Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Діджи Фінанс», інтереси якого представляє [PERSON] , звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4363258 від 12.05.2021 в розмірі 37\~000,00 гривень та судових витрат по справі. Стислий виклад позицій сторін позиція позивача В обгрунтування позову зазначено, що 12.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4363258. Договір було підписано електронним підписом [PERSON] , який був відтворений шляхом використання [PERSON] одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер його мобільного телефону, про що свідчать умови кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Відповідно до умов договору [PERSON] було надано шляхом зарахування на його платіжну карту, кредитні кошти в розмірі 10000 тис. грн, строком на 30 днів до 12.06.2021 зі сплатою процентів в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. 13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Діджи Фінанс» укладений договір відступлення прав вимог № 07Т, згідно умов якого позивач є новим кредитором боржнику [PERSON] за кредитним договором № 4363258 від 12.05.2021. Взяті на себе зобов`язання позичальник [PERSON] належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 37000,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000 грн; заборгованості по відсотках в розмірі 25100.00 грн та заборгованість за комісійними винагородами в розмірі 1900.00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4363258 від 12.05.2021 в розмірі 37000,00 гривень, судовий збір в сумі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. У відповіді на відзив позивач додатково покликався на те, що кредитний договір підписаний не електронно цифровим підписом, а одноразовим ідентифікатором, що було б неможливим без отримання листа на електронну пошту відповідачем та\\або смс повідомлення, здійснення входу на сайт Мілоан за допомогою логіна особистого кабінету та пароля особистого кабінету У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, в позовній заяві просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, розгляд справи провести за її відсутності. позиція відповідача У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не доведено наявності дійсної заборгованості, окрім розрахунку заборгованості, який не підтверджується належними доказами. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме [PERSON] підписано електронним цифровим підписом договір від 12.05.2021між ТОВ «Мілоан» оскільки позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Крім того, у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" посилається на те, що, між відповідачем та ТОВ «Мілоан», яке в подальшому на підставі договору факторингу відступило своє право вимоги до [PERSON] , було підписано кредитний договір №4363258 від 12.05.2021, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у безготівковій формі. Даним договором було визначено строк кредитування та відсотки за користування кредитними коштами. Однак позивач до суду не надав первинних бухгалтерських документів, наприклад виписки з клієнтського рахунку відповідача не подав. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач не надав доказів того, щоб свідчило про виконання самим Банком взятих на себе зобов`язань, а тому і відповідач не повинен повертати борг, який не отримував, так як зобов`язання у відповідача не виникли заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі Ухвалою суду від 23.04.2024 було відкрито провадження у справі та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву та заява представника відповідача про проведення розгляду справи за відсутності відповідача та його представника, позовні вимоги не визнає повністю. 21.05.2024 до суду надійшла заява представника позивача про проведення розгляду справи за його відсутності . Ухвалою від 22.05.2024 клопотання представника відповідача адвоката Волощука В.В. задоволено, відповідачу поновлено строк на подання відзиву. 28.05.2024 до суду надійшла відповідь на відзив. 27.05.2024 до суду надійшла заява позивача про проведення розгляду справи за відсутності його представника. 13.06.2024 до суду надійшла представника відповідача про проведення розгляду справи за відсутності відповідача та його представника. 13.06.2024 проведено розгляд справи по суті за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При зазначенні дати ухвалення судового рішення та вказанні в резолютивній частині дати складання повного тексту судового рішення судом враховано висновок викладені в постанові ОП ВС від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, за яким у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, висновки суду До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності дост. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсними. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, у приписах ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За правилом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). За змістом ч. 3, 4, 6, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 12.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Мілоан» і [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора, що направлений відповідачці електронним повідомленням (SMS) було укладено договір про споживчий кредит № 4363258. Відповідно до пунктів 1.2-1.4 договору про надання споживчого кредиту № 4363258 розмір кредиту становив 10000 гривень, строк кредиту 30 днів з 12.05.2021 (строк кредитування). Термін повернення кредиту, комісії та процентів 11.06.2021. П. 1.5.1 комісія за надання кредиту 1900,00 грн. П. 1.5 Договору - загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7 000,00 грн. в грошовому виразі та 58,162 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 17000,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. П. 1.5.1 Договору - комісія за надання кредиту: 1 900,00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. П. 1.5.2 Договору - проценти за користування кредитом: 5 100,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. П. 1.6 - стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. П. 1.7 - тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Згідно п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.2.1 та 2.2.3 договору, позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6. договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованості зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановлено п.1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюєте до письмової) згоди позичальника. Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту) Відповідно до додатку № 1 та додатку №2 до договору про споживчий кредит № 4363258 від 12.05.2021, які містять графік платежів та паспорт споживчого кредиту за договором, відповідно до якого: визначено дату платежу 11.06.2021, сума кредиту 10000,00 грн, проценти за користування кредитом 5100,00 грн, комісія за надання кредиту 1 900,00 грн, загальна вартість кредиту 17 000,00 грн (а.с. 50-51). Анкета-заява на кредит № 4363258 від 12.05.2021 містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем [PERSON] у ТОВ «Мілоан» (а.с. 11). Згідно з платіжним доручення № 46049197 на картку [PERSON] 12.05.2021 ТОВ «Мілоан» було перераховано 10000,00 грн, призначення платежу: кошти згідно договору № 4363258. 13.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (клієнт), укладено договір відступлення прав вимоги № 07Т , відповідно до умов договору, клієнт передає (відступає) фактору за плату, а фактор приймає належні клієнту права грошової вимоги (а.с. 32-34). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. 1077-1078 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Проте, враховуючи, що взяті на себе зобов`язання позичальник не виконує належним чином, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів та нарахованих на них відсотків. Що стосується стягнення комісії варто вказати, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 визначає, що Банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Уразі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч. 1-3 ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, заборгованість за тілом кредиту становить10000,00 грн; заборгованість за відсотками становить 25100,00 грн. Згідно наданих розрахунків (а.с. 9-10, 14), договір було пролонговано з 12.06.2021 по 10.08.2021 шляхом продовження користування кредитними коштами, що не суперечить умовам п. 2.3 кредитного договору. При цьому, оскільки за умовами п. 2.3.1.2. кредитного договору вказано, що загальний термін пролонгації не може перевищувати 60 днів, і у випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Таким чином, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач отримав кредитні кошти, але свої зобов`язання по їх поверненню та сплати відсотків належним чином не виконував, а отже зобов`язана повернути позивачу, який набув право вимоги за Договором про споживчий кредит № 4363258 (індивідуальна частина) від 12.05.2021 борг в загальному розмірі у сумі 37000,00 грн., який складається з: 10000,00 грн - заборгованість за тілом; 25100,00 грн - заборгованість за відсотками та дані обставини підтверджені належними і допустимими доказами. Даними доказами спростовуються твердження відповідача, про те, що він не укладав договір, не отримував кредитних коштів. Надане позивачем платіжне доручення № 46049197 від 12.05.2021 на переконання суду містить всі необхідні реквізити та є первинним бухгалтерським документом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2298,13 грн, що розраховано із застосуванням пониженого коефіцієнту 0,8, пропорційно до задоволених позовних вимог (94,87 %). Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що понесені ним судові витрати включають в себе, крім судового збору, витрати за правову допомогу, згідно ст. 137 ЦПК України, у розмірі 6 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду позивачем надано, зокрема, Договір № 42649746 про надання правничої допомоги від 11 грудня 2023 року (а.с. 29-31), Додаткову угоду 003510313274 до Договору № 42649746 про надання правничої допомоги від 11 грудня 2023 (а.с. 26 зворот), акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 20.02.2024 в якому вказано про відсутність претензій та зазначено надані послуги - проведення правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» на що витрачено 1,5 години на суму 2250,00 грн, складення позовної заяви, наведення попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи протягом 3 годин в розмірі 3000,00 грн, а також формування додатків до позову протягом 1 години за 750,00 грн, а всього на суму 6 000,00 грн. (а.с. 13). Відповідачем надано докази того, що він має сплатити витрати на правничу допомогу в розмірі 16654,00 грн. Зокрема договір № 36 про надання правової допомоги від 15.05.2024 з адвокатом Волощуком В. В., згідно якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в цивільних справах; додаток до договору № 36 від 15.04.2024 між [PERSON] та адвокатом Волощуком В. В., за яким сторони домовились, що гонорар становить 1514 грн за годину роботи адвоката, перелік наданих послуг зустріч, консультація клієнта (1 год) 1514 грн, підготовка і подання відзиву (9 год) - 13626 грн, участь в судовому засіданні (1 засідання) -1514 грн, всього 16654 грн; оплата протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили; розрахунок суми судових витрат на суму 16654 грн; акт прийому передачі послуг до договору № 36 від 15.05.2024. Відповідно до\~п.\~3\~ч.\~2\~ст 141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд вважає співмірним та розумним розмір судових витрат, понесених позивачем. Щодо розміру витрат які має понести відповідач слід вказати наступне. Відповідачем вказано, що до суми витрат на правничу допомогу належить, в томі числі, участь в судовому засіданні (1 засідання) -1514 грн. Однак, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача не приймав участі в судових засіданнях в справі, а тому відповідна сума до уваги при розрахунку суми судових витрат не береться, тобто сума витрат (16654-1514) 15140 грн. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також суд звертає увагу, що відповідач заяв про зменшення розміру судових витрат не подав. Водночас вказував, що такі стягненню не підлягають, оскільки не надано доказів їх реального понесення відповідачем. З цього приводу слід вказати, що стягненню підлягають не тільки витрати на правничу допомогу, які вже були понесені, але і витрати, які позивач має здійснити у майбутньому в силу досягнутих домовленостей з адвокатом, що передбачено в наданих стороною відповідача доказах. А отже такий аргумент позивача суд відхиляє. Разом з тим суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат. Така позиція викладена в додатковій ухвалі ВС від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, додатковій постанові ВС від 19.01.2023 в справі № 345/136/18. Статтею 30 ч. 3 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення. Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей. Таке відповідає висновкам ВС в додатковій постанові в справі № 345/136/18 від 19.01.2023. Враховуючи зазначене, суму витрат на правничу допомогу вказану відповідачем, беручи до уваги суму таких витрат, що поніс позивач, об`єм виконаної представником відповідача роботи, згідно акту прийому передачі послуг № 36, доходить висновку, що такий розмір витрат суперечить принципу розумності адвокатських витрат виходячи з конкретних обставин справи, а отже підлягає зменшенню. Також суд враховує, що правовідносини з яких виник спір не є складними, на надання правничої допомоги адвокатом не було затрачено багато часу. З урахуванням викладеного та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу до 6000,00 грн. Отже, оскільки позов задоволено частково, на користь позивача стягненню підлягає сума правової допомоги пропорційно до задоволених вимог (94,87 %), а на користь відповідача - пропорційно до відмовлених (5,14 %). Тобто з відповідача на користь позивача слід стягнуть 5692,2 грн витрат на правничу допомогу, а з позивача на користь відповідача 308,40 грн. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне, зустрічно зарахувати вказані витрати, присудивши сплату з відповідача на користь позивача суму різниці у витратах - 5383,80 грн (5692,20-308,40).

Outcome: partial