Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач [PERSON] \~є батьком її повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ,\~\~яка навчається на стаціонарі у ВНЗ на контракті, стипендії не отримує, ніякого джерела доходів не має, а дитину потрібно забезпечувати одягом, взуттям, щоденно виділяти кошти на проїзд до навчання і додому, щомісячно сплачувати 1700 грн. 00 коп. за навчання. Відповідач не є інвалідом, працездатного віку, непрацездатних батьків на утриманні не має. За таких обставин просив суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 всіх видів заробітку. Позивач в судове засідання не з`явився,\~\~про день та час розгляду справи був\~\~повідомлений судом належно, у позовній заяві просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. В судове засідання відповідач не з`явився,\~\~про день та час розгляду справи був\~\~повідомлений\~\~належно, жодних клопотань чи заперечень суду не подав. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 23.03.2018 р. рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Повнолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , навчається у Київському фаховому коледжі архітектури, будівництва та управління на денній формі навчання, термін закінчення навчання 30.06.2025 р., що підтверджується довідкою вказаного коледжу №911 від 07.11.2023 р. Позивач [PERSON] працює в комунальному закладі заклад дошкільної освіти (дитячий садок) «Казка» Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області з на посаді помічника вихователя. За період із січня 2023 р. по листопад 2023 р. їй було нараховано заробітну плату в сумі 127148,45 грн., що підтверджується довідкою від 30.11.2023 р. за №99. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України. Статтею 199 Сімейного кодексу України\~передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі ; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Згідно зі\~статтею 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Сімейним кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова ВС від 13.04.2021 у справі №308/4214/18). При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з ч. 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З поданих суду позивачем доказів встановлено, що спільна донька сторін у справі повнолітня [PERSON] не досягла 23 років, продовжує до 30.06.2025 р. навчання, не працює, оскільки навчається на денній формі, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід. Інших доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, придбання підручників тощо), позивачем не надано. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Згідно зі\~статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Зазначене узгоджується із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.06.2021 р. у справі № 159/5562/18. Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги, що доказів про майновий стан відповідача, стан здоров`я, наявність на утриманні інших осіб матеріали справи не містять. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з цим, позивачкою до позовної заяви не було долучено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що донька дійсно проживає разом із нею, вона дійсно несе щомісячні витрати на утримання доньки. При цьому, необхідно звернути увагу на те, що відповідно до закону повнолітня дитина, яка продовжує навчання, має повний обсяг цивільної процесуальної дієздатності та може звернутись самостійно з позовом про стягнення аліментів на її утримання. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed