Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просив змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 січня 2014 року по справі та стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. Мотивував свої вимоги тим, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 січня 2014 року ухвалено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 30 % з усіх видів його доходів в місяць але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що вказаний розмір аліментів є значним тягарем для нього, оскільки він офіційно не працює. Крім цього, у нього існує ряд захворювань, внаслідок чого він потребує постійного лікування та реабілітаційних заходів. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 15 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків описаних у такій. 22 січня 2024 року позивачем подано заяву, якою усунуто недоліки позовної заяви. 05 лютого 2024 року судом отримано відомості з відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України у Львівській області про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] , згідно яких також вбачається, що остання 05 лютого 2016 року змінила своє прізвище на " [PERSON] ". Ухвалою від 11 березня 2024 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Розпорядженням № 36 від 26 квітня 2024 року та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Пустомитівського районного суду Львівської області визначено головуючого суддю Мусієвського В.Є. Відповідач повідомлялась про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції. У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. В судовому засіданні 24 червня 2024 року позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив такі задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду або про розгляд справи у її відсутності не подала. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Як вбачається з рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 січня 2014 року, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 січня 2014 року по справі № 450/4420/13-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30 % з усіх видів його доходів в місяць але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також вирішено питання судових витрат. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За ч.\~3\~ст.\~181\~СК України\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зі змісту ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Позовні вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на існуванні у нього ряду захворювань, внаслідок чого він потребує постійного лікування та реабілітаційних заходів, а також відсутності у нього офіційного місця роботи. Однак, мотиви, викладені у позовній заяві не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, зокрема матеріали цивільної справи не містять відомостей про відсутність у позивача на даний час офіційного місця роботи, а також не надано доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища. Вказані докази не подані і під час судового розгляду. Крім цього, слід вказати, що суд не володіє спеціальними знаннями у сфері медицини, внаслідок чого позбавлений можливості дослідити долучені протоколи магнітно-резонансної томографії, висновки яких містять лише медичні терміни та завуальовані скорочені позначення. У вказаних документах також зазначено, що дані висновки лікаря не є клінічними діагнозами і потребують подальшої консультації. З консультаційного висновку нейрохірурга від 11 квітня 2023 року вбачається, що [PERSON] рекомендовано здійснити МРТ шийного, грудного та поперечного відділів хребта та прописано щоденне вживання таблеток протягом 2 тижнів, призначено повторний огляд через 2 тижні, однак доказів на підтвердження проведення повторного огляду, а також необхідності вживання ліків після спливу двох тижневого терміну, суду не надано, як і підтверджуючих документів на придбання вказаних медичних засобів. Як вбачається з виписки № 2896 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 17 липня 2023 року, останній перебував на стаціонарному лікуванні у КНП Стрийської міської ради «Територіальне медичне об`єднання «Стрийська міська об`єднана лікарня» з 10 липня 2023 року по 17 липня 2023 року. Водночас, дана виписка з медичної карти від 17 липня 2023 року не може підтверджувати обґрунтованість позовних вимог в частині постійної необхідності позивача у лікуванні, а також проведенні реабілітаційних заходів на даний час. Таким чином, позивачем не обґрунтовано і не доведено належними та допустимими доказами потребу у зміні способу стягнення аліментів, шляхом зменшення їх розміру. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. За ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed