Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

В провадженні судді перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНСТАФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 29 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригидою В.О. вчинено виконавчий напис №51403 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНСТАФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №ID5568055 від 02 квітня 2021 року, укладеному між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та [PERSON] у загальному розмірі 9417,00 грн., в т.ч.: 7900,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 867,00 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису. 09 лютого 2022 року на підставі виконавчого напису №51403 від 29.12.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. відкрито виконавче провадження №68572953. Вчиняючи 29 грудня 2022 року виконавчий напис №51403, приватний нотаріус Бригіда В.О. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції Постанови №662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №51403 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів Кредитний договір №ID5568055 від 02.04.2021 р. укладений між сторонами в електронному вигляді, не є нотаріально посвідченим, а отже вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не є нотаріально посвідченим, є порушенням вимог закону. Порушення нотаріусом Порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тому, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений 29 грудня 2023 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, реєстровий номер 51403, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНСТАФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №ID5568055 від 02 квітня 2021 року, укладеному між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та [PERSON] у загальному розмірі 9417,00 грн., в т.ч.: 7900,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 867,00 гри. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису; стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816.80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000.00 грн. Ухвалою суду від 19.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. Відповідач станом на 18.06.2024 року правом на відзив не скористався. Пояснення приватним нотаріусом Бригідою В.О. та приватним виконавцем Лисенко Ю.О. не надані. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та не заперечується учасниками процесу, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 29.12.2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №51403, яким пропонується звернути стягнення з [PERSON] за кредитним договором №ID5568055 від 02.04.2021 року, укладеним з ТОВ «ІНСТАФІНАНС» суму заборгованості в розмірі 8767,00 грн. (а.с. 6). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. 09.02.2022 року було відкрито виконавче провадження №68572953 на підставі виконавчого напису №51403, виданого 29.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ІНСТАФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №ID5568055 від 02.04.2021 року у розмірі 9417,00 грн. (а.с. 7). Згідно зі ст.18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87\~ЗУ «Про\~нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з приписами ст.88\~ЗУ «Про\~нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 26.11.2014\~року №662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, при вчиненні виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№1172\~від 29.06.1999\~року на час їх застосування був визнаний судом незаконним та не чинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14, яка набрала законної сили. Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, справа № 826/20084/14, яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року,визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст.\~88\~ЗУ «Про\~нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст. 87 цього Закону. Частиною 2 ст. 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999\~року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, вчинених в простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22.02.2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскаржений виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. №51403, вчинений 29.12.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 у справі №826/20084/14. При цьому, наявна копія кредитного договору №ID5568055 не має підтвердження того, що він був нотаріально посвідчений, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.04.2020 року по справі №158/2157/17. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання вищенаведеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. На підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги надано договір №46-ц від 18.02.2022 року про надання правничої (правової) допомоги, додаток №2 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 05.02.2024 року, згідно якого погоджено виплату фіксованої суми гонорару в розмірі 3000,00 грн. та визначено обсяг наданих послуг. Сума в розмірі 3000,00 грн. за надання правничої допомоги була сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією №000016 від 06.02.2024 року (а.с. 15). Згідно з п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених належними доказами понесених витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Крім того, у порядку ч.1 ст.141\~ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 гривень + 605,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved