Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

29 квітня 2024 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за№ 125413. Виконавчим написом стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» 21936,84 грн. Стягнення заборгованості проведено за період з 23.02.2021 по 03.06.2021. Виконавчим написом звернено стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», якому ТОВ «ФК «ФОРТ» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021, якому в свою чергу АТ «Альфа-Банк» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1 від 22.02.2021, заборгованості за Кредитним договором № МТС-631130723 від 27.03.2019, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Голяник Оксаною Юріївною 17.12.2021 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 67933890 з примусового виконання виконавчого напису № 125413 від 09.06.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича про стягнення заборгованості в розмірі 21 936,84 грн. Договірних відносин із цією компанією позивач не має, про існування заборгованості перед Відповідачем їй не відомо, ніяких листів-повідомлень про наявність боргових зобов`язань не надходило. Позивач вважає вищевказаний виконавчий напис неправомірним та таким, що порушує її права, виходячи із наступного. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Просила визнати виконавчий напис №125413 від 09.06.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник, адвокат Данильчук С.Г. в поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.33) . Представник відповідача\~ в\~судове засідання\~не з`явився,\~направив на\~адресу суду\~заяву про\~визнання позову\~та просив\~зменшити витрати\~на правничу\~допомогу до\~1000\~грн,\~оскільки витрати,\~визначені позивачем\~є неспівмірними\~із складністю\~цієї справи,\~наданим адвокатом\~обсягом послуг,\~затраченим ним\~часом на\~надання таких\~послуг (підготовка\~цієї справи\~до розгляду\~в суді\~не вимагала\~значного обсягу\~юридичної й\~технічної роботи,\~адже зазначена\~справа не\~є складною,\~у мережі\~Інтернет міститься\~велика кількість\~практики з\~аналогічних спорів;\~нормативно-правове\~регулювання спірних\~правовідносин не\~змінювалося),\~не відповідають\~критерію реальності\~таких витрат,\~розумності їх\~розміру.\~Справа про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню\~є максимально\~простою й\~не потребує\~спеціальних знань\~у громадянина.\~(а.с.31,32).. Треті особи приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили (а.с. 28,30). Ухвалою судді від 01.05.2024 відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 23). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис за реєстровим №125413 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за кредитним договором №МТС-631130723 від 27.03.2019. Загальна сума заборгованості складає 21963,84 грн. (а.с. 12, 12 зворот). На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Голяник О.Ю. 17.12.2021 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 67933890 з примусового виконання виконавчого напису №125413 від 09.06.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості в сумі 21936,84 грн., 17.12.2021 приватним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 298 грн та постанову про стягнення з боржника основної винагороди 2193,68 грн. 14.01.2022 прийнято постанову про арешт коштів боржника. 21.09.2022 виконавчий документ передано Приватному виконавцю Гуріній Т.В. 21.09.2022. Приватним виконавцем Гуріною Тетяною Вікторівною прийнято виконавче провадження № 67933890. 28.03.2024 прийнято постанову про арешт коштів боржника (а.с.13-16). Відповідно до ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначає, що такий порушує його законне право на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2\~статті 77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6\~статті 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Крім цього, слід зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. З наданих позивачем суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Згідно з ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн (а.с.8). З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 605,60 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 605 грн 60 коп. Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст. 137 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: а) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; б) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц. До матеріалів справи позивачем долучено договір про надання правничої допомоги від 29.04.2024, укладеного між адвокатом Данильчуком С.Г. та [PERSON] , додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги, де визначено розмір гонорару 5000,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру від 29.04.2024 на суму 5000,00 грн (а.с.18-20). Однак на переконання суду обсяг наданих послуг неспівмірний із складністю справи, яка є типовою та незначної складності, та часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому розмір витрат на правову допомогу підлягає зменшенню. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Outcome: approved