Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

27.12.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру, житловою площею 12,2 кв.м, загальною площею 32,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1853111159102, номер відомостей про речове право 32019568; провести поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] нежитлове приміщення (магазин) на цокольному поверсі будівлі «А-2», загальною площею 51,8 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 152340559102, номер відомостей про речове право 2419398; провести поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частини нежитлового приміщення (магазина), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] легковий автомобіль ТОYОТА RАV4, 2010 р.в., вид палива - бензин, об`єм двигуна - 1987 см3, який відчужений [PERSON] 10.10.2023, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості вказаного легкового автомобіля в якості грошової компенсації, що становить 259415,00 грн. Вимоги мотивовані тим, що 04.09.2010 позивачка уклала шлюб з [PERSON] , від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Однак сімейне життя не склалося, судовим рішенням від 15.11.2023 шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами були придбані: 15.06.2019 однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , титульним власником якої вказано [PERSON] ; нежитлове приміщення (магазин) на цокольному поверсі, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , титульним власником якого вказано відповідача; 21.07.2020 автомобіль ТОYОТА RАV4, 2010 р.в., вид палива - бензин, об`єм двигуна - 1987 см3, який 10.10.2023 був перереєстрований на іншого власника без згоди на те позивачки, що і стало підставою для звернення до суду. 29.12.2023 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 23.01.2024 [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій просить: відмовити в задоволені позовних вимог за первісним позовом в частині визнання за [PERSON] права на 1/2 частину нерухомого майна у вигляді квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та нежитлового приміщення на цокольному поверсі, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; визнати особистою приватною власністю [PERSON] об`єкти нерухомого майна квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та нежитлове приміщення на цокольному поверсі будівлі «А-2», що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що дійсно з 04.09.2010 по 18.12.2023 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу сторони почали проживати в належній [PERSON] квартирі [ADDRESS] . Починаючи з 2010 року [PERSON] працював в Управлінні транспорту ПАТ «Укрнафта» на посаді інженера з безпеки руху. Позивачка ж за первісним позовом не надає суду будь-яких доказів наявності самостійного заробітку, однак відповідачем не заперечується той факт, що станом на 2010-2012 роки позивачка не мала самостійного заробітку з поважних причин, пов`язаних з перебування у відпустці в зв`язку з вагітністю, народженням дитини та доглядом за дитиною до 3-х років. Зазначає, що нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] та однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] до спільного майна подружжя не відносяться, так як не були придбані сторонами за спільні сімейні кошти. Так спірне нежитлове приміщення було придбано за кошти, отримані [PERSON] від продажу 01.09.2010 об`єкту незавершеного будівництва (нежитлового приміщення), розташованого за адресою: [ADDRESS] , який він будував особисто з 2007 року по 2010 рік до ступеню готовності 40%. Також за ці кошти був придбаний 20.08.2013 автомобіль ТОYОТА RАV4, 2002 року випуску. Вказує, що станом на вересень 2013 року сторони перебували в шлюбі 3 роки і обсяги їх спільного доходу не давали можливості нажити такого обсягу спільних коштів, які б дали змогу придбати такі два види дороговартісного майна. Спірна однокімнатна квартира була придбана за кошти, отримані від продажу будинку, який [PERSON] успадкував після смерті своєї матері. Станом на 15.06.2019 сторони не мали коштів спільного сімейного бюджету на придбання нового (додаткового) житла. Вважає, що позивачка за первісним позовом не повідомляє жодних обставин щодо купівлі вказаної квартири, заявляє майнову претензію на вказану квартиру виключно за фактом перебування у шлюбі та придбання квартири саме в цей період. 23.01.2024 [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що стосовно спірного майна у вигляді нежитлового приміщення та однокімнатної квартири ним заявлено зустрічний позов, в якому викладені в тому числі доводи та заперечення щодо первісного позову. Щодо вимоги про стягнення з нього грошової компенсації частини автомобіля ТОYОТА RАV4, 2010 року випуску, зазначає, що продаж цього автомобіля відбувся 10.10.2023 за попередньою домовленістю з [PERSON] . Так в процесі розірвання шлюбу між сторонами була досягнута домовленість про сплату [PERSON] позивачці за первісним позовом 5000 доларів США, як компенсацію вартості половини автомобіля, які вона мала намір використати на особистий відпочинок за кордоном та на придбання автомобіля. Оскільки [PERSON] не мав достатньої суми коштів, 10.10.2023 він продав належний йому автомобіль ТОYОТА RАV4, 2010 р.в. 14.10.2023 він віддав [PERSON] 5000 доларів США. На той час позивачка за первісним позовом інших претензій не заявляла, оскільки розуміла, що інше майно (спірні нежитлове приміщення та квартира) було придбане за його власні кошти. Після отримання грошей [PERSON] звернулася з позовом про розірвання шлюбу без вимог про поділ майна, так як це питання між ними було вирішено. 18.10.2023 [PERSON] вирушила в туристичну подорож за маршрутом Польща-Італія-Греція, в якій перебувала близько двох тижнів, а згодом придбала автомобіль Skoda Octavia А5. 25.12.2023 [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про поділ майна, що стало для нього несподіваним, так як фактично всі питання про поділ майна між ними були вирішені добровільно. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 12.03.2024 представником позивачки та відповідачки за зустрічним позовом подана заява про збільшення позовних вимог, в якій просить, окрім зазначених у первісній позовній заяві вимог, встановити факт спільного проживання як чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] в період з січня 2007 року по 04.09.2010. Зазначає, що з 1999 року по 2003 рік [PERSON] навчалася в Харківському фінансово-економічному коледжі на бюджетній основі, 26.06.2003 отримала диплом бакалавра. У 2001 році вона познайомилася з [PERSON] й останні почали зустрічатися. П`ятий курс магістратури [PERSON] навчалася на контрактній основі, її навчання оплатив саме [PERSON] . Після закінчення навчання (25.06.2004) позивачка за первісним позовом повернулася в м. Охтирка. В період з 04.01.2005 по 21.12.2005 [PERSON] працювала бухгалтером в ВКФ «Оптторг». Впродовж цього часу сторони почали налагоджувати свій бізнес у магазині «Балу», який був придбаний батьками відповідача у 2003 році на двох (сина та доньку). Зі сторони сестри відповідача працював її чоловік, з боку [PERSON] працювала [PERSON] неофіційно, заробітну плату не отримувала, так як всі кошти вкладали у придбання товару. Остання працювала приблизно 1,5 роки, поки не працевлаштувалася до Управління соціального захисту населення Охтирської міської ради 23.03.2006, після чого у магазині почав неофіційно працювати рідний брат позивачки, а з 26.07.2007 працювала мати позивачки відповідно до трудового договору. Але майже кожні вихідні або через вихідні сторони їздили до м. Харків на закупівлю товару, проводили націнку. Приблизно у 2008 році [PERSON] був звільнений із займаної посади і ніде зовсім не працював, поки не працевлаштувався 14.02.2011 у ЦТТ НГВУ «Охтирканафтогаз». Жили на кошти, які отримувала позивачка, тобто на заробітну плату і ті кошти, що отримували від продажу товару. У 2006 році сторони за спільні кошти зробили ремонт у квартирі [ADDRESS] , яка була куплена відповідачем. В січні 2007 року сторони з`їхалися і стали проживати разом в цій квартирі як чоловік та дружина, мали спільні права та обов`язки, спільний бюджет, а 04.09.2010 офіційно уклали шлюб. Зазначає, що будівництво нежитлового приміщення по [ADDRESS] в період з 2007 року по 2010 рік відбувалося за сімейні кошти в період фактичних шлюбних відносин. 25.03.2024 представником відповідача та позивача за зустрічним позовом подано додатковий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовна вимога про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та дружини в період з січня 2007 року по 04.09.2010 не підлягає задоволенню, виходячи з правозастосовної практики та відповідних висновків та роз`яснень Верховного Суду щодо аналогічних правовідносин, зокрема, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 №523/14489/15-ц. Також, ця вимога позбавлена юридичного та практичного значення в справі, що є предметом розгляду, оскільки позивачка не заявляє про необхідність поділу будь-якого майна, що було придбано в зазначений нею період спільного проживання сторін, а сама по собі вимога відповідного змісту за відсутності спору про право не підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Окрім того, констатує юридичний дефект вказаної позовної вимоги у контексті її змісту, так як позивачка не вказує у вимозі, що вона просить встановити факт проживання з відповідачем саме однією сім`єю та без реєстрації шлюбу, що в розумінні ст. 74 СК України дає можливість віднести таке майно до спільної власності жінки та чоловіка, що проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Саме по собі поняття як «факт спільного проживання як чоловіка та дружини», про який просить позивачка, є незрозумілим з точки зору юридичної визначеності, може тлумачитися кожним на свій розсуд та нормами матеріального закону не визначене. Заявляє, що [PERSON] не визнається факт спільного проживання з [PERSON] в складі однієї сім`ї без реєстрації шлюбу у вказаний період. 01.04.2024 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій звертає увагу на те, що з січня 2007 року сторони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина у квартирі [ADDRESS] , яка була куплена відповідачем 20.10.2000. Оскільки квартира була у край занедбаному стані та потребувала капітального ремонту, то у 2006 році вони зробили ремонт цієї квартири за спільні кошти. В січні 2007 року сторони з`їхалися і стали проживати разом в цій квартирі як чоловік та дружина, мали спільні права та обов`язки, спільний бюджет, а вже 04.09.2010 офіційно уклали шлюб. Отже, будівництво нежитлової будівлі по [ADDRESS] зі ступенем готовності 40% відбувалося в період спільного проживання сторін з 2007 по 2010 роки, тому воно є спільним сумісним майном. Більше того, в період з 2008 року по 2011 рік [PERSON] ніде не працював. Працювала лише вона, і саме за її кошти жила їх сім`я, в тому числі за її кошти відбувалося будівництво нежитлового приміщення по [ADDRESS] . У зв`язку із цим подана заява про збільшення позовних вимог щодо спільного проживання однією сім`єю, оскільки тут вбачається спір про право. Зазначає, що в період з 19.10.2023 по 01.11.2023 вона була за кордоном в туристичній подорожі, путівку придбала заздалегідь 12.06.2023 вартістю 348 доларів США (за себе і доньку), оскільки вона з 30.04.2023 є членом клубу Incruises. Ніяких коштів у сумі 5000 доларів США від [PERSON] вона не отримувала. 11.04.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 15.05.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області поновлено провадження по цивільній справі для вирішення клопотання експерта. 05.06.2024 знято клопотання про призначення експертизи та ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивачка та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні вимоги за первісним позовом підтримала та просила задовольнити. Проти задоволення вимог за зустрічним позовом заперечила, просила відмовити. Відповідач та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник проти первісного позову заперечили, вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] є її кумою та двоюрідною сестрою. Сторони проживали разом ще до шлюбу, десь з 2006-2007 року. Вони тоді проживали у квартирі [PERSON] , робили там ремонт. Також зазначила, що у період перебування у шлюбі вони придбали квартиру у тому ж будинку у сусідньому під`їзді. Свідок [PERSON] в суді зазначила, що вона є тіткою [PERSON] . З 2005 року сторони проживали у цивільному шлюбі у квартирі [PERSON] . [PERSON] ще вчилася, а його батьки допомагали. Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] є її дочкою. Зазначила, що її дочка дуже рано почала зустрічатися з [PERSON] , [PERSON] оплатив останній курс навчання [PERSON] . Батьки [PERSON] купили йому квартиру і там вони разом з [PERSON] робили ремонт і потім проживали. Свідок [PERSON] в суді зазначив, що [PERSON] є його племінником. Свідку відомо, що однокімнатна квартира куплена за кошти [PERSON] від продажу спадкового майна. Нежитлове приміщення (магазин) будував [PERSON] , у 2010 році свідок викупив вказане приміщення за 190 тисяч гривень, добудував, а через 3 роки продав частину приміщення [PERSON] . Свідок [PERSON] в суді зазначив, що [PERSON] є братом його дружини. Свідку відомо про те, що [PERSON] отримав спадщину після смерті матері, його дружина відмовилась від спадщини, ніяких грошей від продажу будинку не отримувала. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 04.09.2010 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04.09.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області (а.с. 6). [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15.02.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області (а.с. 8). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.11.2023 у справі №583/5178/23, яке набрало законної сили18.12.2023, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с. 9). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.06.2019, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №670, [PERSON] купив за 100140,00 грн квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та має такі характеристики: загальна площа - 32,6 кв.м., житлова площа - 12,2 кв.м, кількість житлових кімнат 1 (а.с. 10). 15.06.2019 право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 32019568, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1853111159102, що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2019 №170644829 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.12.2023 №359624703 (а.с. 11, 12). Відповідно до звіту про оцінку майна від 05.12.2023 (оцінювач [PERSON] ) ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] на дату оцінки склала 563900,00 грн (а.с. 27-28). Згідно зі звітом про оцінку майна від 17.01.2024 (суб`єкт оціночної діяльності ФОП [PERSON] ) ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] для розрахунку суми судового збору становить 235300,00 грн (а.с. 50). Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1747, [PERSON] купив за 41500,00 грн нежитлове приміщення на цокольному поверсі будівлі «А-2» загальною площею 51,8 кв.м, що становить 9/100 частини будівлі, розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62-63). 09.09.2013 право власності на вищезазначене нежитлове приміщення було зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 2419398, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 152340559102, що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2013 №9128424 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.12.2023 №359620638 (а.с. 13, 64-65). Відповідно до звіту про оцінку майна від 06.12.2023 (оцінювач [PERSON] ) ринкова вартість нежитлового приміщення площею 51,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] на дату оцінки 06.12.2023 склала 826850,00 грн без врахування ПДВ (а.с. 29-30). Відповідно до звіту про оцінку майна від 17.01.2024 (суб`єкт оціночної діяльності ФОП [PERSON] ) ринкова вартість нежитлового приміщення в цокольному поверсі, загальною площею 51,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] для розрахунку суми судового збору становить 226200,00 грн (а.с. 56). Згідно з відповідями Територіального сервісного центру №5943 від 17.11.2023 №31/185943-А-30аз, від 30.11.2023 №31/185943-А-33аз та від 15.12.2023 №31/18/5943-А-35, за [PERSON] за період з 04.09.2010 зареєстровані: 20.08.2013 - автомобіль TOYOTA RAV4, 2002 р.в., вид палива - бензин, об`єм двигуна 2000 см3, 15.05.2015 цей транспортний засіб знятий з обліку для реалізації; 23.05.2015 - автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2004 р.в., вид палива - бензин або газ, об`єм двигуна - 2972 см3, 22.10.2015 цей транспортний засіб перереєстровано на іншого власника за довідкою-рахунком; 29.10.2015 автомобіль TOYOTA COROLLA, 2008 р.в., вид палива - бензин або газ, об`єм двигуна - 1598 см3, 28.01.2016 цей транспортний засіб знятий з обліку для реалізації; 04.02.2016 автомобіль TOYOTA RAV4, 2005 р.в., вид палива - бензин, об`єм двигуна - 1998 см3, 04.03.2017 цей транспортний засіб знятий з обліку для реалізації; - 11.03.2017 - автомобіль MAZDA СХ-7, 2007 р.в., вид палива бензин, об`єм двигуна 2261 см3, 25.10.2017 цей транспортний засіб знятий з обліку для реалізації; - 28.11.2017 автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2004 р.в., вид палива - бензин або газ, об`єм двигуна - 2694 см3, 30.11.2021 цей транспортний засіб перереєстровано на іншого власника по ДКП ТСЦ; - 14.09.2018 - автомобіль DAF TE 75 WS, 1990 р.в., вид палива - дизельне паливо, об`єм двигуна - 10850 см3, 20.06.2020 транспортний засіб перереєстровано на іншого власника по ДКП СГ; - 21.07.2020 року автомобіль TOYOTA RAV4, 2010 р.в., вид палива - бензин, об`єм двигуна 1987 см3, 10.10.2023 цей транспортний засіб перереєстровано на іншого власника за договором купівлі продажу ТСЦ, на момент перереєстрації вказані показники одометра (пробіг) 210000 км (а.с. 21, 23, 26). Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 10.10.2023 №5943/2023/4095892 [PERSON] продав [PERSON] автомобіль TOYOTA RAV4, 2010 р.в., сірого кольору, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 49000 грн (а.с. 120). Згідно з довідкою суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «БРАВО-ГРУПП» від 22.12.2023 №22.12/23-001 орієнтована середня ринкова вартість транспортного засобу TOYOTA RAV4, 2010 р.в., об`єм двигуна 1987 см3 складає 518830,00 грн (а.с. 32-33). Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.06.2019, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1607, [PERSON] продав за 194954,00 грн житловий будинок з господарчими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2019, виданого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Каменєвим В.І. за №633 (а.с. 72-73). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.06.2019, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1608, [PERSON] продав за 25000,00 грн земельну ділянку площею 0,0560 га з кадастровим номером 5910200000:05:012:0052, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2019, виданого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Каменєвим В.І. за №634 (а.с. 69-71). З договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (незавершеного будівництвом) від 01.09.2010, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за №2383, вбачається, що [PERSON] продав за 190040,00 грн нежитлову будівлю (незавершена будівництвом 40% готовності), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 76-80). Згідно з довідкою про доходи від 16.01.2024 №01/01/09/10/10-02/1/6 [PERSON] , який займає посаду інженера з безпеки руху Управління транспорту ПАТ «Укрнафта», за 2011 2023 роки отримав суму сукупного доходу, з якого утримується податок, - 2317019,56 грн (а.с. 83). З трудової книжки серії [NUMBER] та довідки форми ОК-5 від 11.03.2024 вбачається, що [PERSON] з 04.01.2005 працювала в ТОВ ВКФ «ОПТТОРГ», Управлінні соціального захисту населення Охтирської міської ради, перебувала на обліку в Охтирському міському центрі зайнятості, та за 2005 - 2023 роки отримала сукупний дохід, з якого утримується податок, в розмірі 1480539,93 грн (а.с. 111-117). Крім того, за 2006 2023 роки [PERSON] отримувала виплати, з яких податок не утримується, сукупний розмір яких складає 44623,60 грн, що вбачається з відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за 2006-2023 роки (а.с. 138-155). Згідно зі ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Аналізуючи наведені норми закону, спірні квартира, нежитлове приміщення та транспортний засіб є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, так як набуті за час шлюбу. Вирішуючи питання про наявність підстав для встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] в період з січня 2007 року по 04.09.2010, суд зазначає таке. Ч. 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. До показань свідків зі сторони позивача на підтвердження того, що сторони проживали однією сім`єю у вказаний період суд відноситься критично, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю. [PERSON] не надано доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Крім цього, з січня 2007 року по 04.09.2010 не придбавалось майно, яке є предметом поділу. Тому у вказаній частині позовних вимог за первісним позовом слід відмовити. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя однокімнатної квартири в [ADDRESS] , суд зазначає таке. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини 3\~статті 61 СК України\~кореспондує частині 4\~статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Та обставина, що спірна квартира придбана через 4 дні після продажу нерухомості, яка на праві особистої\~\~власності належала відповідачу, не спростовує презумпцію спільності майна подружжя, оскільки належних доказів, що гроші від продажу належної відповідачу нерухомості витрачені на придбання спірної, відповідачем не надано. Подібних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 13 березня 2019 року, справа № 334/9028/15-ц, провадження № 61-37049св18. [PERSON] дійсно підтвердила в судовому засіданні те, що частину коштів від продажу спадкового майна [PERSON] було використано на купівлю спірної квартири, в той же час зазначила, що були також використані кошти, що набувалися ними спільно. [PERSON] зазначила, що їх сім`я мала схованку, куди вони складали гроші. Тому визначити яку саме суму особистих коштів [PERSON] , а яку суму з спільного сімейного бюджету було витрачено на придбання спірної квартири, неможливо. Суд вважає, що [PERSON] не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності, а матеріали справи не містять належних доказів того, що спірне майно придбане за його особисті кошти, оскільки у договорі купівлі продажу спірної квартири відсутні відомості про те, що майно придбано за особисті кошти чоловіка. За таких обставин [PERSON] доведено, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя і тому підлягає поділу між ними по частині кожному. Нежитлове приміщення (магазину) на цокольному поверсі будівлі «А-2» за адресою: [ADDRESS] а суд, з тих же мотивів, що зазначені вище, вважає спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу між ними по частині кожному. Вирішуючи питання щодо спірного автомобіля, встановлено, що за час перебування у шлюбі [PERSON] відчужено автомобіль його сестрі. Оскільки [PERSON] розпорядився спірним транспортним засобом на власний розсуд без письмової згоди [PERSON] , то вона має право на грошову компенсацію половини його вартості, яку слід визначати, виходячи з дійсної вартості такого майна на час розгляду справи.\~ Доказів відчудження автомобіля з відома [PERSON] , [PERSON] не надано. Також голослівним є його твердження про передання частини коштів від продажу автомобіля [PERSON] . Перебування останньої у круїзі та придбання нею автомобіля не підтверджують її згоду на відчуження спірного автомобіля та отримання частини коштів від його продажу. У випадку відчуження автомобіля одним із подружжя проти волі без згоди іншого з подружжя, останній має право на грошову компенсацію вартості відчуженого автомобіля, виходячи з дійсної ринкової вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна. Відповідна правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.08.2022 у справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22). [PERSON] не надав жодного доказу, який би спростував заявлену [PERSON] ринкову вартість автомобіля, від проведення призначеної судом експертизи відмовився. Визначена у договорі купівлі-продажу вартість автомобіля не може бути взята до уваги, оскільки договірна ціна не відображає ринкової вартості транспортного засобу. З наведених підстав, з [PERSON] слід стягнути компенсацію вартості автомобіля саме у зазначеній в первісному позові сумі, що становить ринкової вартості. Враховуючи висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення первісних позовних вимог, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення первісних позовних вимог, судові витрати відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача за первісним позовом. Позивачем [PERSON] при подачі позову 27.12.2023 було сплачено 9547,90 судового збору, тому саме таку суму слід стягнути з [PERSON] як відшкодування судових витрат. В частині збільшених позовних вимог судом відмовлено, тому судовий збір в сумі 605,60 грн не підлягає стягненню з [PERSON] .

Outcome: partial