Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення з ПрАТ «СК «УНІКА» на його користь грошових коштів в якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди в загальному розмірі 306874,19 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.12.2021 року між ним та відповідачем укладено договір добровільного страхування майна, а саме автомобіля марки «AUDI A3» р.н. [NUMBER] . Внаслідок ДТП, яка відбулась 20.06.2022 року, застрахований автомобіль зазнав пошкоджень і того ж дня він звернувся до відповідача з письмовою заявою про настання страхового випадку, а останній до 28.07.2022 року зобов`язаний був прийняти відповідне рішення про виплату страхового відшкодування. Згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту становить 378346,89 гривень, проте, відповідач лише частково виплатив страхове відшкодування і перерахував на рахунок СТО грошові кошти у розмірі 149318,14 гривень. Різницю між виплаченим страховим відшкодуванням і завданою шкодою, яка за виключенням франшизи становить 226266,25 гривень, просить стягнути з відповідача в примусовому порядку, а також 4500,0 гривень витрат на проведення експертного дослідження. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором, просить стягнути з відповідача пеню за період з 29.07.2022 року по 29.07.2023 року в загальному розмірі 10266,18 гривень, інфляційні втрати, які обраховані за цей самий період в загальному розмірі 27403,81 гривень та три відсотки річних в загальному розмірі 8437,95 гривень, які також обраховані за цей період. Крім того, протиправна поведінка відповідача, яка полягає у тривалому невиконанні умов договору унеможливила ремонт автомобіля, спричинила йому труднощі у повсякденному житті та завдала сильних душевних переживань. Через відсутність страхового відшкодування, він перебував у стресовому стані, у нього погіршилось самопочуття, зник сон та апетит. Моральну шкоду оцінює у розмірі 30000,0 гривень, які також просить стягнути з відповідача. Відповідач не погодився та в особі повноважного представника подав відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідач провів оцінку розміру завданої шкоди і вартість відновлювального ремонту становить 425558,72 гривень, а ринкова вартість автомобіля без урахування пошкоджень - 437266,24 гривень. Оскільки вартість відновлювального ремонту перевищила 75% ринкової вартості автомобіля, такий відповідно до умов договору вважається фізично знищеним і потерпілому виплачується шкода за виключанням франшизи, яка в такому випадку становить 10% від ціни договору та вартості залишків транспортного засобу. За виключенням усіх цих сум, розмір страхової виплати становив 159437,64 гривень, з якої також було утримано в рахунок несплаченого страхового платежу 10107,0 гривень і в кінцевому, виплачено страхове відшкодування у розмірі 149330,64 гривень. Вважає, що відповідачем належним чином виконано взяті на себе зобов`язання, що виключає можливість стягнення пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити. Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався. Позовна заява поступила до суду 27.02.2023 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.03.2023 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною і підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. За відповідним клопотанням представника відповідача ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 11.05.2023 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 1. Яка вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «AUDI A3» р.н. [NUMBER] у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП, що сталося 20.06.2022 року, станом на 20.06.2022 року, із застосуванням цін на запасні частини, матеріали вартості нормо-години СТО, яка підтримує гарантійні зобов`язання щодо відповідної марки транспортного засобу, а також рекомендованих виробником транспортних засобів нормативів трудомісткості ремонтних робіт? 2. Яка ринкова вартість автомобіля марки «AUDI A3» р.н. [NUMBER] станом на 20.06.2022 року? 3. Яка ринкова вартість автомобіля марки «AUDI A3» р.н. [NUMBER] у пошкодженому внаслідок ДТП від 20.06.2022 року стані, станом на 20.06.2022 року? На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Висновок експерта надійшов на адресу суду 24.04.2024 року, після чого ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 25.04.2024 року провадження у справі поновлено. Згідно з висновком експерта № 2608-Е від 18.04.2024 року (т.1 а.с.235-248), вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «AUDI A3» р.н. [NUMBER] , становить 425224,51 гривень, ринкова вартість автомобіля в цінах на дату ДТП 622533,0 гривень, ринкова вартість пошкодженого автомобіля 357476,0 гривень. З огляду на зазначений висновок, представник позивача 28.05.2024 року подав заяву про збільшення позовних вимог. За відповідним клопотанням представника позивача суд залишив таку заяву без розгляду, про що без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу від 30.05.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Представник позивача в судовому засіданні під час виступу із вступним словом позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні під час виступу із вступним словом проти обґрунтованості позову заперечила та крім цього, вважає необґрунтованим висновок судової автотоварознавчої експертизи в частині визначення ринкової вартості автомобіля. Вважає, що така ринкова вартість має обчислюватись в доларах США в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу НБУ, який був чинним станом на 20.06.2022 року, тобто станом на дату ДТП. Крім того, вважає безпідставною заявлену вимогу про відшкодування моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке. Судом встановлено, що 30.12.2021 року між сторонами укладено договір добровільного страхування майна «КАСКО», а саме автомобіля марки «AUDI\~A3»\~р.н.\~ [NUMBER] (т.1 а.с.16-30). Загальна страхова сума за договором становить 550000,0 гривень. Внаслідок ДТП, яка відбулась 20.06.2022 року, застрахований автомобіль марки «AUDI A3» р.н. [NUMBER] зазнав пошкоджень і цього ж дня позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про настання страхового випадку (т.1 а.с.31-32). З приводу розміру страхового відшкодування сторони вели письмову переписку. Позивач направляв на адресу відповідача відповідну претензію на суму 369990,89 гривень (т.1 а.с.114-116). Відповідач відхилив претензію на цю суму, про що надав відповідь від 12.01.2023 року (т.1 а.с.117-118) та за наслідками страхового випадку визначив суму страхового відшкодування у розмірі 159437,64 гривень. З цієї суми відповідач також утримав 10107,0 гривень в рахунок відшкодування несплаченого страхового платежу і в кінцевому перерахував на рахунок СТО страхове відшкодування у розмірі 149330,64 гривень. Вважаючи, що зазначеної суми недостатньо, позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України (тут і надалі в редакції, чинні на момент настання страхового випадку) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до пунктів 3, 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, а також справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування в своїх відносинах юридично-значимих повідомлень (зокрема, порядок надсилання, визначати, коли повідомлення вважатиметься отриманим). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, який був чинним на момент настання страхового випадку (далі - Закон України «Про страхування») добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Згідно статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно статті 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Практично аналогічні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування закріплені у статті 26 Закону України «Про страхування». З огляду на встановлені судом обставини, для правильного вирішення цієї справи слід встановити, чи доводиться зібраними доказами факт повного знищення транспортного засобу. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи № 760/6034/16-ц (постанова від 15.02.2023) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: partial