Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 02.01.2024 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернувся адвокат Боднар М.О. з позовом до відповідача, в якому просить припинити право спільної часткової власності відповідача [PERSON] на належну їй 1/4 частину квартири [ADDRESS] , з виплатою їй ринкової вартості 1/4 частини квартири з депозитного рахунку суду, та визнати право власності на цю частину квартири за позивачем [PERSON] . Ухвалою суду від 25.01.2024 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 27.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.06.2024 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про повернення до підготовчого засідання, яку в судовому засіданні судом залишено без задоволення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] також позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просить в задоволенні позову відмовити. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що позивачу [PERSON] на праві особистої власності на підставі договорів дарування від 23.03.2018 року та 04.05.2018 року належить 3/4 частини квартири [ADDRESS] . Власник іншої 1/4 частини - [PERSON] помер та позивачу відомо, що на цю частку в 2016 році заявила про вступ у спадок відповідач [PERSON] , яка постійно проживає в цій квартирі, не отримує свідоцтво про право на спадщину та постійно перешкоджає позивачу у вільному доступі та користуванні квартирою. Між сторонами постійно відбуваються конфлікти, позивач не може повноцінно користуватися своїм майном. Єдиним вирішенням виниклого спору та ефектисним захистом порушених прав позивач бачить припинення права власності відповідача на належну їй 1/4 частину квартири зі сплатою їй грошової компенсації у розмірі ринкової вартості 1/4 частини спірної квартири. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] посилається на те, що відповідач отримала зазначену частину квартири, як спадщину, після смерті свого чоловіка, який багато хворів перед смертю і на теперішній час по причині браку коштів ще не отримала свідоцтво про право на спадщину. Отже на теперішній час відповідач не є власником 1/4 частини спірної квартири, а лише має право на спадщину. Відповідач проживає у спірній квартирі в меншій кімнаті, велику кімнату позивач здає в найм, при цьому не сплачує комунальних платежів та не радиться з відповідачем, яка змушена проживати з особами, що привів позивач, щодо особистості та соціального статусу орендаторів. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 09.04.2016 року відповідач [PERSON] звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою, в якій вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця залишилося майно, що складається з: квартири під [ADDRESS] . В заяві [PERSON] вказала, що вищезазначену спадщину вона приймає /а.с.17/. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів станом на 25.12.2023 року за відповідачем [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру, раозташовану за адресою: [ADDRESS] /а.с.18-23/. Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., від 04.05.2018 року дарувальник [PERSON] передає безоплатно в дарунок, а обдарований [PERSON] приймає у власність 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа 47,6 кв.м., житлова площа 30,0 кв.м. /а.с.8-9/. Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., від 23.03.2018 року дарувальник [PERSON] передає безоплатно в дарунок, а обдарований [PERSON] приймає у власність 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа 47,6 кв.м., житлова площа 30,0 кв.м. /а.с.11-12/. Відповідно до Звіту про оцінку майна від 30.11.2023 року, складеного ТОВ "Бюро оцінки "ПАКТ", станом на 30.11.2023 року ринкова вартість 2-кімнатної квартири, загальною площею 47,60 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , складає 794903 грн. /а.с.14-15/. З листа від 12.10.2023 року №601/343а/з на адвокатський запит Відділ поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області повідомлено, що для отримання копії відеозапису з нагрудної боді-камери патрульних поліцейських, які прибули на виклик з телефону [PERSON] на 102, 18.08.2023 року, на якому було знято перебування громадянки [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та яка зайняла кімнату власника [PERSON] та захламила своїми речами його кімнату та його шафу у спільному коридорі, необхідно звернутись до Управління патрульної поліції м. Одеси /а.с.26/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України та означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що, по суті, є правом двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. За ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є власником 3/4 частин спірної квартири, іншу 1/4 частину після смерті чоловіка успадкувала відповідач [PERSON] , яка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте відповідне свідоцтво не отримувала та належним чином свої спадкові права не оформила. З матеріалів справи вбачається та не оспорювалось представниками сторін позивач і відповідач не можуть досягти згоди щодо спільного володіння і користування майном та між ними склалися неприязні відносини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) від вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не доведено неподільності належної сторонам на праві спільної часткової власності квартири, а також неможливості спільного проживання у ній, також стороною позивача не було виконано необхідних дій щодо внесення вартості частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. При цьому суд зазначає, що в ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що відповідач зловживаючи правами спадкоємця протягом понад вісім років не отримує правовстановлючі документи на частку спадщини, штучно затягує розгляд спору відносно користування спільним майном.

Outcome: dismissed