Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

У квітні 2024 року заявниця - [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , місце народження: місто Миколаїв Миколаївської області, громадянки України (паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , орган, що видав паспорт: [NUMBER] , дата видачі - 19.11.2021 року; дійсний до 19.11.2031 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків: [NUMBER] ), в квартирі [ADDRESS] разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , місце народження: місто Миколаїв Миколаївської області, громадянкою України, яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. В обгрунтування заяви зазначила, що [INFO] в місті Миколаєві Миколаївської області померла її бабуся по лінії батька - [PERSON] , [INFO] , місце народження: місто Миколаїв Миколаївської області, громадянка України, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді однокімнатної квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Луда В.М., р. № 34. 08.08.2014 року [PERSON] , [INFO] , залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Луда Світланою Анатоліївною, р. № 344, номер у Спадковому реєстрі: 56399392. Згідно вказаного заповіту [PERSON] належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , [INFO] . Таким чином, заявниця згідно частини 1 статті 1223 ЦК України є спадкоємцем за заповітом на спадщину, що відкрилась після смерті її бабусі - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в місті Миколаєві. 04.12.2023 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іваненко Світлани Василівни із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті бабусі [PERSON] , та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті спадкодавиці, але нотаріусом Іваненко С.В. відмовлено в реєстрації вказаних заяв роз`ясненням нотаріуса № 413/01-16 від 04.12.2023 року. Підставою відмови є ті обставини, що заявниця не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в установленому законом порядку. В роз`ясненні нотаріус Іваненко С.В. вказує, що не має можливості зареєструвати заяву про прийняття спадщини та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину і видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що залишила на ім`я заявниці заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Луда С.А., за реєстровим номером 344. Нотаріус Іваненко С.В. акцентує увагу на те, що на підставі статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем (померлим) на час відкриття спадщини, вважається таким, що спадщину прийняв, якщо не подав заяву про відмову від спадщини. Іваненко С.В. в роз`ясненні вказує, що спадкодавець помер [INFO] , а заявниця не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, тому строк для подачі заяви про прийняття спадщини закінчився 06.10.2022 року, і факт прийняття спадщини відсутній (проживання разом із спадкодавцем за однією адресою на час смерті спадкодавця), зазначені вимоги передбачені ч. 1 ст. 1269, ст. 1270 ЦК України. З огляду на ці обставини нотаріусом Іваненко Світланою Василівною заявниці було рекомендовано звернутися до суду. Заявниця зазначає, що з 29.07.2005 року і по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належить на праві власності батькам заявниці - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі договору № 509 купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.1996 року. В квартирі [ADDRESS] з січня 2014 року і до серпня 2018 року проживала тільки бабуся заявниці - [PERSON] , а в серпні 2018 року за взаємною з нею домовленістю заявниця переїхала до неї, вселилася в її квартиру і з вказаного часу стала з нею постійно проживати однією сім`єю. Квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] розташовані на дев`ятому поверсі десятиповерхового будинку в одному тамбурі. З серпня 2018 року і по день смерті [PERSON] заявниця з бабусею постійно проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, у них був спільний бюджет, робили спільні витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності сім`ї, для сумісного користування купляли предмети домашнього вжитку, продукти, ліки, різне майно. Заявниця та її бабуся спільно користувалися майном, відповідно, брали спільну участь в оплаті комунальних витрат за користування квартирою [ADDRESS] ; здійснювали догляд за квартирою, проводили незначні поточні ремонтні роботи у вказаному житловому приміщенні, облаштовували квартиру. Заявниця піклувалась про [PERSON] , між ними існували доброзичливі відносини. Через похилий вік та за станом здоров`я [PERSON] потребувала догляду та лікування. Протягом тривалого часу бабуся хворіла різними хворобами (ІХС, гіпертонічна хвороба, кардіосклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, церебростеничний синдром тощо), у зв`язку з цим вона періодично проходила стаціонарне та амбулаторне лікування в різних медичних закладах. Постійний догляд за бабусею здійснювала заявниця [PERSON] , тобто її онука, та батьки заявниці - [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] займалась організацією поховання бабусі, поховала її з дотриманням усіх передбачених в таких випадках ритуалів, правил та звичаїв, понесла витрати на поховання [PERSON] , в організації поховання бабусі заявниці допомагали також її батьки. На теперішній час заявниця постійно проживає у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , продовжує сплачувати всі комунальні платежі за вказану квартиру, здійснює догляд за цим житловим приміщенням, підтримує квартиру в належному стані. Вищевказані доводи свідчать про те, що заявниця [PERSON] , [INFO] , з серпня 2018 року і на час відкриття спадщини (тобто на день смерті бабусі) постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у квартирі [ADDRESS] . Посилаючись на викладені вище обставини, заявниця [PERSON] просила заяву задовольнити. В судове засідання заявниця не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, вимоги заяви підтримала, просила задовольнити. Представник заявниці - адвокат Ісаєва Н.П. в судовому засіданні заяву підтримала, просила встановити факт постійного проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, надали заяви, в яких просили розглядати справу без участі їх представника. Суд, дослідивши письмові докази по справі, знаходить заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч., ч. 1, 2, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст., ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частини 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачають, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, в судовому порядку може бути встановлений факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема: - актом від 16.04.2024 року про фактичне постійне проживання заявниці [PERSON] разом із спадкодавицею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з серпня 2018 року і на час смерті спадкодавиці - [INFO] , який було складено за участю мешканців житлового будинку [ADDRESS] ; - копією свідоцтва про поховання № [NUMBER] від 28.08.1980 року, виданого Комунальним підприємством Миколаївської міської ради "Миколаївська ритуальна служба" про поховання на міському кладовищі міста Миколаєва [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; - копією квитанції до прибуткового касового ордера від 06.12.2021 року про сплату [PERSON] ритуальних послуг на поховання [PERSON] у сумі 22 000,00 грн.; - копіями квитанцій про здійснення платежів за комунальні послуги відносно квартири [ADDRESS] ; - копіями медичних документів відносно [PERSON] . Таким чином, зібрані у справі докази, їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення заяви, оскільки встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на час вiдкриття спадщини має для заявниці юридичне значення і необхідне для оформлення права на спадкове майно. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved