Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 04 жовтня 2018 року актовим записом № 70 Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; після розірвання шлюбу залишити позивачу набуте в шлюбі прізвище " [PERSON] ". В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що [INFO] [PERSON] , уклала шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що того ж дня складено актовий запис за № 70. Від цього шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя в сторін не склалося. Протягом тривалого часу відносини між ними поступово погіршувалися у зв`язку з різними поглядами на життя та сімейні цінності. Не зуміли зберегти почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, які мають бути в сім`ї. Спроби налагодити сімейні відносини не дали позитивних наслідків і вже тривалий час як припинили спільне проживання, ведення спільного господарства, фактично перестали бути однією родиною. Таким чином, на сьогоднішній день шлюб між сторонами існує формально та суперечить інтересам кожного з них, а отже підлягає розірванню. На даний час позивач має намір влаштувати свої справи, тому звертається до Іванівського районного суду Одеської області з позовом про розірвання шлюбу. Розірвати цей шлюб через органи РЛГС не мають змоги, оскільки є малолітня дитина. Після розірвання шлюбу син залишається проживати з позивачем, питання його утримання та участі батька у вихованні дитини буде вирішуватися ними окремо. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву про розгляду справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, відзив на позовну заяву не подавав. На адресу відомого зареєстрованого місця проживання відповідача судом направлялись ухвала про відкриття провадження, копія позову з доданими документами, судові повістки. До суду поштова кореспонденція, направлена відповідачу, повернулась з відміткою «вручено особисто». Тож, відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження, тому повідомлений про наявність справи та порядок її розгляду, проте жодного разу не поцікавився її розглядом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. На підставі викладеного, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Тож, суд вирішує справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалює заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 70, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Зі змісту позовної зави вбачається, що сторони сімейні стосунки підтримували протягом певного періоду часу, а наразі припинили спільне проживання. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Позивачка вважає, що їх сім`я розпалась остаточно, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просить суд не встановлювати строку для примирення сторін. Обставини на які посилається позивач є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Доказів зворотнього у суду немає. Застосовуючи норми матеріального права, суд виходить з такого. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. На підставі наведеного, враховуючи, що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, а збереження даного шлюбу суперечить її інтересам, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, беручи до уваги, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї є неможливим, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.3,56,104-105,110,112,113, 115 СК України,

Outcome: approved