Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

01 квітня 2024 року [PERSON] в особі представника через систему «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, відповідно до якої просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду у зв`язку з професійним захворюванням у розмірі 300 000,00 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] , [INFO] , перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське». Під час роботи з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», [PERSON] , отримав професійне захворювання, у зв`язку з чим встановлено втрату працездатності 65% та 3 групу інвалідності безстроково, що підтверджується актом форми П-4, довідкою МСЕК серії 12ААВ №781740, та довідкою МСЕК серії 12 ААА №106948. Вказав, що хронічне професійне захворювання виникло в зв`язку із тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів фізичне навантаження, пил. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань, ступінь втрати позивачем професійної працездатності - 65%, який встановлений безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позивач вважає, що стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 300000,00 грн. не буде завищеним розміром та вказаний розмір буде відповідати розумності та справедливості. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з відповідними вимогами. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Розпорядженням голови Верховного Суду від 29.04.2022 року № 26/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Новогродівський міський суд Донецької області)» територіальна підсудність справ Новогродівського міського суду Донецької області визначена Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 05 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19.04.2024 року від представника відповідача, документ сформований в системі «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву, в якій вказали, що відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. У розвитку хвороби розрізняють чотири стадії: латентний період, період продромальних явищ, гострий період, який переходить в хронічну стадію. Працівник має право відмовитися від виконання дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, що становить небезпеку для життя чи здоров`я такого працівника або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Щодо роботи на підприємстві відповідача, то звертаю увагу суду, що позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці, обов`язкові медичні огляди проходив. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Розвиток хвороби мав відбуватися щонайменше протягом п`яти - семи років. Проте, за весь період роботи на підприємстві відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи (копії довідок про медогляду та забезпеченням ЗІЗ надаються). І тільки після звільнення з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» у зв`язку з виходом на пенсію позивач «раптово» виявив у себе цілу низку професійних захворювань. Зі свого боку відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку. Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Але жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно убезпечити працівника від впливу шкідливого фактору, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. Зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, видно, що позивач протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для розвитку в нього цих професійних захворювань. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, пройти навчання новій професії. Зазначене, на нашу думку, свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Вказали, що позивач при працевлаштуванні до відповідача знав про наявність в нього хронічних захворювань, усвідомлював, що під час роботи в шкідливих та небезпечних умовах дані хвороби будуть розвиватися, проте під час проходження обов`язкового вступного медичного огляду приховав від адміністрації відповідача даний факт. За результатами проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів був визнаний придатним до роботи. Таким чином, дані дії позивача є несумісними із наступним намаганням звинуватити підприємство відповідача у виникненні професійних захворювань, адже якби Позивач діяв добросовісно та повідомив відповідача про наявність в нього хронічних захворювань, до роботи він би не допускався. Щодо послідовного та справедливого визначення розміру відшкодування вказали, що сума стягнення моральної шкоди, заявлена позивачем, не відповідає критеріям розумності та справедливості та безпідставно завищена. Просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Позивач в судове засідання не з`явився, представник який діє в його інтересах [PERSON] , через систему «Електронний суд», 08.04.2024 року подала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з наведених в відзиві підстав та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем в період з 09.08.2004 по 05.05.2022 (а.с. 30-33). Наказом №436 кз від 05.05.2022 позивача було звільнено з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», згідно\~ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с. 33). Під час виконання трудових обов`язків позивач отримав професійні захворювання. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Форма П-4, який затверджений 21.07.2022, йому були встановлені діагноз: хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (перша-друга). (J 41.0); хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (М54.1); гіпертонічна хвороба II ст., ІІ ст., СН1, Ризик 2, Алергічний риніт. Пресбіопія. Пігментний невус радужки ОS (а.с. 9-10). Згідно акту розслідування, хронічне професійне захворювання виникло, у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: ш. 1-3 Новогродівська, ш. Росія, ПрАТ «ШУ «Покровське». Причина виникнення хронічного професійного захворювання: пил, важкість праці, виробничий шум, робоча поза, нахил корпусу (а.с. 10). Згідно довідки МСЕК серії 12ААВ № 781740 позивачу з 10.08.2022 року первинно встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням безстроково (а.с.16). Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 106949 позивачу 10.08.2022 первинно встановлено 65% втрати працездатності за професійним захворюванням з яких: 30% - проф. радикуліт, 25% - хронічний бронхіт, 10% - хронічна приглухуватість та рекомендоване медикаментозне лікування (а.с.11). Згідно ст.\~153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167\~ЦК України та статтею 237-1\~КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 10.08.2022 позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань, він визнаний інвалідом 3 групи, інвалідність встановлена безстроково.. В зв`язку цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом \~України «Про\~загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування від\~нещасного випадку\~на виробництві\~та професійного\~захворювання,\~які спричинили\~втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 65% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Внаслідок професійного захворювання позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 65%, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Згідно ст.\~268\~ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження здоров`ю та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1211 грн. 20 коп..\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial