Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 09 жовтня 2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено відповідний актовий запис № 1414. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що згодом відносини подружжям погіршились, а з вересня 2016 року вони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство. Спільний сімейний бюджет у сторін відсутній, в теперішній час мешкають окремо один від одного. Позивач зазначає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить її інтересам. Примирення між сторонами неможливе. Тому, позивач просить суд розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09.10.2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 1414; судові витрати покласти на неї. Ухвалою суду від 22 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Від представника позивача, адвоката Полупанової О.О. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов підтримують та просять задовольнити.. У судовому засіданні, в режимі відеоконференції, відповідач [PERSON] повідомив, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані заяви позивача та відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 09 жовтня 2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1414, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 квітня 2024 р. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 грудня 2010 р., Спору з приводу визначення місця проживання спільних дітей не заявлено. Про існування спору з приводу майна, набутого за час перебування в шлюбі, подружжям також не заявлено. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Питання стосовно розподілу судових витрат судом не вирішувалося, оскільки позивач у позовній заяві зазначила, що не має наміру стягувати судові витрати з відповідача. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved