Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, у якій просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 27,7 кв.м., житловою площею 11, 2 кв. м, в обґрунтування якої вказала, що 11.01.2002 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого вона придбала 7/50 частин жилого будинку, розташованого в [ADDRESS] на земельній ділянці спільного користування. У тексті договору купівлі-продажу помилково вказано адресу розташування житлового будинку, а саме зазначено, що будинок знаходиться в: « [ADDRESS] », замість вірного « [ADDRESS] », на що вона одразу не звернула уваги. 16.09.2002 року вона зареєструвала своє право власності в Артемівському бюро технічної інвентаризації, при цьому в тексті реєстраційного напису на оригіналі договору купівлі-продажу зазначено, що «Домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за нею згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Першою Артемівською ДНК 11.01.2002 року реєстр. №1-153». Окрім того, відповідно до довідки №133, виданої 25.08.2023 року КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації», за обліковими даними даного підприємства станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за нею згідно договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської ДНК за реєстром №1-153 від 11.01.2002, про що зроблено запис в реєстраційній книзі №31-4812, дата реєстрації - 16.09.2002 року. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" 24.02.2022 року на території України строком на 30 діб введено воєнний стан, який на даний час продовжується. У зв`язку з проведенням бойових дій на території [ADDRESS] , повністю знищений. Вказує, що вона бажає отримати грошову компенсацію за зруйноване житло, а для того, щоб мати можливість подати заяву на її отримання, нерухомість має бути зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому, 31.07.2023 року вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Миргородської міської ради із заявою про проведення реєстраційних дій. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Миргородської міської ради С.М. Яковенко №69075817 від 30.08.2023 року їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку із наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме було виявлено розбіжності в об`єкті речового права (житловий будинок - квартира) та в адресі об`єкта нерухомого майна ( [ADDRESS] ). Вказані обставини змушують позивача звернутись до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала суду заяву, згідно якої просила проводити судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, який про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у відсутність їх представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області в підготовче судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій зазначив про визнання позовних вимог, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з\~неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу\~не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 11 січня 2002 року державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П., номер в реєстрі 1-153, [PERSON] належить 7/50 частин жилого будинку, який знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці спільного користування. За цією адресою розташовані одноповерховий цегляний критий залізом жилий будинок жилою площею 84,06 кв.м, означений в плані літерою - А (а.с.15). Право власності позивача на вказане майно зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації 16.09.2002 року, про що свідчить реєстраційний напис на договорі купівлі-продажу жилого будинку від 11 січня 2002 року, реєстровий номер 31-4812, де зазначено: домоволодіння [ADDRESS] , власник [PERSON] (обор. а.с.15). В технічному паспорті на жилий будинок індивідуального житлового фонду також зазначена адреса: [ADDRESS] , та вказано, що власником 7/50 часток жилого будинку є [PERSON] , загальна площа її частки майна 27,7 кв.м, жила площа 11,2 кв.м (а.с.12-14). Таким чином, з наданих суду документів вбачаються розбіжності написання адреси розташування майна, а саме: в договорі купівлі-продажу жилого будинку від 11.01.2022 року зазначена адреса « [ADDRESS] », тоді як правильним є « [ADDRESS] », а також в об`єкті нерухомого майна «житловий будинок [ADDRESS] », замість вірного «будинок [ADDRESS] ». [PERSON] зареєстрована та також є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10 грудня 1997 року, технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності, довідкою з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с.7, 9, 10). Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджених Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року, Бахмутська міська територіальна громада є територією, де ведуться активні бойові дії. Як зазначає позивач, внаслідок проведення бойових дій на території [ADDRESS] , повністю знищений. З метою отримання компенсації за зруйноване житло, позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Миргородської міської ради із заявою про проведення реєстраційних дій. Однак, позивач отримала Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій від 30 серпня 2023 року, в якому зазначено, що державним реєстратором виявлена наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Виявлені розбіжності в об`єкті речового права (житловий будинок - квартира) та в адресі об`єкта нерухомого майна ( [ADDRESS] . Бахмут, провулок [ADDRESS] ) та суперечності між заявленими та зареєстрованими правами не дають змоги провести державну реєстрацію (а.с.11). Згідно довідки Комунального підприємства «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» № 133 від 25.08.2023 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] - 7/50 часток, згідно договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори за реєстр. № 1-153 від 11.01.2002, про що зроблено запис в реєстраційній книзі №31-4812, дата реєстрації 16.09.2022 (а.с.25). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З аналізу вказаної статті вбачається, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права). Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа, позивачем у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником. Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10 травня 2017 року у справі № 910/13348/15. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вказує позивач, у зв`язку з тим, що державним реєстратором їй відмовлено в проведенні реєстраційних дій щодо спірного майна, на даний час вона позбавлена можливості вчиняти будь-які дії з належним їй майном, зокрема, отримати компенсацію за зруйноване (пошкоджене) майно, у зв`язку з чим вона змушена звертатися до суду на підставі ст. 392 ЦК України. Законність володіння, користування і розпорядження квартирою [ADDRESS] , загальною площею 27,7 кв.м, житловою площею 11,2 кв.м, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори за реєстр. № 1-153 від 11.01.2002 року, ніким і ніколи не заперечувались, підтверджуються матеріалами справи, тому суд приходить до переконання, що вимоги [PERSON] до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved