Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи - П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він тривалий час проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьками та певний період часу з братом [PERSON] [INFO] помер батько позивача [PERSON] . На той період у вищевказаній квартирі були зареєстровані позивач, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , а також мати позивача [PERSON] . На підставі наказу №2440-Ж-Ф від 10.12.2008 Департаменту економічної політики Львівської міської ради дана квартира була передана у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка належала співвласникам на підставі свідоцтва про право власності №235076 від 10.12.2008, виданого Управлінням комунальної власності ДЕП ЛМР, реєстраційний номер майна 26210337. 03.02.2018 померла мати позивача та після її смерті відкрилась спадщина та згідно закону позивач та відповідач [PERSON] діти є спадкоємцями першої черги, які були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою та спільно проживали. Вказує, що оскільки співвласниками квартири є чотири члени родини, нотаріусу необхідно визначити частку після померлої матері позивача для оформлення спадкових прав. Зазначає, що позивач намагався поспілкуватись з відповідачами по справі, проте їх місце проживання не відоме та оригінали правовстановлюючих документів на квартиру знаходяться у них. Упродовж тривалого періоду часу позивач бажає оформити право на спадщину на частку у квартирі, після смерті матері, проте не має можливості, оскільки відповідачі відмовляються це зробити у добровільному порядку, що унеможливлює виділити частку та оформити спадкові права. Окрім цього, після визначення частки після смерті матері у спільній власності квартири позивач має намір розпорядитись своїми частками, проте це є неможливим без визначення часток за кожним зі співвласників даної квартири. Позивач звернувся до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак державним нотаріусом відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. Враховуючи вищевикладене, просить постановити рішення про визначення часток у спільній сумісній власності квартирі за адресою: [ADDRESS] , визнавши, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить по 1/4 частці квартири кожному; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частки у спадковому майні після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на 1/8 квартири [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, він його представника до суду надійшла заява, в якій позов підтримала, просила такий задоволити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча й належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши їх фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до Наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №2440-Ж-Ф від 10.12.2008 квартиру [ADDRESS] передано у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 30.03.2000 Відділом реєстрації актів громадянського стану Галицького району м.Львова [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] , про що 01.09.2008 складено відповідний актовий запис №5786, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 23.08.2023 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно №26210337 від 15.05.2019 квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла матір позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 25.07.2018 Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 01.04.2024 витребувано у П`ятої Львівської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . На виконання вищевказаної ухвали до суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №513/2018, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся лише син померлої [PERSON] [PERSON] . Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено\~статтею 16 ЦК України. Виходячи з системного аналізу основних засад цивільного судочинства, право особи на звернення до суду за захистом її прав, свобод та інтересів є одним із найважливіших прав, гарантованих\~Конституцією України. Воно є ознакою правової держави, проявом принципу розподілу державної влади. При цьому, можливість особистого звернення в суд залежить від наявності у того, хто звертається, цивільно-процесуальної правоздатності і дієздатності; існування правоздатності у того, хто звертається повинно бути не тільки узагалі, а й правоздатності у конкретній справі. Юридичною заінтересованістю володіють тільки ті особи, що звертаються до суду, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин, або кому законом надане право порушення справи в інтересах інших осіб. Особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 25 ЦК України\~здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті (ч. 4\~ст. 25 ЦК України). Особа, яка померла не може бути стороною у цивільному процесі, так як у неї відсутня цивільна процесуальна правосуб`єктність (ст. 46 - 49 ЦПК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Аналогічного за змістом правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 61-11210св19 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18). Таким чином, на момент звернення до суду з позовом [PERSON] померла, а тому, відповідно до частини четвертої\~статті 25 ЦК України, її цивільна правоздатність припинилася. Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що позовна вимога про визначення того, що частка померлої [INFO] матері позивача [PERSON] - [PERSON] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила 1/4 її частини не відповідає визначеному\~статтею 16 ЦК України\~способу захисту та є неефективним, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Щодо інших позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4\~статті 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, ратифікованих\~Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.ст.\~4,\~5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту\~ст. 357 ЦК України\~вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У частинах 1, 2\~ст. 369 ЦК України\~передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно зі\~ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пленум Верховного Суду України у п.5\~Постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, дослідивши усі обставини справи, вивчивши доводи та докази якими позивач обґрунтовує свої вимоги, оскільки в позасудовому порядку сторони не змогли вирішити питання щодо визначення ідеальних часток, суд приходить до висновку про задоволення позову частині визначення за позивачем та відповідачами по 1/4 ідеальних часток у квартирі за адресою: [ADDRESS] , враховуючи, що такий розмір ідеальних часток їм належить, виходячи з принципу рівності часток у спільній власності. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.3\~ст.372 ЦК України\~у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Окрім цього, за змістом\~статті 392 ЦК України\~право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Згідно із\~ст.1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтями 1296-1299 ЦК України\~визначено, що питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Пленумом Верховного Суду України у п. 23\~постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповіддю завідувача П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кірілової Т. №1018/02-14/3 від 01.08.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно та запропоновано звернутись до суду для визнання за ним, як спадкоємцем його матері [PERSON] права власності на частку вказаної квартири. Суд вважає, що заявлені позивачем [PERSON] вимоги щодо визнання за ним права власності на 1/2 частки у спадковому майні після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є обґрунтованими, оскільки враховуючи, що після смерті спадкодавця [PERSON] , окрім позивача є ще один спадкоємець першої черги відповідач [PERSON] , позивач має право, як спадкоємець першої черги на спадкування майна померлої матері, а саме на 1/8 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , які належали його матері за життя. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частин 1-2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовну вимогу про визначення часток у спільній сумісній власності задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки вказаний позов задоволено на 75,00%, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 805,20 грн. Також, оскільки позовну вимогу про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1199,75 грн. (1% від ціни позову згідно Звіту про оцінку майна від 24.08.2023). Відтак, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2004,95 грн., тобто по 1002,48 грн. з кожного з відповідачів.

Outcome: approved