Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі відповідач 1), ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» (далі відповідач 2), [PERSON] (далі відповідач 3) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свій позов, мотивує тим, що 24.12.2021 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Isuzu D-Max», д.н.з. [NUMBER] , в м. Луцьку по вул. Словацького, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, у результаті чого здійснив наїзд на транспортний засіб марки «Renault Kadjar», д.н.з., [NUMBER] , який належить їй, та був припаркований, чим порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1 ПДР України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.08.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказує на те, що відповідач 3 на час вчинення ДТП був діючим поліцейським управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції та транспортний засіб «Isuzu D-Max», д.н.з. [NUMBER] на праві власності належить Департаменту патрульної поліції, який застрахований у ПрАТ «АСК «Омега» на суму майнової шкоди в розмірі 130000 грн. Зазначає, що згідно висновку експерта №04 від 01.03.2022 року, підготовленого на її замовлення, по визначенню матеріальних збитків автомобіля «Renault Kadjar», д.н.з., [NUMBER] , ринкова вартість даного автомобіля станом на дату ДТП складала 433374,23 грн.; вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу, станом на дату огляду (25.01.2022 року) становить 525458,24 грн.; ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані після ДТП складає 99509,05 грн. Відтак, відновлення такого транспортного засобу, згідно даного висновку, є економічно недоцільним. Вважає, що має право вимоги до відповідачів, яка складає різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що становить 333865,18 грн., яка підлягає стягненню з відповідача 2 в розмірі 130000 грн. та з відповідача 1 в розмірі 217273,18 грн. Разом з тим, у письмових поясненнях, вказує, що до висновку експерта, проведеного згідно ухвали суду від 06.12.2023 року, слід віднестися критично, оскільки, дана експертиза проводилася по фотознімках та матеріалах справи, що не може бути повною і об`єктивною. Крім того, зазначає, що внаслідок ДТП її автомобіль було пошкоджено, в результаті чого вся її родина була позбавлена можливості тривалий час повноцінно користуватися транспортним засобом, що створювало незручності у вирішенні побутових та сімейних питань, у зв`язку з чим перенесла психологічні та емоційні страждання, а тому має право на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача 3. На підставі наведеного, з врахуванням уточнених вимог, просить суд стягнути з відповідача 1 на її користь 11346,39 грн. суми страхового відшкодування, стягнути з відповідача 2 217273,18 грн. майнової шкоди, стягнути з відповідача 3 - 250000 грн. моральної шкоди, стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по справі в розмірі 20972,73 грн. Представник відповідач 1 у відзиві на позовну заяву, не заперечує факт виникнення деліктних зобов`язань перед позивачем внаслідок ДТП, що сталася з вини працівника відповідача, проте заперечувала щодо розміру заявлених позовних вимог. Вказує, що наданий позивачем висновок експерта, викликає сумніви щодо достовірності і достатності зазначеної в ньому інформації в частині виявлених експертом пошкоджень транспортного засобу та дійсний розмір шкоди, завданої майну позивача можуть підтвердити документи, пов`язані з відновлювальним ремонтом, який на даний момент позивач зробила, однак, такі докази останньою не надані. Представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву, вказує, що позивач 24.12.2021 року , після ДТП звернулася до страховика з повідомленням про настання страхового випадку. З метою визначення розміру збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Kadjar», д.н.з. [NUMBER] , 30.12.2021 року, в присутності позивача, був проведений огляд транспортного засобу та складено звіт №37674 від 27.09.2022 року суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] , згідно якого, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 118653,61 грн., які були виплачені позивачу. Тому вважає, що свої зобов`язання перед позивачем страховик виконав в повному обсязі. Крім того, зазначає, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, визначена експертом [PERSON] з урахуванням ПДВ, про що зазначено в тексті висновку та підтверджується розрахунками ремонтної калькуляції, що не відповідає вимогам Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та має визначатись без врахування ПДВ, тому такий висновок не може бути прийнятий в якості належного та допустимого доказу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.08.2023 року клопотання відповідача 1 про призначення судової авто товарознавчої експертизи задоволено. Провадження у справі зупинено. Постановою Волинського апеляційного суду від 09.10.2023 року апеляційну каргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.08.2023 року без змін. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2023 року, клопотання відповідача 1 задоволено, поновлено провадження у справі для надання експертам додаткових даних для проведення експертизи. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2023 року клопотання відповідача 1 про призначення судової авто товарознавчої експертизи задоволено. Провадження у справі зупинено. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2024 року, поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта за результатами проведеної експертизи. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги, з врахуванням додаткових пояснень, підтримує повністю. Представник відповідача 1 до судового засідання також подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги не визнає з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача 2 до судового засідання також подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги не визнає з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач 3 в судове засідання не з`явився, хоча вчасно та належним чином повідомлявся судом про час та місце слухання справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2021 року о 00 год. 19 хв. у м. Луцьку по вул. Словацького, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Isuzu D-Max», д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, у результаті чого здійснив наїзд на транспортний засіб марки «Renault Kadjar», д.н.з., [NUMBER] , який був припаркований, чим порушив п. 2.3. (б), п. 12.1. ПДР України, що кваліфіковано за ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с. 18 том 1). Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.12.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 18 том 1). Зазначена обставина, згідно вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. На час скоєння ДТП транспортний засіб «Isuzu D-Max», д.н.з. [NUMBER] , що належить Департаменту патрульної поліції, був застрахований у ПрАТ «Акціонерна Страхова компанія «Омега» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204739962 із лімітом відповідальності 130000 грн. за майнову шкоду, розмір франшизи - 0 (а.с. 20 том 1). За змістом ст. 1187, 1188 ЦК України, в їх системному зв`язку, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі\~статтею 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Зокрема, відповідно до статті 999\~ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV). Згідно зі ст.\~6\~Закону №\~1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-28, 35\~Закону №\~1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому в Законі №\~1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29\~цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства\~юстиції України,\~Фонду державного\~майна України\~від 24\~листопада 2003\~року №\~142/5/2092 (далі - Методика). Вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом №\~1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц. Судом встановлено, що на замовлення позивача, було складено висновок судового експерта №04 від 01.03.2022 року по визначенню матеріальних збитків автомобіля «Renault Kadjar», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля без врахування коефіцієнту фізичного зносу з врахуванням ПДВ становить 525458,24 грн., що є економічно не вигідним, відносно вартості транспортного засобу до ДТП (а.с. 24-54 том 1). Відповідно до звіту № 37674 від 27.09.2022 року, виконаного на замовлення відповідача ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега», матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Renault Kadjar», д.н.з. [NUMBER] , складає 118653,61 грн., вартість відновлювального ремонту складає 209632,95 грн. (а.с. 111-140 том 1). Згідно платіжного доручення ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» № 972573 від 26.06.2023 року (після звернення позивача до суду), розмір страхового відшкодування в розмірі 118653,61 грн., повністю сплачено позивачу, яка зазначену обставину підтвердила. Разом з тим, згідно висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №126-Е від 25.04.2023 року, проведеної згідно ухвали суду від 06.12.2023 року, ринкова вартість автомобіля «Renault Kadjar», д.н.з. [NUMBER] станом до ДТП становить 395496 грн., станом після ДТП 195029 грн., вартість відновлювального ремонту без врахування ПДВ на дату ДТП, що сталася 24.12.2021 року 200467 грн. (а.с. 18-40 том 2). Також, в даному випадку наявна економічна доцільність проведення відновлювального ремонту автомобіля «Renault Kadjar», д.н.з. [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24.12.2021 року (а.с. 18-40 том 2). Відтак,\~з врахування\~того,\~що автомобіль\~позивача не\~визнано фізично\~знищеним,\~суд бере\~до уваги\~висновок судової\~транспортно-товарознавчої\~експертизи №126-Е\~від 25.04.2023\~року,\~оскільки,\~він є\~чітким та\~конкретним,\~обґрунтованим,\~належно мотивованим\~та зрозумілим\~для суд.З цих же мотивів, суд відхиляє наданий позивачем висновок судового експерта №04 від 01.03.2022 року, тому що, при підготовці даного висновку, стороною позивача не було враховано думку сторони відповідача 2 та не поставлено ряд питань перед експертом щодо обставин, які підлягали з`ясуванню. Крім того, суд також не бере до уваги звіт № 37674 від 27.09.2022 року, наданий відповідачем 1, оскільки, оцінка суб`єкта господарювання не є висновком експерта, в розумінні вимог ст. 106 ЦПК України та оцінювач не був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Таким чином, згідно висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №126-Е від 25.04.2023 року вартість матеріального збитку, що завдана позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля, становить 200467 грн., що складає вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача без врахування ПДВ. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування майнової шкоди внаслідок ДТП слід задовольнити частково на суму 200467 грн. Визначаючи суму, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача з ПрАТ «АСК «Омега», суд зазначає наступне. Як вже зазначалося вище, транспортний засіб «Isuzu D-Max», д.н.з. [NUMBER] , що належить Департаменту патрульної поліції, був застрахований у ПрАТ «Акціонерна Страхова компанія «Омега» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204739962 із лімітом відповідальності 130000 грн. за майнову шкоду, розмір франшизи - 0 (а.с. 20 том 1) Тому, в даному випадку, сума страхового відшкодування, яку має виплатити відповідач ПрАТ «АСК «Омега» на користь позивача становить 130000 грн. Отже, в даному випадку, відповідач 1, виплатив позивачу, як потерпілій стороні, страхове відшкодування, сума якого менша, ніж сума коштів, яка підлягає до виплати в порядку виплати коштів відповідно до Закону № 1961-IV. Оскільки, відповідач 1 сплатив позивачу 118653,61 грн. страхового відшкодування, то до стягнення з ПрАТ «АСК «Омега» на користь підлягає 11346,39 грн. майнової шкоди завданої внаслідок вищевказаної ДТП (130000 грн. 118653,61 грн.). Разом з тим, різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, підлягає до стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь позивача, з огляду на таке. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8 Закону України «Про Національну поліцію»). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року № 848 «Про впорядкування використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями» всі транспортні засоби органів поліції використовуються виключно в службових цілях, для забезпечення оперативної і господарської діяльності (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 вересня 2017 року № 757). Патрульна служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення належної охорони громадського порядку, громадської безпеки та контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки. У разі необхідності здійснює регулювання дорожнього руху (підпункт 1 пункту 1 Розділу ІІІ Положення про патрульну службу МВС, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України 02 липня 2015 року № 796). Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідальність роботодавця за шкоду завдану її працівником врегульовано статтею 1172 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Джерело підвищеної небезпеки (службовий транспортний засіб) експлуатується працівником патрульної поліції виключно в службових цілях. Працівник поліції наділений правами здійснювати експлуатацію службового транспортного засобу (об`єкт державної власності), застосовувати передбачені законом заходи примусу з використанням автомобіля, в результаті чого може бути завдана шкода. Судом встановлено, що відповідач 3 [PERSON] , будучи діючим поліцейським управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, при виконанні службових обов`язків, керуючи транспортним засобом «Isuzu D-Max», д.н.з. [NUMBER] , що належить Департаменту патрульної поліції, 24.12.2021 року, не будучи уважним, вчинив дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля позивача, чим завдав матеріальних збитків останній. Таким чином, згідно вищезазначених вимог закону, різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, підлягає до стягнення з Департаменту патрульної поліції, як власника транспортного засобу та роботодавця винуватця дорожньо-транспортної пригоди, що складає 70467 грн. (200467 грн. (згідно висновку судової експертизи №126-Е від 25.04.2023 року) 130000 грн. (ліміт відповідальності застрахованого транспортного засобу)). Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 - 250000 грн. моральної шкоди, до задоволення не підлягають, оскільки, у справах про відшкодування шкоди, завданої поліцейським у результаті ДТП, є та юридична особа, у якій працевлаштований такий співробітник, а спеціальними нормами, що регулюють такі правовідносини, є статті 1187, 1172 ЦК України, тобто за спричинену поліцейським шкоду відповідальність має нести його роботодавець (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 08.12.2021 року, у справі № 332/4043/18, провадження № 61-7294св20). Відтак, враховуючи, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди заявлені лише до [PERSON] , то в межах позовних вимог [PERSON] не підлягають до задоволення в повному обсязі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково на суму 200467 грн., з яких: 11346,39 грн. підлягають стягненню з ПрАТ «АСК «Омега», та 70467 грн. з Департаменту патрульної поліції. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~ На підставі вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України, з позивача слід частково стягнути на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено,\~що 22.08.2022\~року позивач\~ [PERSON] \~уклала договір\~про надання\~правової допомоги\~з адвокатським\~бюро «Рущак\~і Партнери» допомоги відповідно до умов якого, адвокатське бюро зобов`язується надати послуги клієнту за винагороду. За умовами договору про надання правової допомоги, додаткової угоди №1 від 23.08.2022 року та акту прийому наданих послуг від 0.05.2023 року, понесені позивачем витрати становлять 10000 грн. (а.с. 66-68 том 1). У додатковій угоді №1 від 23.08.2022 зазначено, які саме роботи виконав адвокат: надання усної консультації 500 грн., підготовка заяв та запитів 1500 грн., вивчення останніх рішень судової практики з аналогічних питань 1000 грн., підготовка цивільного позову 2000 грн., представництво інтересів в судді першої інстанції 5000 грн. На думку суду, з відповідача 1 та відповідача 2 в користь позивача слід стягнути суму в розмірі 5000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, з врахуванням задоволеної частини позовних вимог з відповідача 1 1000 грн., з відповідача 2 4000 грн. При цьому, суд враховує часткове задоволення позову, принцип співмірності\~витрат на\~правничу допомогу\~адвокатата визначені у ч. 4 ст. 137 ЦПК України обставини, а саме, складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатським бюро документів, значення справи для сторони та публічний інтерес до справи, а також враховує те, що розгляд справи проводився за відсутності учасників справи по наявних матеріалах справи за заявами сторін та заперечення відповідачів щодо стягнення таких витрат. Крім того, суд не враховує поданий позивачем договір №79/21 від 24.12.2021 року про надання правової допомоги, укладеним між з адвокатським бюро «Рущак і Партнери» та [PERSON] , оскільки, згідно додаткової угоди №1 від 24.12.2021 року до даного договору, витрати в розмірі 5000 грн., понесені позивачем, стосувалися надання правової допомоги адвоката по адміністративній справі №161/282/22 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 62-65 том 1), а тому не підлягають розподілу в межах даної цивільної справи. Також, судом встановлено, що на замовлення позивача було складено висновок судового експерта №04 від 01.03.2022 року по визначенню матеріальних збитків автомобіля «Renault Kadjak», д.н.з. [NUMBER] , вартість якого згідно рахунку №4 від 24.01.2022 року становить 6000 грн. (а.с. 57 том 1). Разом з\~тим,\~у постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 22.11.2023\~року,\~у справі\~№ 712/4126/22, провадження № 14-123цс23, сформульовано висновок, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. В ході розгляду даної справи, висновок судового експерта №04 від 01.03.2022 року по визначенню матеріальних збитків автомобіля «Renault Kadjar», д.н.з. [NUMBER] , відхилено судом при визначені розміру майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП та не взято до уваги. Відтак, з врахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що витрати на проведення експертизи та складення висновку судового експерта №04 від 01.03.2022 року, понесені позивачем у розмірі 6000 грн. не підлягають відшкодуванню. Інші витрати позивача, а саме пов`язані із орендою автомобіля для виробничих потреб, витрати пов`язані з мийкою автомобіля, оглядом і ін., згідно акту виконаних робіт «Луцьк-Експо» від 11.01.2022 року, також не підлягають розподілу, оскільки, не є витратами пов`язаними з розглядом даної справи та не являються майновою шкодою у розумінні ст. 22 ЦК України. Також, відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо сплаченого позивачем судового збору, то з відповідача 1 на користь позивача, слід стягнути 141,60 грн. судового збору, з відповідача 2 879,36 грн., відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial