Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.02.2023 року о 07 год. 55 хв. у м. Вишгороді по вул. Кульчицького, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2121, державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки та при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до повної його зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення з [PERSON] автомобілем марки KIA, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався назустріч під керуванням [PERSON] . В результаті зіткнення автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, що, тим самим, завдало позивачу матеріальної шкоди. Таким чином, відповідач порушив вимоги п. 12.3, 13.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 19.05.2023 року постановою Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/1509/23 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-212665270 від 26.12.2022 року. 23.02.2023 року представником Страхової компанії було проведено огляд автомобіля позивача, про що було складено Акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість), в якому були зафіксовані пошкодження автомобіля. Позивач вказує, що свій автомобіль вона придбала 26.08.2021 року, що підтверджується Договором № 218188-Y19473 від 19.08.2021 року, укладеним з Філією «Автоцентр на Столичному» Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація». та Актом передачі-прийняття автомобіля № zk25307303 від 26.08.2021 року. Відповідно до гарантійних зобов`язань, що є додатком до вище вказаного договору, на автомобіль (його основні елементи, вузли, деталі, агрегати) розповсюджується гарантій, період якої становить 84 місяці або 150000 км пробігу. Оскільки на час скоєння ДТП 84 місяці ще не сплинули, а пробіг становив 15166 км, з метою відновлювального ремонту автомобіля позивач звернулась саме до Філії «Автоцентр на Столичному» Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація». Згідно з Актом виконаних робіт № 2023002928 від 14.09.2023 року вартість робіт та запчастини становить 290441,51 грн, в тому числі ПДВ 48406,92 грн. Листом № 41775/1/ПЗ від 11.09.2023 року Страхова компанія повідомила позивача щодо прийняття рішення про виплати їй страхового відшкодування по зазначеній події у розмірі 149500,00 грн. (з вирахуванням франшизи у розмірі 2 500,00 грн). Таким чином, 290441,51 грн 149500,00 грн = 140941,51 грн це витрати, які позивач змушена зробити для відновлення свого автомобіля, тобто реальні збитки. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження автомобіля позивача повністю встановлена, кошти витрачені позивачем на ремонт автомобіля підтверджені належним чином, страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені витрати. Позивач вважає, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 143 441,51 грн, вже понесеними на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобілю. Крім того, позивач зазначала, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Позивач зауважувала, що вона розлучена, при цьому на її утриманні перебуває її мати [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею. У зв`язку з пошкодженням автомобіля їй довелося тривалий час самостійно шукати гроші для його ремонту, через що остання не могла вночі спокійно спати. І до того суворий сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого вона почала до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей фактично постраждала і її мати. Крім того, позивач просила врахувати суд, що вона військова, старший лейтенант, та проходить військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України. І замість того, щоб у цей нелегкий час для країни повністю зосередитись на питаннях захисту нашої Батьківщини, вона переживала за ремонт автомобіля. Крім того, на тривалий час після ДТП позивачу довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Розмір душевних страждань позивач оцінює в 10 000 (десять тисяч) гривень. Така сума враховує в себе усі страждання, які довелося їй перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на її користь 153441,51 грн (сто п`ятдесят три тисячі дев`ятсот сорок одна гривню 51 коп.) понесених нею збитків, з яких: 140941,51 грн (сто сорок тисяч дев`ятсот сорок одна гривню 51 коп.) витрати на ремонт автомобіля; - 10000,00 грн (десять тисяч гривень 00 коп.) розмір моральної шкоди, а також понесені судові витрати. 23.01.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. 08.04.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. 14.06.2024 року представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. 14.06.2024 року відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у визначений чинним законодавством порядку. Відзив на позовну заяву до суду не подав. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наведених нижче підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, 22.02.2023 року о 07 год. 55 хв. у м. Вишгороді по вул. Кульчицького, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2121, державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки та при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до повної його зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [PERSON] марки KIA, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався назустріч під керуванням [PERSON] . 19.05.2023 року постановою Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/1509/23 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-212665270 від 26.12.2022 року. 23.02.2023 року представником Страхової компанії було проведено огляд автомобіля позивача, про що було складено Акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість), в якому були зафіксовані пошкодження автомобіля. Позивач свій автомобіль придбала 26.08.2021 року, що підтверджується Договором № 218188-Y19473 від 19.08.2021 року, укладеним з Філією «Автоцентр на Столичному» Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація». та Актом передачі-прийняття автомобіля № zk25307303 від 26.08.2021 року. Відповідно до гарантійних зобов`язань, що є додатком до вище вказаного договору, на автомобіль (його основні елементи, вузли, деталі, агрегати) розповсюджується гарантія, період якої становить 84 місяці або 150000 км пробігу. Оскільки на час скоєння ДТП 84 місяці ще не сплинули, а пробіг становив 15166 км, з метою відновлювального ремонту автомобіля позивач звернулась саме до Філії «Автоцентр на Столичному» Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація». Згідно з Актом виконаних робіт № 2023002928 від 14.09.2023 року вартість робіт та запчастини становить 290441,51 грн, в тому числі ПДВ 48406,92 грн. Листом № 41775/1/ПЗ від 11.09.2023 року Страхова компанія повідомила позивача щодо прийняття рішення про виплати їй страхового відшкодування по зазначеній події у розмірі 149500,00 грн. (з вирахуванням франшизи у розмірі 2 500,00 грн). Таким чином, 290441,51 грн 149500,00 грн = 140941,51 грн це витрати, які позивач змушена зробити для відновлення свого автомобіля, тобто реальні збитки. Позивач вважає, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 143441,51 грн, вже понесеними на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобілю. Згідно з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 2 згаданої статті збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з частиною 2 згаданої статті шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Оскільки позивач звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди. Стороною відповідача не надано доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 140941,51 грн (сто сорок тисяч дев`ятсот сорок одна гривню 51 коп.) витрат на ремонт автомобіля. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п. п. 3, 9 постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд вважає, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, на які вона посилаються як на такі, що завдали душевних страждань та переживань, а також не підтверджено доказами самого факту наявності у неї душевних страждань та переживань, у зв`язку з наявністю таких обставин. Крім того, позивач не довела суду наявності моральної шкоди в заявленому обсязі, так як будь-які докази спричинення відповідачем моральної шкоди в заявленому розмірі у справі відсутні. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) грн. 41 коп.

Outcome: partial