Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати свою дитину, оскільки аліменти відповідач нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, непрацездатних батьків, повнолітніх дітей немає, відповідач працює і має стабільний дохід. Самостійно утримувати дитину позивачці важко, оскільки доитина потребуює відповідного харчування, одягу, оздоровчого відпочинку, що і змусило позивачку звернутися до суду з даним позовом. 09.04.2024 року ухвалою суду з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням статей 181, 182 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. В разі відсутності домовленості між батьками дитини про її утримування, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду' присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі її матері, батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Із п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, шо він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, ате не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час. аде не більш як за десять років. Приймаючи до уваги те, що дитина проживає разом з позивачем, домовленості між сторонами щодо їхнього утримання не досягнуто, суд, враховуючи інтереси дитини, на утримання яких присуджуються аліменти, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки саме такий розмір, з урахуванням всіх обставин справи, є достатнім та відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved