Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

У березні 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду міста Києва, позовна заява надійшла в провадження судді Романишеної І.П. Ухвалою суду від 12.03.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог ухвали суду позивачі подали до суду заяву про усунення недоліків та позовну заяву у новій редакції. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної приватної власності земельна ділянка по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на 133/200 частин житлового будинку [ADDRESS] та на Земельну ділянку площею 0,0423 га за кадастровим номером 8000000000:88:043:0051, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є спільною приватною власністю з [PERSON] . [PERSON] (дружина) звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сиротюк Ольги Володимирівни з заявою про прийняття спадщини. Так, 07 березня 2023р. [PERSON] (дружині) видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадщина, на яку видано Свідоцтво складається з: 133/200 частин житлового будинку [ADDRESS] . Проте, щодо земельної ділянки приватним нотаріусом Сиротюк Ольгою Володимирівною була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 листопада 2023р. [PERSON] , згідно якої зазначається, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0, 0423 га за кадастровим номером 8000000000:88:043:0051, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] неможливо, так як частка у праві власності на земельну ділянку площею 0, 0423 га за кадастровим номером 8000000000:88:043:0051, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-КВ №156460, виданого Київською міською радою 24.04.2000 р. на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.1999 р. за № 116-2/217 та знаходиться у спільній приватній власності з [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчити договір про розподіл часток немає можливості, оскільки співвласники земельної ділянки є померлими. Тобто на думку нотаріуса частки співвласників у спільній приватній власності на земельну ділянку визначені не були. Ця обставина перешкоджає спадкоємцю у оформленні спадкових прав та унеможливлює реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на 67/200 часток житлового будинку [ADDRESS] та на Земельну ділянку площею 0,0423 га за кадастровим номером 8000000000:88:043:0051, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є спільною приватною власністю з гр. [PERSON] [PERSON] (дочка) та [PERSON] (дочка) звернулись до першої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Так, 11 вересня 2014 р. спадкоємцю частки [PERSON] та спадкоємцю частки [PERSON] (кожній) видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадщина, на яку у вказаних частках видано Свідоцтво складається з: 67/200 часток житлового будинку [ADDRESS] , що належали спадкодавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину. Проте, щодо Земельної ділянки Першою Київською державною нотаріальною конторою було винесено Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 січня 2024 р. [PERSON] та [PERSON] , згідно яких зазначається, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,0423 га за кадастровим номером 8000000000:88:043:0051, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії III-КВ №156461, виданого Київською міською радою 24.04.2000р. на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.1999р. за № 116-2/217, неможливо, так як земельна ділянка належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної приватної власності без визначення часток кожному. Тобто, на думку нотаріуса, частки співвласників у спільної приватній власності на земельну ділянку визначені не були. Ця обставина перешкоджає спадкоємцям у оформленні спадкових прав та унеможливлює реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав. Враховуючи вказані обставини, позивачі вимушені були звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено у справі підготовче судове засідання. 15.04.2024р. через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого представник відповідача просив прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі. Треті особи пояснень щодо позову не направляли. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача та позивачі в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відзиві на позов просив проводити розгляд справи за його відсутності. Треті особи про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, направили на адресу суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням неявки всіх учасників справи у судове засідання, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 28.06.2024, що узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 05.09.2022 року справа № 1519/2-5034/11. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IІI-КВ №156460 від 24 квітня 2000 р., що видано громадянину [PERSON] згідно Рішення Київської міської ради від 28 січня 1999 р. №116-2/217, визначено, що йому передається у приватну власність земельна ділянка [NUMBER] , [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з гр. [PERSON] . Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IІI-КВ №156461 від 24 квітня 2000р., що видано громадянці [PERSON] згідно Рішення Київської міської ради від 28 січня 1999 р. №116-2/217, визначено, що їй передається у приватну власність земельна ділянка 0,0423 га в [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з гр. [PERSON] . 20.03.1971 року [PERSON] та [PERSON] одружились, про що складено відповідний актовий запис 1694, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Після смерті 16.04.2022 року [PERSON] , [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сиротюк Ольги Володимирівни з заявою про прийняття спадщини. Згідно Витягу № 69597915 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.07.2022 р. - до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис: Спадкова справа №69519489, номер у нотаріуса 6/2022, місце заведення м. Київ, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , приватний нотаріус Сиротюк Ольга Володимирівна. Згідно Довідки приватного нотаріуса Сиротюк Ольги Володимирівни від 05.02.2024 р.№ 7/02-14, згідно спадкової справи № 6/2022 станом на 05.02.2024 року спадкоємцем є [PERSON] . 07 березня 2023 р. [PERSON] (дружині) видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадщина, на яку видано Свідоцтво складається з: 133/200 частин житлового будинку [ADDRESS] . Копія Витягу з Державного реєстру речових прав від 07.03.2023 р., що підтверджує реєстрацію виникнення права власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину додається. 14.11.2023 року приватним нотаріусом Сиротюк О.В. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку. Згідно змісту вказаної постанови зазначається, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0423 га за кадастровим номером 8000000000:88:043:0051, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] неможливо, так як частка у праві власності на земельну ділянку площею 0,0423 га за кадастровим номером 8000000000:88:043:0051, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІI-КВ №156460, виданого Київською міською радою 24.04.2000 р. на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.1999 р. за № 116-2/217 та знаходиться у спільній приватній власності з [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчити договір про розподіл часток немає можливості, оскільки співвласники земельної ділянки є померлими. Тобто частки співвласників у спільній приватній власності на земельну ділянку визначені не були. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, які містяться в матеріалах справи. [INFO] [PERSON] померла. Згідно довідки Першої Київської державної нотаріальної контори № 746/02-14 від 09.02.2024 року, 29.01.2014 року була відкрита спадкова справа за № 85/2014 щодо спадкового майна померлої [INFO] [PERSON] . Спадкоємцями за заповітом, посвідченим Журавльовою Л.М. приватним нотаріусом КМНО 27.10.2010 року, реєстровий номер 6390 є дочка [PERSON] , якою 29.01.2014 року була подана заява про прийняття спадщини за № 274 та дочка [PERSON] , якою 05.02.2014 року була подана заява про прийняття спадщини № 381. Станом на 09.02.2024 року будь-які інші спадкоємці до нотаріальної контори не звертались. 11 вересня 2014 р. спадкоємцю частки [PERSON] та спадкоємцю частки [PERSON] (кожній) видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадщина, на яку у вказаних частках видано Свідоцтво складається з: 67/200 часток житлового будинку [ADDRESS] , що належали спадкодавцю [PERSON] . Копії Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.09.2014 р., що підтверджують реєстрацію виникнення права власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину. Проте, 15.01.2024 року щодо земельної ділянки Першою Київською державною нотаріальною конторою була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, згідно якої зазначається, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,0423 га за кадастровим номером 8000000000:88:043:0051, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії III-КВ №156461, виданого Київською міською радою 24.04.2000 р. на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.1999 р. за №116-2/217, неможливо, так як земельна ділянка належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної приватної власності без визначення часток кожному. Тобто, на думку нотаріуса, частки співвласників у спільної приватній власності на земельну ділянку визначені не були. Ця обставина перешкоджає спадкоємцям у оформленні спадкових прав та унеможливлює реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав. Також, Першою Київською державною нотаріальною конторою була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 січня 2024 р. [PERSON] , згідно якої зазначається, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,0423 га за кадастровим номером 8000000000:88:043:0051, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії III-КВ №156461, виданого Київською міською радою 24.04.2000 р. на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.1999 р. за №116-2/217, неможливо, так як земельна ділянка належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної приватної власності без визначення часток кожному. Тобто, на думку нотаріуса, частки співвласників у спільної приватній власності на земельну ділянку визначені не були. Ця обставина перешкоджає спадкоємцям у оформленні спадкових прав та унеможливлює реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав. Отже, позивачі не можуть отримати Свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, на частки земельної ділянки площею 0, 0423 га за кадастровим номером 8000000000:88:043:0051, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала покійним [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної сумісної власності та перебувала за життя спадкодавців у спільній сумісній власності. Тобто, вищезазначена земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності, що не дає нотаріусу можливості визначити частки спадкодавця у спільній сумісній власності, а тому видача свідоцтв про право на спадщину за державним актом на право власності на земельну ділянку є неможливим. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за правилами ст. 71 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід припустити, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді. Згідно абз. 1 ст. 42 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року зі змінами та доповненнями станом на 1999 р. (дату винесення рішення Київської міської ради від 28.01.1999 р. про передачу у спільну приватну власність Земельної ділянки) «Громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об?єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду». Між [PERSON] та [PERSON] за життя 01.02.1999 р. був укладений в письмовій формі Договір про порядок використання земельної ділянки по [ADDRESS] , були визначені межі та фактично встановлені огорожі в натурі. Так, згідно даного Договору сторони досягли згоди про розподіл земельної ділянки і погодились, щоб межі проходили наступним чином, як визначено Договором про порядок використання земельної ділянки по [ADDRESS] , від 01.02.1999 р.: площа земельної ділянки за [PERSON] - 275,74 кв.м. (133/200 часток) і за [PERSON] складає 147,01 кв.м. (67/200 часток). Станом на дату укладення Договору про порядок використання земельної ділянки Земельним кодексом не встановлено обов?язку нотаріального посвідчення такого договору. Позивачі в позовній заяві стверджують, що визнають та дотримуються Договору про порядок використання земельної ділянки по [ADDRESS] , від 01.02.1999р. та фактично використовують земельну ділянку в межах встановленого [PERSON] та [PERSON] розподілу Земельної ділянки. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.355, ч. 1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з зазначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Отже, враховуючи, що позивач 1 отримала у власність згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом 133/200 частин житлового будинку [ADDRESS] , враховуючи умови Договору про порядок використання земельної ділянки по [ADDRESS] , від 01.02.1999 р., [PERSON] має право успадкувати та оформити власність на нерухоме майно - 133/200 частин земельної ділянки, що належали за життя [PERSON] . Позивач 2 [PERSON] отримала у власність згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом частку від 67/200 часток житлового будинку [ADDRESS] , враховуючи умови Договору про порядок використання земельної ділянки по [ADDRESS] , від 01.02.1999 р., Позивач 2 має право успадкувати та оформити власність на нерухоме майно - частину від 67/200 частин Земельної ділянки, що належали за життя [PERSON] . Також, з огляду на зазначене вище, Позивач 3 - [PERSON] отримала у власність згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом частку від 67/200 часток житлового будинку [ADDRESS] , враховуючи умови Договору про порядок використання земельної ділянки по [ADDRESS] , від 01.02.1999 р., Позивач 3 має право успадкувати та оформити власність на нерухоме майно - частину від 67/200 частин Земельної ділянки, що належали за життя [PERSON] . Згідно п.г ч.1статті 87 Земельного кодексу України «Право власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду». За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що позивачі позбавлені можливості зареєструвати право власності на земельну ділянку, що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку, суд вважає, що вимоги позивачів є доведеними і обґрунтованими, та такими, що ґрунтуються на законі, а отже, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved