Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 69372 долари США та 150000 грн., 523599 грн. 35 коп. 3% річних та 145492 грн. 98 коп. інфляційних нарахувань. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.12.2016 року у справі № 607/5818/16-к було скасовано арешт належних позивачу грошових коштів в розмірі 69372 долари США та 150000 гривень. Отримати вказані кошти вона уповноважила відповідача [PERSON] шляхом укладення угоди доручення №16/016 від 14.06.2016 та Довіреності серія НВІ 962711 від 16.12.2016, посвідченої приватним нотаріусом Зуєвою С.М. Разом з тим, отримавши в інтересах [PERSON] кошти, відповідач їх їй не повернув, чим порушив вимоги п.3 ч.1 ст. 1006 ЦК України, згідно з яким повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Крім цього, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання з повернення коштів, то є підстави для нарахування в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних нарахувань. З урахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 08.09.2023 постановлено вказану справу прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання 04.10.2023, яке у зв`язку з неявкою відповідача було відкладено на 06.11.2023. Ухвалою підготовчого засідання від 06.11.2023 постановлено клопотання про витребування доказів задовольнити; Зобов`язати Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Зуєву Світлану Миколаївну (79008, м. Львів, вул. Тараса Бобанича «Хаммера», буд. 4, №1-3) подати до суду протягом 15 днів з моменту отримання копії ухвали копію довіреності серія НВІ 962711 від 16.12.2016 щодо представництва [PERSON] інтересів [PERSON] ; Зобов`язати Тернопільську обласну прокуратуру (46000, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 4) подати до суду протягом 15 днів з моменту отримання копії ухвали належним чином завірені копії наступних документів, що містяться в матеріалах кримінального провадження №32016210000000018 від 16.03.2016: розписки [PERSON] від 27.12.2016 про отримання ним грошових коштів в розмірі 69 372 долари США в інтересах [PERSON] , розписки [PERSON] від 27.12.2016 про отримання ним грошових коштів в розмірі 150 000 гривень в інтересах [PERSON] , угоди доручення №16/016 від 14.06.2016 між [PERSON] і адвокатом Хриптою I.M., копії довіреності, виданої приватним нотаріусом Зуєвою С.М. серія НВІ 962711 від 16.12.2016., у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 18.12.2023, яке за клопотанням представника позивача було відкладено на 14.02.2024. Крім цього, на виконання ухвали суду про витребування доказів 26.11.2023 з Тернопільської обласної прокуратури та 05.12.2023 від Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Зуєвої С.М. надійшли відповідні документи. В підготовчому засіданні 14.02.2024 відповідач подав відзив, який повернуто відповідачеві, оскільки подано з пропуском строків, встановлених судом, так як копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви відповідач отримав ще 22.09.2023, а підстав для поновлення таких строків відповідач не вказав. Ухвалою від 14.02.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] \~про стягнення коштів і призначено справу до судового розгляду по суті на 13.03.2024, яке за клопотанням відповідача було відкладено на 18.04.2024. В судовому засіданні заслухано вступні слова учасників справи, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про обов`язкову участь у судовому засіданні позивача та за клопотанням представника позивача з метою подання пояснень на заяву відповідача про застосування позовної давності в судовому засіданні оголошено перерву до 29.05.2024, яке за клопотанням відповідача було відкладено на 27.06.2024. 24.05.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення (а.с.74-78), у яких остання просить позовні вимоги задовольнити, оскільки підстави для застосування позовної давності відсутні. В судовому засідання представник позивача позов підтримала повністю, просила такий задовольнити. Зазначила, що між сторонами було укладено угоду-доручення 14.06.2016 та оформлено довіреність від 16.12.2016. Відповідач на підставі згаданих документів отримав грошові кошти в інтересах позивачки, однак такі їй не повернув. В силу вимог ст. 1006 ЦК України відповідач мав обов`язок негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням договору доручення. Проте він не виконав цих обов`язків, не довів повернення ним коштів позивачці, а тому такі підлягають до стягнення з відповідача на її користь. Додала, що прострочення виконання обов`язку з повернення коштів дає підстави для стягнення також 3% річних та інфляційних нарахувань. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що між сторонами дійсно було укладено Угоду доручення № 16/016 від 14.06.2016 та видана Довіреність серії НВІ 962711 від 16.12.2016, на підставі яких відповідач отримав кошти в інтересах [PERSON] , однак такі повернув їй, а остання розпорядилась ними, передавши третім особам. Докази повернення відповідачем коштів [PERSON] у нього не збереглися за плином часу, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити та застосувати позовну давність. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 16.06.2016 між [PERSON] та адвокатом Хриптою І.М. було укладено Угоду-доручення № 16/016 (а.с.46) та 16.12.2016 приватним нотаріусом Зуєвою С.М. посвідчено Довіреність № НВІ 962711 (а.с.47), якою [PERSON] уповноважила [PERSON] серед іншого отримати від ГУ ДФС у Тернопільській області належні їй грошові кошти та інше майно, в тому числі (але не виключно) те, що було вилучено восьмого червня 2016 року під час проведення обшуку у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] та у приміщені за адресою: [ADDRESS] а (Ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.06.2016 року у справі № 607/5818/16-к). Як вбачаєтьс з листа Прокуратури Тернопільської області (а.с.21) ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.12.2016 у справі №607/5818/16-к скасовано арешт майна, а саме: грошових коштів в сумі 69372 долари США та грошових коштів в сумі 150000 гривень. Як вбачається з копії протоколу обшуку від 08.06.2016 (а.с.9-16) у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , у [PERSON] були вилучені грошові кошти в сумі 69372 долари США та грошові коштів в сумі 150000 гривень. Судом встановлено та підтверджується Розписками у кримінальному провадженні № 32016210000000018 від 27.12.2016 (а.с. 45) та від 28.12.2016 (а.с. 44), що [PERSON] , діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 16.12.2016 № НВІ 962711 від громадянки [PERSON] , отримав гроші в сумі 150000 грн. та 69372 долари США відповідно. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Особа вправі вчиняти правочини самостійно або через представника. Згідно з ч.1, 3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, 3 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Однією з підстав, що породжують відносини представництва є договір доручення, правове регулювання якого визначено Главою 68 ЦК України. Так, відповідно до ст.1000 ЦК України\~за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно зі ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов`язок передати довірителеві все одержане за виконанням доручення. Згідно з п.3 ч.1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. В ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами укладено угоду-доручення 14.06.2016, а також видано нотаріально посвідчену довіреність від 16.12.2016, якими позивач уповноважила відповідача отримати грошові кошти в її інтересах. Відповідач, в свою чергу, отримавши в інтересах [PERSON] кошти в розмірі 69 372 долари США та 150 000 гривень, останній їх не передав. Суд не бере до уваги доводи відповідача на те, що спірні кошти він позивачу повернув, так як жодних доказів на підтвердження цього суду не надано. Також суд критично оцінює пояснення відповідача, що такі докази не збереглись у нього через значний час, що минув з моменту передання коштів. Враховуючи наведене вище, оскільки відповідач як повірений не виконав зобов`язання щодо повернення коштів довірителеві, відповідачем не надано спростувань вимог позивачки, а позивачка отримала право вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 69372 долари США та 150000 гривень є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Крім цього, за змістом ст.524, 533535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника щодо такої сплати (Постанова Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 750/5104/17). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем у позовній заяві (а.с.3-4) наведено розрахунок понесених інфляційних втрат в сумі 145492,98 грн. та 3 % річних в сумі 523599,35 грн., нарахованих на суму заборгованості 69372 долари США та 150000 гривень за період з 28.12.2016 по 26.06.2023. Наведені розрахунки відповідачем не спростовувались. З урахуванням наведеного, оскільки має місце порушення грошового зобов`язання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат також підлягають до задоволення. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, яку відповідач обґрунтовує тим, що з часу повернення коштів минуло 7 років, а строк довіреності закінчився у грудні 2019 року, то позивач звернувшись до суду лише в липні 2023 року пропустила строк позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальна позовна давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, про що зазначено в ч. 4 ст. 267 ЦК України.\~ Разом з тим, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про початок перебігу позовної давності з моменту отримання ним коштів у грудні 2016 року, так як доказів повідомлення [PERSON] про отримання ним коштів відповідачем не представлено, а про отримання таких [PERSON] та відповідно про порушення свого права [PERSON] довідалась 22.05.2019 з листа Прокуратури Тернопільської області № 04/5-173-19 від 22.05.2019 (а.с.17), що є подією, яка настала раніше, ніж момент закінчення довіреності - 16 грудня 2019 року, на який як дату іншого відліку позовної давності посилається відповідач. Відтак початком перебігу позовної давності за позовними вимогами [PERSON] є саме 22.05.2019. Обраховуючи позовну давність з 22.05.2019, суд враховує положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 та Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 яким внесено зміни до Цивільного кодексу України, зокрема, в частині перебігу позовної давності. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було безперервно продовжено та крайнім Указом Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Зважаючи на викладені норми закону, строк з 12.03.2020 по 30.03.2023 (строк карантину) є строком, на який позовна давність продовжена, а з 24.02.2022 по теперішній час (воєнний час) позовна давність зупинена. Беручи до уваги початок перебігу позовної давності з 22.05.2019, дня коли [PERSON] довідалась про порушення свого права, та строки продовження і зупинення позовної давності, суд приходить до висновку, що 3 роки позовної давності не минули, а звернення [PERSON] до суду у липні 2023 року з позовом про стягнення коштів з [PERSON] здійснено в межах строку позовної давності, що виключає можливість її застосування. Задовольняючи позов, відповідно до вимог ст. 141 ЦК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати (а.с.6), що становлять 13420 грн. судового збору.

Outcome: approved