Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

10 травня 2024 року позивач звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 11 червня 2010 року Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №156, свідоцтво Серії [NUMBER] , виданого повторно 10 травня 2024 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Позовні вимоги мотивовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, в зв`язку з різними поглядами на життя та планами на майбутнє. Подружжя упродовж останнього часу разом не проживає, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сім`я фактично розпалася, стосунки мають формальний характер. Позивач вважає збереження шлюбу недоречним і неможливим, а призначення строків на примирення недоцільним, у зв`язку з чим просить про розірвання шлюбу. Крім того, просить змінити прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №664, видане Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15\~травня 2024\~року було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21 травня 2024 року від позивачки на адресу суду надійшла заява, в якій заявницею зазначено, що вона завчасно повідомляє суд про неможливість присутності у судовому засіданні та доводить до відома суду, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. 05 червня 2024 року від відповідача на адресу суду надійшла заява про проведення розгляду справи про розірвання шлюбу без його участі, в якій відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. В судове засідання, призначене на 26 червня 2024 року сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони спору перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 червня 2010 року Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №156, свідоцтво Серії [NUMBER] , виданого повторно 10 травня 2024 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Позовні вимоги мотивовані тим, що у позивача та відповідача різні погляди подальше спільне життя, відсутнє взаєморозуміння, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Шлюбні відносини фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved