Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

20.02.2024 року ПрАТ «СК «Еталон» через свого представника звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначивши, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2023 року у справі № 161/8569/23, який залишено без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 07.09.2023 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України. Вказаним судовим рішенням встановлено, що 07.04.2023 року о 15:10 по вул. Конякіна, 22-А у м. Луцьк, відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом BMW 730 д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент ДТП, між цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який є власником автомобіля BMW 730 д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон». Як наслідок, 20.07.2023 року потерпілий у ДТП, власник транспортного засобу VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до страховика ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» із заявою про страхове відшкодування. Згідно з страховим актом від 17.11.2023 року, сума виплаченого страхового відшкодування [PERSON] склала 97309,70 грн. З огляду на положення пп. а) п. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до позивача перейшло право регресної вимоги. Просить суд, стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в сумі 97309,70 грн., а також судові витрати по справі з яких: витрати на оплату судового збору в сумі 3028 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги у сумі 20000 грн. 15.03.2024 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що потерпілим у розглядуваній ДТП, яка сталася 07.04.2023 року, був [PERSON] 03.05.2023 року останній отримав від [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 379000 грн., як компенсацію завданої матеріальної та моральної шкоди, у тому числі за пошкодження транспортного засобу VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] . Судовим рішенням у справі № 161/8569/23 також було встановлено відшкодування її довірителем [PERSON] завданих у ДТП збитків, а також відсутність будь-яких претензій останнього з даного приводу. Зі змістом даного судового рішення ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» було ознайомлено, а тому пред`явлення до відповідача позовних вимог про відшкодування шкоди в порядку регресу є недобросовісною поведінкою сторони позивача. Стягнення зі свого довірителя витрат на правничу допомогу також вважає безпідставним. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити, а також стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь [PERSON] 20000 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги (а.с. 46-48). 20.03.2024 року від представника позивача надійшла до суду відповідь на вищевказаний відзив. Свої доводи останній обґрунтовує тим, що [PERSON] 20.07.2023 звернувся до страховика ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» із заявою про страхове відшкодування йому заподіяної матеріальної шкоди, як власнику автомобіля. У даній заяві останній також зазначив, що між ним як власником автомобіля та винуватцем ДТП взаєморозрахунки не проводилися. Учасниками вказаних правовідносин у сфері страхового відшкодування є лише страхувальник [PERSON] та страховик ПрАТ «Страхова компанія «Еталон». Відтак, передача [PERSON] коштів [PERSON] , не має значення для вирішення справи по суті, оскільки останній не міг отримувати кошти для відшкодування матеріальної шкоди, завданої автомобілю VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] , оскільки він не є його власником. З огляду на наведене, заявлені позовні вимоги просить задовольнити повністю (а.с. 55-56). 27.03.2024 року представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив сторони позивача. В обгрунтування своїх доводів остання зазначає, що [PERSON] , як користувач пошкодженого у ДТП транспортного засобу, є особою, яка має законне право на володіння даним рухомим майном на законних підставах, а тому потерпілий мав право на відшкодування завданої йому шкоди. Відтак, передавши [PERSON] грошові кошти в сумі 379000 грн., [PERSON] в повному обсязі відшкодував заподіяні йому збитки внаслідок пошкодження автомобіля VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] , а доводи про зворотне є безпідставні (а.с. 67-69). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.04.2024 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача було залучено [PERSON] (а.с. 85). Представник позивача в судове засідання не з`явився, до його початку подав до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності (а.с. 102). В судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо задоволення заявлених позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву та в запереченнях на відповідь на відзив, у задоволенні позову просила відмовити повністю. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача до початку судового засідання надійшло клопотання, в якому він просить розгляд справи проводити за його відсутності, за наявними у справі матеріалами (а.с. 107). Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено,\~що 01.04.2023\~рокуміж [PERSON] та ПрАТ «СК «Еталон» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № ЕР-213937099), предметом якого було страхування транспортного засобу BMW 730 д.н.з. [NUMBER] . Строк дії полісу з 02.04.2023 року по 01.04.2024 року (а.с. 6). 07.04.2023 року близько 15:10, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем BMW 730 д.н.з. [NUMBER] , рухаючись із швидкістю близько 100 км/год по вул. Конякіна м. Луцька зі сторони вул. Карпенка-Карого в напрямку вул. Гордіюк, поблизу будинку № 22-А вул. Конякіна, в порушення вимог п. 2.3 (б), п. 12.3, п. 12.4 ПДР України не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не правильно оцінив дорожню обстановку, маючи можливість виявити рух автомобіля VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що здійснював виїзд з другорядної дороги вул. Зацепи на вул. Конякіна, з права наліво відносно напрямку руху автомобіля [PERSON] , не вжив заходів для зменшення швидкості руху, здійснивши виїзд на смугу зустрічного руху, перетнувши подвійну суцільну лінію 1.3, яку перетинати заборонено, в результаті чого відбулось зіткнення із автомобілем VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (а.с. 10). Внаслідок вищевказаної ДТП автомобіль VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних ушкоджень, а його водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Зазначені вище обставини були встановлені вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2023 року у справі № 161/8569/23, який залишено без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 07.09.2023 року. Даним вироком [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України (а.с. 7-9). Із наведеного слідує, що між неправомірними діями [PERSON] та заподіянням власнику автомобіля VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] , матеріальних збитків є причинно-наслідковий зв`язок. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 57). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічно згідно з ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до пп. а) п. 38.1.1. ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Верховний Суд у постанові від 24.03.2021 року у справі № 523/3212/19 (провадження №61-12680св20) прийшов до правового висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Як встановлено судом, 20.07.2023 року власник транспортного засобу VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до страховика ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування. Зі змісту даної заяви слідує, що у розглядуваній ДТП, окрім пошкодження належного йому транспортного засобу, було завдано шкоду життю та здоров`ю [PERSON] (а.с. 11). На підставі зібраних документів та згідно з страховим актом ПрАТ «СК «Еталон» № 966/01/50/2023/1 від 17.11.2023 року, сума виплаченого страхового відшкодування [PERSON] склала 97309,70 грн. (а.с. 11-зворот-18, 21), яка була перерахована страхувальнику на підставі платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» № 12650 від 17.11.2023 року, № 13053 від 07.12.2023 року, № 13184 від 14.12.2023 року, № 13281 від 20.12.2023 року та № 13582 від 04.01.2024 року (а.с. 19-20). З огляду на зазначене вище, суд вважає доведеним, що у зв`язку з проведенням страхової виплати за Полісом № ЕР-213937099 від 01.04.2023 року, до ПрАТ «СК «Еталон» перейшло право регресної вимоги на суму 97309,70 грн. Варто зауважити, що розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування [PERSON] в сумі 97309,70 грн. стороною відповідача в жодній мірі не оспорювався, на його спростування будь-які докази суду не надані, а тому у суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів надані на його обгрунтування докази. Заперечуючи щодо наявності підстав для стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Еталон» коштів в порядку регресу, сторона відповідача посилалася на ту обставину, що [PERSON] було в повній мірі відшкодовано [PERSON] , як належному користувачу транспортного засобу VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] , вартість заподіяної матеріальної шкоди внаслідок його пошкодження у ДТП. Однак, той факт, що [PERSON] добровільно здійснив повне відшкодування [PERSON] , як потерпілого від злочину, завданого збитку, не має жодного значення про розгляді спору, який виник з приводу проведення виплати страхового відшкодування. Варто зауважити, що стороною відповідача не було надано жодних доказів того, що [PERSON] був внесений до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, як належний користувач транспортного засобу VOLKSWAGEN Caddy, д.н.з. [NUMBER] , в порядку, встановленому Постановою КМУ від 08.10.2022 року № 1145. Передача [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 379000 грн. згідно розписки від 03.05.2023 року не має жодного значення при розгляді даного спору, незалежно від змісту правочину, оскільки ПрАТ «СК «Еталон» не було його стороною. Даний правочин є правовідносинами виключно між [PERSON] та [PERSON] , та такі, з огляду на позицію сторони відповідача при розгляді даної справи, можуть стати підставою для спору щодо повернення коштів, отриманих без належної для того правової підстави. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги № б/н від 15.11.2023 року, укладений між АО «Аспект» та ПрАТ «СК «Еталон», згідно якого вартість послуг з надання правничої допомоги у спорах, ціна позову в яких перевищує 70000 грн. складає 20000 грн. (а.с. 22-23). До своєї позовної заяви представник ПрАТ «СК «Еталон» також долучає клопотання про стягнення (розподіл) судових витрат, зі змісту якого слідує, що у вартість послуг з надання правничої допомоги в суді першої інстанції включається: надання консультацій 1 год., підготовка та подання позову 4 год., підготовка та подання відповіді на відзив 2 год., участь в судових засіданнях без обмежень (а.с. 24). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. є неспівмірною із ціною позову, складністю справи та виконаними роботами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що з огляду на складність справи та наявні у ній матеріали (усі докази були в розпорядженні позивача та не потребували додаткового збирання/витребування), зміст та обсяг процесуальних документів, суд вважає завищеними години, заявлені за надання послуг консультації, складення позовної заяви та відповіді на відзив. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, самі по собі позовна заява та відповідь на відзив є нескладними та не потребують особливих затрат часу на їх складання фахівцем в галузі права. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial