Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 416, складений 24 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на сина в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що вона є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] , батьком дитини є [PERSON] , відповідач у справі. Протягом останніх трьох років сторони проживають окремо. Їхній неповнолітній син [PERSON] проживає разом із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, покладені на нього законом батьківські обов`язки не виконує, уникає спілкування із сином, веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Позбавлення [PERSON] батьківських прав згідно із вимогами ч. 2 ст. 166 СК України не звільняє його від обов`язку щодо утримання дитини, тому відповідач повинен сплачувати аліменти на сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує повністю, просила суд його задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов до суду він не подавав. Третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської (далі - Орган опіки та піклування) у судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення на позов та клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника, позов та висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] підтримує. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у місті Бровари Київської області народився [PERSON] , його матір`ю є позивач [PERSON] , батьком - відповідач [PERSON] , про що 24 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області складено відповідний актовий запис за № 416. Протягом останніх трьох років батьки дитини проживають окремо. Неповнолітній син сторін [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та перебуває на повному її утриманні. Згідно із актом № 288 від 29 липня 2022 року обстеження умов проживання, складеним начальником відділу профілактики та захисту прав дитини Служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області [PERSON] і головним спеціалістом цього відділу [PERSON] , проведеним обстеженням за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що житло складається із однієї кімнати, квартира орендована, із усіма зручностями, наявна необхідна побутова техніка, меблі. Продуктами харчування сім`я забезпечена. За даною адресою фактично проживають: позивач [PERSON] - матір дитини, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Для проживання та розвитку дитини створені належні умови. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Із біологічним батьком дитини [PERSON] матір у шлюбі не перебувала, останні три роки разом вони не проживають, зі слів неповнолітнього [PERSON] батько вчиняв сварки, бійки. Матеріально дитину він не утримує, вихованням сина не займається. 17 грудня 2019 року заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі № 361/5267/19, відповідача у справі [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування кімнатами №№ [NUMBER] , [ADDRESS] . Із акта обстеження житлово-побутових умов від 19 серпня 2022 року, складеного депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області [PERSON] , вбачається що власником кімнат №№ [NUMBER] , [ADDRESS] , є [PERSON] , разом із нею за цією адресою зареєстровані та проживають: син [PERSON] , дочка [PERSON] , онук [PERSON] . Також зі слів сусідів за даною адресою без реєстрації проживає [PERSON] . Із довідки Броварської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 Броварської міської ради Броварського району Київської області видно, що [PERSON] , [INFO], є учнем 8-З класу. Батька дитини [PERSON] за період навчання сина у школі із 2019 року по 2022 рік не бачили, із класним керівником батько не контактував, навчанням сина [PERSON] він не цікавився, батьківські збори не відвідував. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У ч. 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 19 грудня 2023 року виконавчим комітетом Броварської міської ради Броварського району Київської області прийнято рішенням за № 1122 про надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Із висновку Органу опіки та піклування вбачається, що у період 2007-2020 років позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без шлюбу. Від цих відносин вони мають сина [PERSON] , [INFO] . У 2019 році батька дитини [PERSON] затримано правоохоронними органами за підозрою у зберіганні та збуті наркотичних засобів та він перебуває під слідством. Із 2020 року матір дитини [PERSON] разом із сином [PERSON] , [INFO], почали проживати окремо від нього в орендованій квартирі у [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] залишився проживати у квартирі, що належить [PERSON] , матері позивача, за адресою: [ADDRESS] . 07 листопада 2023 року спеціалістами Служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області здійснено візит за місцем проживання батька дитини [PERSON] за зазначеною вище адресою. Власник помешкання баба дитини (матір позивача) [PERSON] відмовилася допускати спеціалістів до помешкання для обстеження умов проживання [PERSON] , із останнім проведено бесіду у приміщенні загального користування. Батько неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO], не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина, про що надав письмову заяву. 13 листопада 2023 року спеціалістами Служби проведено бесіду із дитиною [PERSON] , [INFO] . Хлопець повідомив, що за період проживання батьків він неодноразово був свідком прояву агресії та фізичного насилля зі сторони батька по відношенню до матері. Від матері він дізнався про наркозалежність батька та неодноразово знаходив у помешканні використані шприці для ін`єкцій. Батько не цікавиться його життям, не виявляє бажання спілкуватися з ним, матеріально не допомагає. Зазначив, що він був ініціатором позбавлення його батька батьківських прав. 29 листопада 2023 року на засідання комісії батько дитини [PERSON] не з`явився. Матір дитини [PERSON] на засіданні комісії повідомила, що батько їхнього сина [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, він має борги, тому вона не бажає, щоб їхній син відповідав за його проступки та сплачував борги. Враховуючи наведене, беручи до уваги той факт, що батько не спілкується із сином, про фізичний і духовний розвиток дитини не піклується, життям сина не цікавиться, не забезпечує медичного догляду, лікування дитини, не надає синові доступу до культурних та духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріально дитину не утримує, веде антигромадський спосіб життя та змінювати його наміру не має, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , ухиляється, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] у частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно цієї дитини ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Позивач [PERSON] заявила також вимогу про стягнення на її користь із відповідача [PERSON] аліментів на їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене вище, вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України, суд вважає, що позов [PERSON] у частині стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітнього сина сторін [PERSON] в розмірі частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття теж підлягає задоволенню. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved