Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

09.11.2023 р. позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даний позовом, який обґрунтовує наступним. З відповідачкою по справі він перебував в шлюбі з 16 жовтня 2009 року, зареєстрованому Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 845. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними припинені в червні 2022 року. Після розірвання шлюбу, а саме 20.06.2023 року відповідачка разом з дитиною виїхала за кордон. За власним бажанням донька [PERSON] в кінці липня 2023 року повернулася до України та не бажає повертатися за кордон до матері. Відповідачка вирішила залишитися мешкати у іншій країні. На даний час дитина мешкає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , навчається в Запорізькій гімназії № 103 Запорізької міської ради. У вихованні дитини йому допомагає його мати - бабуся [PERSON] . Між ним та відповідачкою виник спір щодо постійного місця проживання дитини, не зважаючи на факт того, що дитина майже у весь час мешкає з ним, або перебуває під час перебування на роботі у бабусі дитини. Навчанням, оздоровленням дитини займається він. Позивач зазначив, що він працює у військовій частині [NUMBER] , займає посаду військовослужбовця, сума доходу за липень 2023 року складає 14 416,60 грн., за місцем служби характеризується позитивно В наслідок війни в Україні, задля виконання безперешкодно своїх батьківських обов`язків, він вимушений звернутись до суду з даним позовом. На підставі вищевикладеного позивач просить суд: визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Також просить стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2023 року відкрито провадження у справі, призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору. Протокольною ухвалою суду від 19.02.2024 р. закрито підготовче провадження у справі та призначений її розгляд по суті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву та наполягали на її задоволенні з підстав, зазначених в позові. Відповідачка, яка взяла участь в судовому засіданні, в режимі відеозв`язку, пояснила, що на початку війни в Україні вона разом з донькою виїхала з України. В 2023 р. між нею та відповідачем шлюб розірвано. В серпні 2023 р. їх неповнолітня донька [PERSON] повернулась до України, бо забажала мешкати з батьком. Відповідачка була проти цього, між нею і відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання доньки, що стало підставою для звернення ним до суду з цим позовом. Їх донька і на теперішній час не бажає повертатися до неї в Чехію, і відповідачка не може вплинути на її вибір. В зв`язку з тим, що відповідачка не має наміру у найближчі роки повертатися в Україну, вона не заперечує відносно задоволення позовних вимог та визначення місця проживання їх доньки з батьком - відповідачем по справі. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , [INFO]., пояснила, що на початку війни в Україні виїхала з матір`ю з України до Чехії, а в серпні 2023 р. вона з матір`ю приїхала до України, але не захотіла потім знов повертатися з матір`ю до Чехії, бо бажає жити в Україні, з батьком. Коли батько на службі, вона залишається з бабусею - матір`ю батька, з якою має гарні відносини. Якщо не зможе жити з батьком, поїде в Чехію до матері. Представник третьої особи заперечувала в судовому засіданні відносно позовних вимог, вважає їх безпідставними, оскільки по суті спір між сторонами відсутній, а дитина сторін вже досягла 14-річного віку та має право сама обирати своє місце проживання. Суд, вислухав пояснення, позивача, його представника, відповідачка, представника органу опіки та піклування, думку неповнолітньої дитини, інтересів якої стосується даний позов, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 16.10.2009 р. сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2023 р. по справі №333/4959/23 розірваний. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Сторонами по справі визнані обставини, що з 2022 р., в зв`язку з війною в Україні, і по теперішній час відповідачка мешкає за межами України, що також підтверджується копією її паспорту та копією договору про забезпечення житлом біженців з України, актом обстеження умов проживання відповідачки від 12.02.2024 р., складеного працівниками органу опіки та піклуванняРайонної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району. Також сторонами визнана обставина, що їх неповнолітня донька [PERSON] із серпня 2023 р. і по теперішній час мешкає за місцем фактичного проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації, що також підтверджується Актом обстеження умов проживання позивача від 19.04.2024 р., складеного працівниками органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, довідкою та актом, складеними ОСББ «Новокузнецька-13». Відповідно до інформації щодо виховання [PERSON] , наданої Запорізькою гімназією №103 від 19.10.2023 р., вона з 1-го класу навчалась в цьому закладі. В жовтні 2022 р. вибула із даного закладу освіти до Чехії. 01.09.2023 р. була зарахована до 8-го класу Запорізької гімназії №103. За час навчання з 01.09.2023 р. і по час надання інформації, мати дитини на зв`язок з класним керівником не виходила. Батько дитини в цей час підтримував зв`язок зі школою. [PERSON] як учениця характеризується позитивно. Позивач є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , за місцем служби отримує заробітну платню, характеризується позитивно, що підтверджується відповідними довідками з місця служби. Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, з урахуванням положень ст. 19 Сімейного кодексу, 01.03.2024 р. надано висновок щодо розв`язання спору, в якому зазначено, що у зв`язку з досягненням дитиною [PERSON] 14 років, вона має самостійно визначати своє місце проживання. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В силу положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , 29.12.2023 р. досягла 14-річного віку, з її пояснень, наданих в судовому засіданні вбачається, що вона визначила своє місце проживання за місцем проживання свого батька - позивача по справі, з яким фактично і мешкає. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства дитина у віці 14-ти років може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)». З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставні, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed