Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до\~ [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. У обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача посилалась на ті обставини, що 02.10.1997 року між [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий ОВС Малиновського району м. Одеси від 06.03.1991 року, що проживає за адресою: [ADDRESS] ), що діє на підставі Довіреності, посвідченою заступником голови Катерино-Платоновською Сільською радою народних депутатів Ширяївського району Одеської області, Петренко, від 30.09.1997 р., від імені [PERSON] та [PERSON] (згідно договору: паспорт серія [NUMBER] , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області від 01.03.1996 р.) було укладено Договір №Н-00120/97 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 40/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладеного на Одеській муніціпальній біржі.\~Станом на 2020 рік Одеська муніціпальна біржа знаходиться в стані припинення. У вищевказаному договорі вказується, що він не підлягає подальшому нотаріальному посвідченню, однак він не відповідає вимогам чинного законодавства. Як вбачається із наданого Позивачем документа, що встановлює право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який був набутий Позивачем згідно Договору № Н-00120/97 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Одеській муніціпальній біржі, одна із сторін якого діяла за довіреністю. З 07.10.1997 року було зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на 40/100 житлового будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS] на підставі Договору № Н-00120/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.1997 року, про що свідчить відмітка Одеського міжміського бюро технічної інвентарізації, зробленої на зворотній стороні вищевказаного договору. Окрім того, по теперішній час Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки №1446519-2023 від 09 серпня 2023 року про внесеноня відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, виданої малиновським відділом у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській облаті, станом на 09 серпня 2023 року за адресою: [ADDRESS] значиться: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації місця проживання: 22 квітня 2015 року. До суду було надано завірену належним чином копію Договору Н-00120/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.1997 року та відповідь від КП «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» Одеської міської ради від 14.05.2024, №37473/04-04, відповідно до якої, станом на 31.12.2012 року, згідно із записом у реєстровій книзі, право власності на 40/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано фізичну особу « [PERSON] » (П.І.Б. російською мовою, згідно з записом в реєстровій книзі), на підставі договору Н-00120/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.1997 року, зареєстрованого на Одеській муніціпальній біржі. Реєстраційний запис зроблено 07.10.1997 року за реєстровим номером 4540 у реєстровій книзі 24доп на сторінці 225. Отже, вищезазначене є підтвердженням проживання, реєстрації, володіння, користування у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 07 жовтня 1997 року і дотепер. Як вбачається із наданого\~Позивачем документа, що встановлює право власності на 40/100 частин домоволодіння у житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яке було набуте Позивачем згідно Договору Н-00120/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.1997 року, зареєстрованого на Одеській муніціпальній біржі, одна із сторін якого діяла за довіреністю. В той же час, якщо дії вчинялися через представника, то зазначені угоди не могли бути зареєстровані на біржі, оскільки біржові операції дозволялось здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Відповідно до листа - роз`яснення Мінюсту України від 16 січня 2004 року за № 19- 3264, якщо сторонами в договорі були неповнолітні, малолітні діти, або дії вчинялися через представника (якщо угоду укладено за дорученням члена біржі, але особою, яка не є брокером, не мала права бути членом біржі), то зазначені угоди не могли бути зареєстровані на біржі. У зв`язку з чим Позивач звернулась до суду з відповідними вимогами щодо визнання правочину дійсним, оскільки наявне чинить перешкоди Позивачу в відчуженні придбаної нею 40/100 частин домоволодіння у житлового будинку. На час укладання Договору № Н-00120/97 від 02.10.1997 року мала місце неузгодженість законодавчих актів відносно статусу та вимог до форми біржових договорів купівлі-продажу, фактично державою визнано діи?сним Договір № Н-00120/97 від 02.10.1997 року, наразі відсутня можливість нотаріального посвідчення договору через відсутність відповідача, відсутність іншого правового механізму поновлення порушеного права власності Позивача та на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Так, відповідно до\~Договору Н-00120/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.1997 року між між [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий ОВС Малиновського району м. Одеси від 06.03.1991 року, що проживає за адресою: [ADDRESS] ), що діє на підставі Довіреності, посвідченою заступником голови Катерино-Платоновською Сільською радою народних депутатів Ширяївського району Одеської області, Петренко, від 30.09.1997 р., від імені [PERSON] та [PERSON] (згідно договору: паспорт серія [NUMBER] , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області від 01.03.1996 р.) було укладено Договір №Н-00120/97 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 40/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладеного на Одеській муніціпальній біржі, [PERSON] , що діяла на підставі Довіреності, від імені Відповідача, являючись членом Одеської муніціпальної біржі іменованим надалі "Продавець", продала, а Позивач, являючись членом Одеської муніціпальної біржі, іменованим надалі "Покупець", купила 40/100 частину домоволодіння у житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Договір складений відповідно до вимог, встановлених ст. 15 Закону України Про товарну біржу, зареєстрований на Одеській мініціпальній біржі у Журналі реєстрації біржових договорів з об`єктів нерухомості, реєстраційний номер №Н-00120/97 від 2 жовтня 1997 року. Особу сторін, які уклали договір, встановлено, їх дієздатність, а також належність майна перевірено, справжність підписів засвідчується та в договорі визначено, що він нотаріальному посвідченю не підлягає, а підлягає реєстрації в МБТІ м. Одеси. Так, Позивачем 07.10.1997 року було зареєстровано право власності на дану 40/100 частину домоволодіння житлового будинку Одеським міським бюро технічної інвертаризації під № 4540 стр. 225 кн. 24доп. Всі істотні умови договору до його подальшої реєстрації на біржі сторонами виконані. Позивач повністю розрахувався з Відповідачем, про що свідчить п. 5 укладеного договору, та 40/100 частина домоволодіння житлового будинку продана з торгів за 13\~300 (тринадцять тисяч триста) гривень, які отримано Продавцем до підписання цього договору, та її новим власником стала:\~ [PERSON] 02.10.1997 року сторони угоди домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі-продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавця, який прийняв оплату та передав у володіння і користування покупцеві 40/100 частину домоволодіння у житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , тобто виконали всі істотні умови договору купівлі- продажу, передбачених законом, обмежень для укладення цього договору не було, протизаконних умов договір не містить, заперечень щодо умов договору та претензіи? сторони не мали, договір з підстав недотримання нотаріальноі? форми судом недіи?сним не визнавався. Договір купівлі-продажу вказаної 40/100 частини домоволодіння у житловому будинку підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникало. Оскільки право власності на маи?но зареєстроване за покупцем, точне місце проживання продавця невідоме, Позивач вимушена звернутися до суду щодо визнання дійсним Договору 40/100 частину домоволодіння у житловому будинку між [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий ОВС Малиновського району м. Одеси від 06.03.1991 року, що проживає за адресою: [ADDRESS] ), що діє на підставі Довіреності, посвідченою заступником голови Катерино-Платоновською Сільською радою народних депутатів Ширяївського району Одеської області, Петренко, від 30.09.1997 р., від імені [PERSON] та [PERSON] (згідно договору: паспорт серія [NUMBER] , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області від 01.03.1996 р.) було укладено Договір №Н-00120/97 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 40/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладеного на Одеській муніціпальній біржі. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, але від подала заяву про підтримання заявлених позовних вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву Відповідач не скористалась, відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не надходив. Третя особа, що не заявляє самостійних позовних вимог в судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не сповістила та з заявою про відкладення розгляду справи до суду не зверталася. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи дляс корочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»). Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті за відсутності учасників процесу, належних чином повідомлених. Відповідно до ч. 1ст. 131 ЦПК Украі?ни учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, надавши право відносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що\~ [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий ОВС Малиновського району м. Одеси від 06.03.1991 року, що проживає за адресою: [ADDRESS] ), що діє на підставі Довіреності, посвідченою заступником голови Катерино-Платоновською Сільською радою народних депутатів Ширяївського району Одеської області, Петренко, від 30.09.1997 р., від імені [PERSON] та [PERSON] (згідно договору: паспорт серія [NUMBER] , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області від 01.03.1996 р.) було укладено Договір №Н-00120/97 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 40/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладеного на Одеській муніціпальній біржі. Договір складений відповідно до вимог, встановлених ст. 15 Закону України Про товарну біржу, зареєстрований на Одеській мініціпальній біржі у Журналі реєстрації біржових договорів з об`єктів нерухомості, реєстраційний номер №Н-00120/97 від 2 жовтня 1997 року. Особу сторін, які уклали договір, встановлено, їх дієздатність, а також належність майна перевірено, справжність підписів засвідчується та в договорі визначено, що він нотаріальному посвідченю не підлягає, а підлягає реєстрації в МБТІ м. Одеси. Так, Позивачем 07.10.1997 року було зареєстровано право власності на дану квартиру Одеським міським бюро технічної інвертаризації та реєстрації об`єктів нерухомості № 4540 стр. 225 кн. 24доп. Суд звертає увагу, що правовідносини між сторонами виникли в момент укладення відповідного договору 02 жовтня 1997 року, в той час як Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. За загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений в статті 58 Конституції України, у якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами ЦК УРСР від 18 липня1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору. Як регламентували статті 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тобто ЦК УРСР від 18 липня 1963 року не встановлював вимог щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу житлових будинків/квартир. Відповідно до статті 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Частина 3 ст. 640 ЦК України визначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому\~порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин». При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Подібні висновки наявні у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 545/440/18; від 04 березня 2019 року в справі № 665/2266/16-ц та від 30 жовтня 2019 року в справі № 140/2001/17. Отже суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що одна із сторін безповоротно ухиляється від нотаріального посвідчення правочину та втрати стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Небажання продавця та ухилення від нотаріального посвідчення договору не є безумовною підставою для застосування положень ч.2 ст.220 ЦП України. У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Крім того, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному\~посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Зважаючи на викладені вимоги законодавства і регламентацію правовідносин, що виникли між сторонами, суд не встановив неправомірності в діях продавця відносно підстав для відчуження зазначеної квартири. У той же час суд не виявив порушень закону і в придбанні позивачем указаної нерухомості. Отже перевіривши факти і обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про задоволення позову. Суд визнає укладений договір дійсним, оскільки вимоги діючого на час його укладення цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, відбулось фактичне виконання умов договору сторонами та була здійснена державна реєстрація набутих майнових прав.

Outcome: approved