Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

У лютому 2024 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про визнання за ними по 1/2 частини права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) у землі, що знаходиться в колективній власності колишнього КСП «Комуніст», що знаходиться на території с. Рівчак-Степанівка Носівського району Чернігівської області, розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 952395, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 7 серпня 2000 року за № 596. [PERSON] за життя заповіту не складав, тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Станом на день смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] разом із сином [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно - вищевказане право на земельну частку (пай), що належало на підставі сертифіката серії ЧН № 952395 [PERSON] , батьку спадкодавця, спадкоємцем якого був син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Позивачі є спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом. Спадщину вони прийняли, спадкова справа відкрита в Носівській державній нотаріальній конторі Чернігівської області. Позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом кожному на 1/2 частки права на земельну частку (пай), оскільки у матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 952395. Позивачі просили судовим рішенням визнати за кожним з них по 1/2 частки права на земельну частку (пай) розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території с. Рівчак-Степанівка Носівського району Чернігівської області, із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Комуніст», що належало на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 952395, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 7 серпня 2000 року за № 596, [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 19 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 квітня 2024 року. Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року підготовче судове засідання відкладено на 14 червня 2024 року. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але до початку розгляду справи по суті подали до суду заяви, у яких зазначили, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача Макіївської ОТГ в особі Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку розгляду справи по суті направила до суду заяву про розгляд цивільної справи без участі представника Макіївської сільської ради за наявними в матеріалах справи документами, у якій зазначила, що з позовними вимогами відповідач ознайомлений, позов визнає і просить його задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Комуніст» с. Рівчак-Степанівка Носівського району Чернігівської області. На його ім`я було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 952395, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 596 від 07 серпня 2000 року. Державні акти на право власності на земельні ділянки взамін зазначеного сертифіката на ім`я [PERSON] не виготовлялись та не видавались. Вартість земельної частки (паю) станом на 01 січня 2023 року становить 68899,69 грн, що підтверджується копією повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № А-1552/0-1593/6-23 від 23 листопада 2023 року (а. с. 18). Судом установлено, що оригінал вищевказаного сертифіката на земельну частку (пай) втрачено, що підтверджується оголошенням в місцевій газеті «Носівські вісті» від 27 січня 2022 року (а. с. 19). Судом установлено, що [INFO] в с. Рівчак-Степанівка Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Комуніст» с. Рівчак-Степанівка Носівського району Чернігівської області, яке належало йому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 952395, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 596 від 07 серпня 2000 року. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Судом встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 23 серпня 1998 року Рівчак-Степанівською сільською радою Носівського району Чернігівської області, зареєстрований в реєстрі за № 37, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті, і на що він за законом матиме право, заповідав своїй дружині [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 39-40) та копією заповіту (а. с. 65). Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 42) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 28 лютого 2024 року № 561/01-17 (а. с. 43). [PERSON] станом на 04 вересня 1996 року, тобто на день своєї смерті, проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті з ним проживав та був зареєстрований син [PERSON] , що підтверджує копія довідки Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 31 від 15 лютого 2022 року (а. с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР уважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Отже, спадкоємець, визначений у заповіті [PERSON] , [PERSON] не вчинила жодних дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] . Отже, уважається, що вона відмовилася від прийняття спадщини після його смерті. Тому спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] був сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 21 грудня 2021 року (а. с. 11). Отже, він був спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] його сину [PERSON] стало належати право на вищевказану земельну частку (пай), яке належало померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 952395. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , один, що підтверджується копією довідки Рівчак-Степанівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 504 від 08 грудня 2016 року (а. с. 10). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 54-55) та матеріалами спадкової справи № 557/2009 (а. с. 46-51). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки. [PERSON] була дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 12) та копією свідоцтва про шлюб (а. с. 13). [PERSON] був сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 16). Отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що до майна померлого [PERSON] . Носівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за № 557/2009, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 52-53). Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] убачається, що спадщину після його смерті прийняли дочка [PERSON] та син [PERSON] , подавши до нотаріальної контори у визначений законодавством шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки кожен земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 46-51). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] у рівних частинах (по 1/2 частини кожен) успадкували право на земельну частку (пай), яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 952395, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 7 серпня 2000 року за № 596, належало [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивачі зверталися до Носівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] кожному на 1/2 частки права на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Комуніст», що на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 952395, належало померлому [INFO] [PERSON] . Однак, нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 952395, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 111/02-31 від 29 січня 2024 року (а. с. 20). У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 6 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам-власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Видача дубліката чи повторного сертифіката на право на земельну частку (пай) законодавством не передбачена. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, ураховуючи вищевикладені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.3474432525.1 від 15 лютого 2024 року. Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачам у рівних частинах з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову.

Outcome: approved