Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві серії АК №251468 від 15.06.2004, та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №75122 від 22.07.2004, на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником частини квартири [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності серії СТА 765102 від 08.04.2015. Інша частина квартири належить його сестрі [PERSON] . Після звернення до нотаріуса йому стало відомо, що на належну йому на праві власності квартиру було накладено арешт. Так, відповідно до інформаційної довідки на вказану квартиру накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві АК №251468 від 15.06.2004. У відомостях про власника майна вказана мати позивача - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, остання звернулася із запитом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). У відповідь на вказаний запит було надано інформацію про те, що за результатами пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі ДВС в період з 18.11.2015 по 04.10.2016 перебувало виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №2-1107/11, виданого 05.01.2014 Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу у розмірі1 843 824, 13 грн. 23.12.2015 у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та внесено відомості про арешт до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Копії вказаного виконавчого провадження надані не були у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 30.10.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. 09.11.2023 на виконання вказаної ухвали представником позивача [PERSON] подано заяву про усунення недоліків разом з уточненою позовною заявою. До вказаної заяви було долучено відповідь нотаріуса та додатково зазначено, що [PERSON] не була та не є власником арештованої квартири і тому арешт на квартиру позивача був накладений з порушенням встановленого законом порядку. Окрім того, в уточненій позовній заяві в якості третьої особи вказано [PERSON] . Ухвалою судді від 10.11.2023 відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву, а третій особі роз`яснено право подання письмових пояснень. 11.12.2023 від третьої особи [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить здійснювати розгляд за її відсутності, а також вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 04.03.2024 представником відповідача подано відзив, в якому вона просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказала, що за результатами пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі ДВС в період з 18.11.2015 по 04.10.2016 перебувало виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №2-1107/11, виданого 05.01.2014 Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу у розмірі 1 843 824, 13 грн. 23.12.2015 було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника. Надати копії документів вказаного виконавчого провадження неможливо по причині закінчення термінів зберігання, оскільки відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених 07.06.2017, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву відділу, становить 3 роки. Окрім того, надати інформацію, на підставі якого виконавчого документа було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , не виявляється можливим, оскільки реєстр ЄДР «ВП-Виконавець» почав діяти з 2006 року. Враховуючи викладене та те, що у відділі відсутня інформація щодо виконавчих проваджень, боржником за яким є [PERSON] , вилучення даного обтяження не належить до компетенції Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ухвалою суду від 04.03.2024 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної у м. Києві державної адміністрації матеріали реєстраційної справи щодо приватизації квартири [ADDRESS] . На виконання вказаної ухвали матеріали до суду не надано. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у прохальній частині відзиву просила розглядати справу без її участі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності № 139 від 08.04.2015. Співвласником вказаної квартири є сестра позивача [PERSON] . З відповіді на адвокатський запит від 09.11.2023, наданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сушко О.О., встановлено, що відповідно до постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві АК №251468 від 15.06.2004 на квартиру [ADDRESS] , 22.07.2004 було зареєстровано обтяження за №75122 у вигляді арешту, у зв`язку з чим неможливо провести державну реєстрацію прав щодо такої квартири та, відповідно, здійснювати подальші нотаріальні дії з вищевказаним майном. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником квартири, на яку накладено арешт, є [PERSON] , яка є матір`ю позивача. Як стверджує позивач, [PERSON] не була та не є власником арештованої квартири. З відповіді на запит, поданий представником позивача до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що за результатами пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження було виявлено, що на виконанні у відділі ДВС в період з 18.11.2015 по 04.10.2016 перебувало виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №2-1107/11, виданого 05.01.2014 Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу у розмірі 1 843 824, 13 грн. 23.12.2015 у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та внесено відомості про арешт до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з даних з Автоматизованої системи виконавчих провадження відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] та [PERSON] відсутні. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ураховуючи встановлені судом обставини та норми права, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з вказаного майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved