Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

22 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що нещодавно їй стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацькиим Ігорем Вікторовичем було відкрите виконавче провадження № 5200 від 05.05.2020 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] в загальному розмірі 18\~330,00 грн., на підставі якого приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62116035 від 18.05.2020 р., згідно Кредитного договору № 191025-10720-1 від 25.10.2019 укладеного із ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація". Позивач зазначила, що не підписувала в будь якій спосіб вищевказаний кредитний договір з ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація", також посилається на те, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, оскільки однією з умов вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором та підтверджують безспірність вимоги. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. Проте, до позивача відповідач не звертався з вимогою сплатити вказану у виконавчому написі заборгованість та не надавав жодного розрахунку, з яким би він погодився. Нотаріусу відповідачем не було надано всіх необхідних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували безспірність заборгованості. Також посилалася на те, що приватний нотаріус під час вчинення спірного виконавчого напису керувався п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 № 1172, норма якого на час його вчинення є не чинною. За наведених вище обставин, [PERSON] вважає, що виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки відповідачем не доведено безспірності заборгованості, а тому виконавчий напис нотаріуса вчинений з істотними порушеннями вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат". У зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05 травня 2020 року, реєстровий номер 5200, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінанс Інновація» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 18\~330,00 грн., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінанс Інновація» на її користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 16 705,29 грн., крім того позивач просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з залученням професійної адвокатської допомоги у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 24 листопада 2021 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 62116035 від 18 травня 2020 року, що здійснюється приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу барщацького Ігоря Вікторовича на підставі виконавчого напису № 5200 від 05 травня 2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" заборгованості за Договором № 191025-10720-1 від 25.10.2019 р. в загальному розмірі 18 330,00 грн. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 25 вересня 2023 року на підставі Розпорядження Верховного Суду № 8/0/9-22 від 15.03.2022 року «Про заміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» зазначену справу було передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2023 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, згідно заяви останньої просила слухати справу без її участі, вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не надавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Треті особи, кожен окремо, в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справи на підставі досліджених доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1\~ст.16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст.ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК Українивипадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що 05 травня 2020 року приватним нотаріусом Кіївського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5200. Зі змісту спірного виконавчого напису вбачається, що із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація"стягнуто заборгованість за кредитним договором № 191025-10720-1 від 25.10.2019 року. Строк, за який провадиться стягнення заборгованості: з 25 жовтня 2019 року по 29 квітня 2020 року. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з Боржника складає 18 330,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3000,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 14 130,00 грн., а також 1 200,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Із тексту оспорюваного виконавчого напису встановлено, що виконавчий напис здійснено на підставі ст.ст.87 ЗУ «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. ( а.с.17). Дані обставини стали підставою для відкриття приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Єфіменко Денисом Олеговичем відносно позивача виконавчого провадження № 62116035. Матеріали справи не місять реєстру боржників, зокрема відсутні відомості про направлення повідомлення позивачу про відступлення прав вимоги за кредитним договором. Позивач заперечує суму заборгованості за кредитним договором, посилаючись на обставини викладені в позові. Таким чином, підставою для відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення став виконавчий документ оспорюваний позивачем виконавчий напис нотаріуса про заборгованість позивача за кредитним договором. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Таким чином, підставою для відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення став виконавчий документ оспорюваний позивачемвиконавчий напис нотаріуса про заборгованість позивача за кредитним договором . Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат"(надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Статтею 88\~Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172(далі-Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 закону «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. З урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК, ст. ст.50,87,88 закону «Пронотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При зверненні з позовом позивач не погоджується із зазначеною в виконавчому приписі заборгованістю. Таким чином нотаріусом порушені вимоги нотаріат та не додержано обов`язкових умов вчинення нотаріального напису. Недодержання нотаріусом вищезазначеної умови при вчиненні виконавчого напису є підставою для визнання зазначеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження№14-278гс 18); від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження№14-706цс19); аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі №363/568/18 (провадження №61-49018св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження№61-22164св19)від 09.09.2020 року у справі №336/7754/18 (провадження№ 61-8781 св 20). З боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст.\~81\~ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум. Отже, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2270,00 грн. оскільки позивачем було сплачено судовий збір за подано заяву про забезпечення позову та саму позовну заяву. Позивачем також заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Частиною 8статті 141\~ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Статтею 137\~ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до наявного в матеріалах справи копії договору № б/н21 про надання правової допомоги укладеного між адвокатським бюро "Калінін і Партнери" Митько І.Л. та Додатку №1 до цього договору позивач сплатив на користь адвоката 5000,00 грн. за надані юридичні послуги, а саме за правовий аналіз, надання консультації, складання та направлення адвокатських запитів, складання позовної заяви, складання заяви про забезпечення позову, узгодження правової позиції. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщобуде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. Суд враховує, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 5200,00 грн. є доведеними та співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), та відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. На підставі викладеного,

Outcome: approved