Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» про тлумачення умов договору. Свої вимоги мотивувала тим, що 01 грудня 2015 року між позивачем, яка є власником квартири [ADDRESS] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперти, Менеджмент» було укладено у письмовій формі договір про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій № РО-18/94. Незважаючи на умови Договору та чинне законодавство відповідач в односторонньому порядку своїм листом від 01 червня 2023 року повідомив позивача про підняття/збільшення розміру плати за послуги, а саме, про збільшення тарифу за послуги на 8,22 грн за кв.м, починаючи з 01 червня 2023 року, тим самим порушив права та інтереси позивача. Дії відповідача підтверджують наявність спору у розумінні сторонами умов договору щодо односторонньої зміни умов договору та порядку внесення змін до договору. У зв`язку з чим просить про тлумачення Договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій № PO-18/94 від 01.12.2015, укладеного між Позивачем і Відповідачем, наступним чином: в частині підпункту 3.3.5 Договору щодо внесення Відповідачем змін у Договір: «Виконавець не має права в односторонньому порядку без погодження із Споживачем вносити у Договір зміни, що впливають на розмір плати за послуги»; в частині пункту 1,2 та пункту 1.3 Договору щодо надання та оплати послу відповідно до рішення органу місцевого самоврядування, у зв?язку з набранням чинності з 10.12.2017 та введенням в дію з 01.05.2019 Закону України № 2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» з урахуванням п.10-п.12 Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 (з наступними змінами і доповненнями): «положення пункту 1.2 Договору в частині надання послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, не може застосовуватися, як таке, що суперечить статті 10 Закону України № 2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги. Розмір щомісячної плати за послуги визначається сторонами згідно з пунктом 1.3 Договору»; в частині підпункту 3.4.2 Договору щодо визначення порядку зміни тарифу на послуги у зв?язку з набранням чинності з 10.12.2017 та введенням в дію з 01.05.2019 Закону України № 2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги», з урахуванням п.10-п.12 і п.25 Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 (з наступними змінами і доповненнями): «положення підпункту 3.4.2 Договору (речення друге), яким передбачено, що у разі зміни тарифу на послуги Виконавець зобов?язаний повідомити про це Споживача та надати копію рішення органу місцевого самоврядування про встановлення нового тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, не може застосовуватися, як таке, що суперечить статті 10 Закону України № 2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги»; в частині підпунктів 3.3.5 та 3.4.2 Договору щодо порядку внесення у Договір змін, що впливають на розмір плати за послуги: «внесення змін до Договору, що виливають на розмір плати за послуги, здійснюється шляхом укладення сторонами додаткової угоди (додаткового договору) в письмовій формі до діючого Договору»; в частині пункту 6.1 Договору щодо застосування обставин непереборної сили: «сторони звільняються від відповідальності за Договором у разі настання непереборної сили (дії надзвичайних ситуацій техногенного, природного або екологічного характеру) і такі обставини непереборної сили не є (не можуть) бути підставою для підняття/підвищення Виконавцем в односторонньому порядку розміру плати за послуги за Договором». Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 01 грудня 2015 року між позивачем, яка є власником квартири [ADDRESS] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперти, Менеджмент» було укладено у письмовій формі договір про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій № РО-18/94 (а.с.8-10). 01 червня 2023 року відповідач листом повідомив позивача про підвищення розміру плати за послуги, а саме, про збільшення тарифу за послуги на 8,22 грн за кв.м, починаючи з 01 червня 2023 року (а.с. 11). Позивач просить надати тлумачення окремих пунктів договору про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій. Підставою для задоволення позовних вимог вказано про наявність спору у розумінні сторонами умов договору щодо односторонньої зміни умов договору та порядку внесення змін до договору. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідача не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з п. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Статтею 213 ЦК України встановлено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) (ч.1). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину(ч.2). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін (ч.3). Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (ч.4). Отже, у частинах 3, 4 статті 213 цього Кодексу визначено загальні способи, що застосовуються при тлумаченні, які втілюються у трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також із намірами сторін, які вони виявляли при вчиненні правочину, а також із чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (якщо перші два не дали результатів) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше у правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Отже, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 Цивільного кодексу України. У розумінні наведених положень законодавства тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину. Тому при вирішенні питання щодо тлумачення змісту правочину, суду необхідно встановити наявність між сторонами договору спору, перевірити та встановити в чому полягає порушення прав позивача і чи дійсно є обставини, на які посилається позивач достатніми підставами для застосування ст.213 ЦК України. Таку правову позицію наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 916/2500/15, від 17.10.2018 у справі № 753/22010/14-ц та у постановах Верховного суду від 16.04.2019 у справі №916/1171/18, від 11.09.2019 у справі № 922/3740/18. Судом встановлено, що пунктом 1.2 Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій передбачено, що Виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього Договору (додаток 1). Згідно пункту 1.3. цього договору розмір щомісячної плати за послуги на дату укладення цього Договору становить 1 643,95 грн. (одна тисяча шістсот сорок три гривні 95 копійок), крім того податок на додану вартість 328,79 грн. (триста двадцять вісім гривень 79 копійок), разом 1 972,74 грн. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дві гривні 74 копійки). Згідно п. 3.3.5 Договору виконавець має право вносити за погодженням із споживачем у Договір зміни, що впливають на розмір плати за послуги. Згідно п. 3.4.2 Договору виконавець зобов`язаний надавати Споживачеві в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, тощо. У разі зміни тарифу на послуги, виконавець зобов`язаний повідомити про це споживача та надати копію рішення органу місцевого самоврядування про встановлення нового тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Сторони звільняються від відповідальності за цим договором у разі настання непереборної сили ( надзвичайних ситуацій техногенного, природного або екологічного характеру), що унеможливлює надання та оплату послуг відповідно до умов цього Договору (п. 6.1. договору). Суд зазначає, що позивач, мотивуючи свої вимоги щодо тлумачення змісту Договору наявністю нібито розбіжностей у розумінні сторонами його умов щодо зміни розміру плати за послуги, фактично намагається примусити суд з`ясовувати обставини відповідності чи невідповідності змісту Договору підвищення розміру плати за послуги, що не є предметом судового розгляду в межах вирішення спору про тлумачення змісту правочину за правилами статті 213 ЦК України. За встановлених обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог по цій справі.

Outcome: dismissed