Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

У квітні 2024 року адвокат Толстих Олександр Юрійович в інтересах позивача [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ПІВНГЗК», підприємство, відповідач) про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю сина на виробництві внаслідок нещасного випадку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його син - [PERSON] працював монтером колії Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово - транспортне підприємство» та при виконанні робіт, обумовлених його робочими обов`язками, на території УЗТ Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» стався нещасний смертельний випадок. Комісія із спеціального розслідування, ознайомившись з матеріалами розслідування, прийшла до висновку, що, відповідно до підпунктів 1 та 2 пункту 52 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337, нещасний випадок зі смертельним наслідком із [PERSON] вважати пов`язаним з виробництвом, підлягає обліку на ТОВ «ДОНПРОМТРАНС» та складається акт за формою Н-1/П. Таким чином, в результаті дій пов`язаних з використанням джерела підвищеної небезпеки, на території підприємства відповідача з сином позивача стався нещасний випадок та він отримав виробничу травму, внаслідок якої наступила його смерть. Смертю сина позивачу завдано глибоких моральних страждань, оскільки він втратив рідну людину, з якою проживав однією сім`єю протягом значного періоду свого життя. Потрясіння через смерть сина призвели до того, що позивач перебуває в напруженому психічному стані, йому не вистачає спілкування з сином, підтримки останнього. Окрім психологічної складової, смерть сина докорінно змінила звичний для позивача уклад життя, він вимушений у похилому віці самостійно облаштовувати свій побут. Отже, смерть рідної людини призвела до незворотних негативних змін у особистому житті позивача та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, так як є непрацездатною особою - пенсіонером за віком. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 781000,00 гривень. Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень, а також роз`яснено право сторін клопотати перед судом про розгляд справи з їх викликом. 13 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, де вказала, що, 05.12.2021 року нещасний випадок стався під час виконання трудових обов`язків у 1 зміну з потерпілим - працівником підприємства ТОВ «Донбаське промислово - транспортне підприємство» на території ПРАТ «ПІВНГЗК». Роботодавцем [PERSON] - монтера колії є ТОВ «Донбаське промислово - транспортне підприємство» та нещасний випадок стався при виконанні робіт, обумовлених його робочими обов`язками, і тому вони є неналежним відповідачем у даній справі. 14 травня 2024 року представником позивача до суду подана відповідь на відзив, у якій зазначив, що доводи сторони відповідача є необґрунтованими, просив заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до частини 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, 05 грудня 2021 року з монтером колії Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово - транспортне підприємство» [PERSON] , при виконанні робіт, обумовлених його робочими обов`язками, на території УЗТ Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» стався нещасний смертельний випадок, що підтверджено копією акту. (а. с. 10-29) З акту вбачається, що смерть [PERSON] настала від сполученої травми голови, тулубу та кінцівок, яка супроводжувалася множинними переломами кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів та ускладнилася розвитком травматичного шоку. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . (а. с. 30) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 16 ЦК України, відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (далі - Закон), роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Приписами ст. 4 Закону встановлено, що державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач [PERSON] , [INFO] , на підтвердження особи надана до позовної заяви копія паспорту. (а. с. 9) На підтвердження того, що потерпілий [PERSON] , [INFO] , перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово - транспортне підприємство» надана копія трудової книжки. (а. с. 32- 34) Внаслідок нещасного випадку загинув [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією акту про нещасний випадок та копією свідоцтва про смерть. Позивач стверджує, що нещасний випадок на підприємстві стався із його сином [PERSON] , на підтвердження чого надає копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 31), відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , має батька [PERSON] . Суду не надані докази на підтвердження родинних стосунків між позивачем та потерпілим, оскільки належним та допустимим доказом щодо родинного зв`язку є свідоцтво про народження. Однак, вказана обставина не доведена в суді, а саме відсутні докази того, що позивач та потерпілий є батьком та сином. Відповідно до ст. 83 ЦПК Україн сторони скористалися правом подать докази у справі безпосередньо до суду. Суд, відповідно до частини першої ст. 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed