Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~із позовом,\~в якому\~просить розірвати\~шлюб,\~що був\~укладений із\~відповідачем,\~вказуючи,\~що мають\~різні характери\~та погляди\~на спільне\~сімейне життя,\~не проживають\~однією сім`єю,\~та постановити,\~що після\~розірвання шлюбу\~спільний малолітній\~син сторін\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , залишається проживати із матір`ю. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи шляхом оголошення про виклик. Про причини своєї неявки суд не сповістив, відзив не подав. Суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглядає справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини, і, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, любов та повага один до одного, з березня 2022 року вони не проживають однією сім`єю, тому збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відтак укладений між сторонами шлюб слід розірвати. Стосовно постановлення рішення про те, що після розірвання шлюбу спільний малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , залишається проживати із матір`ю (позивачкою у справі). У частинах першій та другій статті 161 Сімейного кодексу України зазначається, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15.01.2020р. у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про призначення місця проживання дитини. Залишення дитини проживати разом із матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Але позивачка не подала суду жодного доказу про те, що після припинення шлюбних відносин дитина залишилася із нею проживати, хоча такої можливості позбавлена не була як при подання позову, та і впродовж розгляду справи, і наданими їй процесуальними правами активно користувалася. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно з вимогами частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відтак жодна з сторін не подала належних та допустимих доказів факту як стосовно залишення проживання дитини з батьком або з матір`ю після припинення ними подружніх відносин, так і відсутності спору про місце проживання дитини. Постановлення рішення в цій частині позивачка мотивувала також тим, що це полегшить практичне здійснення її батьківських прав та виконання обов`язків (наприклад, полегшення процедури виїзду дитини за межі України разом із позивачкою), але знову ж таки не подала суду жодного доказу про те, що в неї є складнощі із здійсненням її прав. Відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial