Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

\~Представник позивачки [PERSON] адвокат Зибінська Г.В., звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що після смерті матері позивачки [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі й на будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Проте, після прийняття спадщини і частково її оформивши, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Тому позивач і звернулася до суду з даним позовом. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, протее остання подала заяву про розгляд справи без їх участі,\~ позовні вимоги підтримують\~ в повному обсязі, протии винесення заочного рішення не заперечують. \~Представник відповідача у судове засідання також не з"явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Тому, на підставі ст.280 ЦПК України, суд вважає, за можливе ухвалити заочне рішення за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо, відповідно, до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.11.2006 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.20). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] вбачається, що її батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.05.2024 вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] заведена спадкова справа за №90/2008, яка була заведена на підставі заяви про прийняття спадщини спадкоємиці за законом - [PERSON] та останній було видано свідоцтва про право на спадщину за законом 19.02.2008 (а.с.47-53). Згідно довідки Линовицької селищної ради від 13.03.2024 за №22 вбачається, що відповідно до виписки із погосподарської книги № 5 за 2006-2010 роки, Богданівської сільської ради, Прилуцького району Чернігівської області, житловий будинок в [ADDRESS] рахується за [PERSON] (а.с.22). Відповідно довідки Линовицької селищної ради від 13.03.2024 за №21 вбачається, що відповідно до виписки із погосподарської книги № 7 за 2021-2025 роки, Богданівської сільської ради, Прилуцького району Чернігівської області, житловий будинок в в [ADDRESS] , 28 району рахується за [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки КП «Прилуцьке МБТІ» №411 від 04.03.2024, право власності на будинок в [ADDRESS] - не зареєстроване (а.с.15). За вищевказаною адресою знаходяться будівлі: будинок під літ.А1, стіни - дерево; прибудова під літ.а1, стіни - дерево; загальна площа становить 55,5 кв.м., житлова площа 24,2 кв.м. Надвірні будівлі: л.кухня під літ. Б1, стіни - дерево; погріб під літ. ПГ знаходиться під Б1, стіни - бетон; сарай під літ.В1, стіни - шлакобетон; сарай під літ. в1, стіни - шлакобетон; л.душ під літ. У1, стіни - шифер; колодязь під літ.К, з/ бетонні кільця, що підтверджується відповідною довідкою КП «Прилуцьке МБТІ» №490 від 15.03.2024 (а.с.23). Відповідно до листа Першої Прилуцької державної нотаріальної контори від 12.03.2024 за №161/02-14 позивачу було відмовлено в оформлені спадкового майна вказаного житлового будинку, оскільки право власності на житловий будинок не зареєстровано в жодному з Реєстрів, а також відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності на нього у спадкодавці (а.с.16-17). Наявність спірного домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок та звітом про оцінку майна від 17.03.2024, що становить 32664 грн., замовником виготовлення технічного паспорту є [PERSON] и [PERSON] (а.с. 7-8, 25-29). Відповідно до п.1) ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно п.4 Інструкції реєстрації підлягали лише будинки, розташовані в містах та селищах міського типу і виникнення права власності на будинок в сільській місцевості не було пов`язано з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією в бюро технічної інвентаризації. Тобто Інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. Згідно п.9) ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в тому числі на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою, а це значить, що це дає право особі довести це право у судовому порядку. Зазначені вище письмові документи свідчать, що будівництво здійснювалось у відповідності із законом, яке діяло на час проведення такого, будівництво завершене і фактично у Спадкодавця виникло право власності на будинок після внесення відомостей в погосподарську книгу Богданівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. Таким чином, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] був набутий у власність [PERSON] у встановленому на той час порядку. Нотаріальна контора не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в зв`язку з тим, що згідно Закону України «Про нотаріат» та Наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №296/5 від 22 лютого 2012 року, однією з умов видачі свідоцтва є необхідність надання правовстановлюючого документа на нерухоме майно та його реєстрація в реєстрі прав на нерухоме майно. Згідно роз`яснень, викладених в п.3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних судам при вирішенні справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013\~року право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що [PERSON] у відповідності до ст.1261 ЦК України є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , і приймаючи до уваги, що спадкодавець за життя з певних причин, не зареєструвала свого права власності на спірний житловий будинок, тому позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню.

Outcome: approved