №23521186-1 від 13.08.2018. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. Докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Відповідач у повному обсязі отримала інформацію про умови кредитування, була ознайомлена з порядком повернення кредиту та інших платежів. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. 22.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» укладено договір факторингу №ІІ-2020, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором укладеним з [PERSON] , що підтверджується договором про відступлення права вимоги №1-2023 від 23.01.2023, додатком №1 до договору про відступлення права вимоги № ІІ-2020 від 22.12.2020, платіжним дорученням №20797 від 28.12.2020 про перерахунок грошових коштів ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рахунок АТ «Креді Агріколь Банк». Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). За приписами ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. 10.01.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило відповідачу письмову претензію, у якій повідомило про наявність договору відступлення права вимоги та необхідність сплати заборгованості за кредитом. У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку зі сплати коштів в обумовлений договором строк у рахунок погашення боргу за кредитним договором та сплати інших платежів АК «Креді Агріколь Банк» нараховано заборгованість у сумі 76368,83 гривень, з яких: 23083,70 гривень строкова заборгованість, 19557,71 гривень прострочена заборгованість, 137,35 гривень нараховані відсотки, 8290,73 гривень прострочені відсотки, 1149,97 гривень комісія, 24149,37 гривень прострочена комісія. Нарахування здійснені за період з 13.08.2018 по 23.12.2020, тобто в межах дії договору №5/2560683, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками з рахунку відповідача. Станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена та складає 76368,83 гривень. В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Відповідач у повному обсязі отримав інформацію про умови кредитування, була ознайомлена з порядком повернення кредиту та інших платежів. Правильність нарахувань розміру заборгованості відповідачем на час розгляду справи не спростована. Відповідач не надала до суду свій розрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити, чи інший доказ про невірність наданого банком розрахунку. Таким чином, відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що боржник належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved