Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

27 березня 2023 до Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дніпровський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2005 року позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, з відповідачкою [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] переїхала жити до позивача за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народилась донька, [PERSON] . Позивач є біологічним батьком неповнолітньої дитини [PERSON] . В свідоцтві про народження дитини відомості про батька внесені на підставі ст. 135 ч.1 СК України. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , запис про батька дитини проводився відповідно до ст. 135 ч.1 СК України. З 2015 року року шлюбні відновини з відповідачкою припинилися. Відповідач забрала дітей та переїхала проживати за місцеми реєстрації до своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після припинення фактичних шлюбних відносин, батько безперешкодно спілкувався з донькою, до якого донька дуже прихильна. Позивач допомогав дітям грошима, приймав участь у шкільному житті дітей, вони приїздили до нього на вихідні та канікули. У січні 2021 року вони з відповідачкою досягли усної домовленості про те, що діти будуть проживати тимчасово з позивачем. Діти проживали з позивачем до вересня 2021 року. В подальшому відповідачка повідомила, що виходить заміж, та за спільною домовленістю сторін дочка [PERSON] залишилася проживати з батьком. Відносини з відповідачкою були дружні, тому сторони спілкувалися між собою, дзвонили один одному до квітня 2022 року. На початку травня 2022 року при телефонній розмові відповідачка повідомила, що вона з чоловіком поїхала в село Ніжня Дуванка Луганської області до його родичів разом з молодшою донькою. Через тиждень після розмови це село було окуповане військами рф і наразі відповідачка знаходиться саме на окупованій території, зв`язку з нею немає. 29.06.2022 року позивач разом з донькою [PERSON] , як внутрішньо переміщені особи виїхали з села Клинове, Артемівського району Донецької області до міста Бахмут, а в січні 2023 року знову мали переїхати, як внутрішньо переміщені особи до м. Запоріжжя. Після того, як дочка [PERSON] , за домовленістю з відповідачкою залишилася проживани разом батьком, відповідачка не заперечувала проти реєстрації його батьком дитини. Втім, на сьогодні в добровільному порядку це зробити не можливо оскільки відповідачка перебуває на окупованій території. Позивач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , яка проживає разом з ним. Позивач бажає брати участь в утриманні та вихованні доньки, тому вимушений звернутись до суду з вимогами про визнання його батьком дитини та внесення змін до актового запису про її народження, шляхом внесення запису про позивача, як батька дитини. Позивач бажає встановити своє батьківство та внести зміни до актового запису про народження дитини щодо свого батьківства. Просить визнати його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] та внесення змін до актового запису про народження дитини. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача та його представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просила задовольнити позовні вимоги. Треті особи у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх присутності, просили прийняти рішення з урахуванням норм чинного законодавства та інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач [PERSON] у визначений строк не надала суду відзив на позовну заяву, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України, передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно приписів ч. ч. 2 - 4 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 2005 року позивач [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, з відповідачкою [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] переїхала жити до позивача за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у сторін народилась донька, [PERSON] . В свідоцтві про народження дитини відомості про батька внесені на підставі ст. 135 ч.1 СК України. Позивач також стверджує, що [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , запис про батька дитини проводився відповідно до ст. 135 ч.1 СК України, яка знаходиться разом з матір`ю [PERSON] . З 2015 року року шлюбні відновини між [PERSON] та [PERSON] припинилися. Відповідач забрала дітей та переїхала проживати за місцеми реєстрації до своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після припинення фактичних шлюбних відносин, [PERSON] безперешкодно спілкувався з дітьми та допомогав відповідачці грошима. З січня 2021 року дитина [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідно до довідки Клинівського закладу загальної середньої освіти I-II ступенів Бахмутської міської ради Донецької області №109 від 30.12.2022 [PERSON] приймав участь у житті та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , яка навчалася в Клинівського закладу загальної середньої освіти I-II ступенів Бахмутської міської ради Донецької області в період з 01.09.2012 по 31.05.2006. Відповідно до довідки Бахмутської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 з профільним навчанням Бахмутської міської ради Донецької області №6 від 19.01.2023 [PERSON] брав активну участь у житті та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , яка навчалася в Бахмутської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 з профільним навчанням Бахмутської міської ради Донецької області у період з 01.09.2016 по 11.06.2021. З травня 2022 року та по теперішній час позивач не володіє інформацією щодо місце знаходження відповідачки та неповнолітньої дитини [PERSON] , оскільки село Ніжня Дуванка Луганської області до якого поїхала відповідачка разом з новим чоловіком та молодшою донькою було окуповане військами рф, зв`язку з ними немає. 29.06.2022 року позивач разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] , як внутрішньо переміщені особи виїхали з села Клинове, Артемівського району Донецької області до міста Бахмут. Відповідно до довідки №133031 від 15.07.2022 №1419-5001877735 [PERSON] взятий на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №133029 від 15.07.2022 №1419-5001877621 [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] . В січні 2023 року позивач разом з [PERSON] переїхали, як внутрішньо переміщені особи до м. Запоріжжя, що підтверджується довідками від 04.02.2023 №2303-5002557532 та №2303-5002557549, відповідно до яких фактичне місце їх проживання/перебування зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Позивач бажає встановити своє батьківство та внести зміни до актового запису про народження дитини щодо свого батьківства. Позивач безпосередньо приймає участь в утриманні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , тому встановлення такого факту в інший, відмінний від судового, спосіб на даний момент є неможливим. Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до . ту за захистом є недійсною. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними словами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В статті 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну з відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. За змістом ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Частиною 1 статті 52 Конституції України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. На реалізацію положення Конституції і передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, оскільки гарантується дитині батьківство, незалежно від того, в шлюбі перебувають її батьки чи ні. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У п.п. 4, 5 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. В силу вимог ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 591/6441/14-ц зазначено, що щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved