Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду з позовом, сформованим у системі «Електронний суд» до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що він, [PERSON] , старший сержант поліції, проходив службу в поліції особливого призначення ГУНП в Черкаській області з 07.11.2015 по 15.02.2019 на посаді поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Черкаській області. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 у справі № 580/11461/23 позов задоволено повністю. Ухвалено визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо розрахунку [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити [PERSON] суму одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 580/11461/23, ухвалено апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 залишити без змін. Зазначає, що станом на сьогодні розрахунок з ним не проведений. Незаконною невиплатою заробітної плати на протязі 5 років йому була завдана моральна шкода у розмірі - 50 000 грн.. Також наводить розрахунок моральної шкоди: оскільки з 15.02.2019 по 17.05.2024 минуло понад - 5 років, а за кожен місяць оцінює моральну шкоду в розмірі мінімальної заробітної плати на січень 2024, але враховуючи принцип розумності, обмежується сумою - 50 000 грн. При цьому зазначає, що КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.2371 кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин. Позивач посилається на роз`яснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», згідно яких ід моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п.13 вказаної постанови роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тож, у зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій, невиконання ним умов трудових договорів, та безпідставного систематичного порушення прав, йому завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст.ст. 23, 216 ЦК України та яка полягає: у спричиненому йому тяжкому психологічному шоці у момент, коли він дізнався про своє звільнення. Даний психологічний шок можна порівняти зі втратою значної суми грошових коштів. За декілька секунд він згадав майже всі свої зусилля, які він прикладав для здійснення та сумлінного виконання своїх обов`язків; у переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, що передували невиконання ним своїх зобов`язань; у нехтуванні відповідачем його законних прав на відпустку, заробітну плату за договором; у незаконності дій відповідача щодо невиконання умов договору стосовно оплати моєї праці, починаючи із грудня 2016 року по дату звільнення; \~ \~ \~ \~у використанні\~відповідачем свого\~домінуючого положення,\~що призводе\~до вчинення\~ним протиправних\~дій які\~він дозволяє\~собі здійснювати,\~з метою\~використання своїх\~можливостей для\~задоволення його\~власних потреб.\~Всі ці\~обставини значно\~підсилюють його\~психологічне розчарування\~можливості відновлення\~своїх прав,\~через такі\~дії відповідача.\~З моменту\~виникнення такого\~протиправного ставлення\~відповідача,\~він перебуває\~у сумнівах\~щодо добровільного\~відновлення порушених\~відповідачем його\~законних прав. Втручання держави, в даному випадку, у право власності позивача на отримання заробітної плати не свідчить про наявність «справедливої рівноваги» між інтересами держави, пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. На підставі викладеного, просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на свою користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 24.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Від представника відповідача 30.05.2024 до суду надійшов відзив, у якому зазначено, що [PERSON] проходив службу в поліції з 07.11.2015 по 15.02.2019 та відповідно до наказу ГУНП в черкаській області №44 о/с від 15.02.2019 звільнений зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на підставі власноручно поданого рапорту. Так, дійсно 30.11.2023 позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій та стягнення коштів. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 позовні вимоги задоволено повністю (справа № 580/11461/23): визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо розрахунку [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення; зобов`язано ГУНП в Черкаській області нарахувати та виплатити [PERSON] суму одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду вступило в законну силу 08.05.2024. На виконання рішення суду, [PERSON] здійснено перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації та раніше виплаченої суми і перерахована на картковий рахунок позивача, що підтверджує платіжними дорученнями від 22.05.2024 №2802, 2801, 2803, а даний позов подано позивачем 17.05.2024, тобто посилання позивача на той факт, що невиконанням судового рішення йому завдано моральної шкоди є перекрученим, надуманим, неправдивим та не відповідає дійсним обставинам, а даний позов подано з метою безпідставного стягнення коштів. Крім того, просить суд врахувати, що із 2019 року [PERSON] на постійній основі подає позови до ГУНП в Черкаській області із різних підстав, але кожен позов стосується нібито невірного нарахування та виплати йому грошового забезпечення під час проходження служби в поліції. Наголошують, що позивач звільнився зі служби за власним бажанням. Крім того, позивач не надав суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій органу державної влади (відповідача), наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Сам факт наявності судового рішення про зобов`язання здійснити перерахунок раніше нарахованих сум не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким зобов`язано ГУНП в Черкаській області вчинити певні дії, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. За відсутності належних та допустимих доказів упередженого ставлення відповідача до позивача, знущання над ним, наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на нібито не виплату належних сум, підтвердження факту спричинення моральних та душевних страждань, сам лише факт нервозності та психологічного розчарування, про який вказано у позові, не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю відповідача. Тож у задоволенні позовних вимог просять відмовити повністю. Позивач у судове засідання не з`явився, до початку надіслав заяву від 27.05.2024, у якій просить розглядати справу за його відсутності, позовну заяву підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до початку подала заяву від 20.06.2024, у якій просила справу розглядати без участі їхнього представника. У матеріалах справи наявний відзив від 30.05.2024. Суд, враховуючи думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України\~цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно п. п. 1 - 5\~ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так,\~судом встановлено,\~що відповідно до витягу з наказу ГУНП в Черкаській області № 44 о/с від 15.02.2019 старший сержант поліції [PERSON] звільнений зі служби в поліції за п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі власноручно поданого рапорту від 11.02.2019. Разом з тим, відповідно до рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 у справі № 580/11461/23 позовні вимоги [PERSON] до ГУНП в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю та визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо розрахунку [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення, а також зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] суму одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 580/11461/23 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 - без змін. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, рішення Черкаського окружного адміністративного суду у даному випадку має преюдиціальне значення та не підлягає доведенню. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Позивачем зазначено, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає: у спричиненні йому тяжкого психологічного шоку у зв`язку із звільненням, який порівнює їх втратою значної суми грошових коштів; марності прикладання всіх зусиль для здійснення та сумлінного виконання своїх обов`язків; у нехтуванні відповідачем його законних прав на відпустку, заробітну плату за договором; у незаконності дій відповідача щодо невиконання умов договору стосовно оплати його праці, починаючи із грудня 2016 року по дату звільнення; у психологічному розчаруванні можливості відновлення своїх прав, через такі дії відповідача, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд звертає увагу на те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. З огляду на те, що внаслідок бездіяльності відповідача щодо здійснення розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення, останній зазнав душевних страждань, однак враховуючи вимоги розумності і справедливості, звільнення позивача з посади за власним бажанням та дату набрання рішенням суду у справі 580/11461/23 законної сили (08.05.2024), на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна [PERSON] може бути оцінена у розмірі 500,00 грн. Відповідно до 141 ЦПК України суд вирішує питання щодо стягнення в дохід держави судового збору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, так як він є інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням № [NUMBER] , судовий збір в сумі 968,96 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial