Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

18 жовтня 2023 року позивач звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 27 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №341, свідоцтво Серії [NUMBER] . Позовні вимоги мотивовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, в зв`язку з різними поглядами на життя, на спільне ведення господарства. Шлюбні відносини між сторонами припинено з 2013 року. Між подружжям втрачено почуття любові та взаємоповаги, шлюб має формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим просить про розірвання шлюбу. Ухвалою від 26 жовтня 2023 року Малиновський районний суд м.Одеси матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передав за підсудністю Приморському районному суду м. Одеси. Протоколом автоматизованого розподілу від 02 травня 2024 року матеріали справи передані для розгляду по суті Судді [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07\~травня 2024\~року було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання, призначене на 26 червня 2024 року позивач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав та погодився на розірвання шлюбу, як зазначено в заяві про розгляд справи за відсутністю відповідача від 17.10.2023 року, що додана до позовної заяви про розірвання шлюбу. Суд, заслухавши думку сторони, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони спору перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №341, свідоцтво Серії [NUMBER] . Позовні вимоги мотивовані тим, що у позивача та відповідача різні погляди подальше спільне життя, відсутнє взаєморозуміння, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Шлюбні відносини фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судового збору, відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». В матеріалах справи міститься копія довідки серії 12ААА №304867 від 11 травня 2017 року. Ставка судового збору в 2023 році згідно ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної зави про розірвання шлюбу складає 1073,60 грн, що відповідає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved