Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

03.04.2024 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі доньки позивача [PERSON] та [PERSON] , народився син - [PERSON] , [INFO] . Після загибелі доньки позивача у дорожньо-транспортній пригоді, 14.06.2021, відповідач [PERSON] залишив свого сина, [PERSON] , на утриманні позивача та переїхав проживати до своїх батьків, в с.Глибочок Гайсинського району Вінницької області. Незважаючи на неодноразові звернення позивача, відповідач на даний час матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, добровільно відповідач аліменти на даний час також не сплачує. У позові позивач зазначає, що сама не може забезпечити нормального життєвого існування та розвитку свого онука. Крім того, зважаючи на те, що в даний час відбувається подорожчання як продуктів харчування так і одягу, вона не в змозі сама в повному обсязі хоча б мінімально задовольнити потреби дитини, а тому позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 05.04.2024 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке. Судом встановлено, що донька позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 16.06.2013 виконкомом Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, відповідний актовий запис №4 (а.с. 5). Від спільного шлюбу у них народилась дитина син [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Після загибелі доньки позивача [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, 14.06.2021, (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 17.06.2021 а.с.6) відповідач [PERSON] залишив свого сина, [PERSON] , на утриманні позивача та переїхав проживати до своїх батьків, в с. Глибочок Гайсинського району Вінницької області. Як зазначає позивач, дитина знаходиться на утриманні позивача, як рідної баби. З довідки про склад сім`ї, виданої органом місцевого самоврядування від 06.10.2023 за №390 (а.с. 8), яка видана гр. [PERSON] , вбачається, що до складу її сім`ї входять на 01.10.2023: чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та онук [PERSON] , [INFO] , тобто онук дійсно проживає біля неї та знаходиться на її утриманні. Відповідно до довідки КЗ «Новоприлуцька гімназія» від 05.10.2023 за №104 (а.с. 9) виданої позивачу [PERSON] , слідує, що її онук [PERSON] дійсно навчається у 4 класі КЗ «Новоприлуцька гімназія» З Акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.03.2024 (а.с. 10) вбачається, що [PERSON] , 1969 р.н. проживає в селі Нова Прилука за вказаною адресою разом з онуком [PERSON] , 2014 р.н., чоловіком [PERSON] , 1962 р.н. та сином [PERSON] , 1987 р.н. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Зі слів бабусі батько онука [PERSON] за даною адресою не проживає. Таким чином, судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що позивач одна несе витрати по утриманню онука, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню його потреб. Відповідач відомостей про свої доходи суду не надав. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. В силу вимог ч. 5 ст. 183 СК України передбачено стягнення аліментів у розмірі на одну дитину у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому,\~відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~"Про\~Державний бюджет\~України на\~2024\~рік"\~прожитковий мінімум\~для дітей\~віком від\~6\~до 18\~років становить 3196 гривень. Крім того, згідно ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Отже, стягнення з відповідача 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не суперечить вимогам закону та буде достатнім для належного забезпечення фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Нормами ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. З урахуванням обставин встановлених судом та обставин, які визначені ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільної дитини, а також виключного права того з ким проживає дитина на вибір способу стягнення аліментів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується правилами Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що позов задоволено, а при пред`явлені його до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що його слід стягнути із відповідача в дохід держави. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 264, ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. На підставі ст.ст. 84, 180-184 СК України,

Outcome: approved