Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що позивач є військовим пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років (30 років) та перебуває з 2005 року на обліку у ГУ ПФУ в Полтавській області. Пенсія призначена та виплачується виходячи з грошового забезпечення в основному розмірі 85% грошового забезпечення. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 року позовні вимоги [PERSON] до ГУ ПФУ в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволені. Визнано протиправним дії ГУ ПФУ щодо відмови [PERSON] у перерахунку з 01.04.2019 року основного розміру пенсії з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення на підставі довідки Північного-східного міжрегіонального управлення з питань виконання кримінальних покарань Мінстерства юстиції. Зобов`язано ГУ ПФУ провести перахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.04.2019 року у розмірі 85% від суми грошового забезпечення на підставі довідки Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. Рішення суду набрало законної сили 14.06.2022 року. На виконання вказаного рішення суду проведено перерахунок пенсії, сума доплати (заборгованості) пенсії за період з 01.04.2019 року по 31.06.2022 року складає 120\~347 грн. 82 коп., однак вказана сума виплачена на картковий рахунок не була. У зв`язку із не виконанням рішення суду позивач неодноразово звертався до суду з заявами щодо встановлення судового контролю за невиконнання рішення суду, звертався за виплатами до ГУ ПФУ, але йому відмовляли. Рішення суду\~від \~12.05.2022\~року \~ні в\~добровільному,\~ні в\~загальному порядку\~залишається не\~виконаним.\~Завдана моральна\~шкода виразилась\~у протиправності\~дій відповідача\~щодо порушення\~зобов`язань за\~рішенням суду,\~яке набрало\~законної сили\~та яке\~не виконується\~більше 1\~року 10\~місяців.\~Завдана моральна\~шкода полягає\~у душевних\~ стражданнях\~та у\~ хвилюванні\~через необхідність\~повторного звернення\~до суду,\~порушення прав,\~неможливості реалізувати\~своє конституційне\~право на\~належний \~розмір допомоги\~(пенсії).\~Також у\~позивача погіршився\~ стан\~здоров`я,\~ почалась\~тривожність,\~що супроводжується\~підняттям тиску,\~яке в\~свою чергу\~тягне за\~собою звернення\~до медичного\~лікування та\~витратою коштів\~на ліки. Тож, позивач обґрунтовує моральну шкоду тривалим невиконанням відповідачем рішення суду та просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн. та витрати по справі. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 березня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, на підставі якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 року позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року по 30.06.2022 року в розмірі 120 347,82 грн. та облікована в реєстрі судових рішень. Виплату пенсії, перераховану на виконання рішення суду розпочато з 01.07.2022 року у розмірі 12 404, 18 грн. Відповідач неодноразово звертався з листами до Пенсійного фонду Украхни з проханням виплатити заборгованість за рішенням суду позивачу та отримував відповіді, що виплата відбувається в межах затверджених бюджетних призначень. Починаючи з 2 півріччя 2021 року по 3 квартал 2 півріччя 2022 року КМУ не прийнято постанови про затвердження бюджету ПФУ, але розроблено та затверджено тимчасові розписи доходів і видатків ГУ ПФУ, відповідні зміни до них. Лише 14.10.2022 року 4 квартал 2 півріччя 2022 року постанововю КМУ затверджено бюджет ПФУ, проте сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду визначена у бюджеті ПФУ на 2022 рік 12\~184,1 грн. На даний час виплату заборгованості на виконання рішень судів проведено в межах коштів, виділених на зазначені цілі у 2023 році, дата набрання чинності яких 20.09.2020 року включно. В ГУ ПФУ відсутня можливість самостійно формувати бюджет та виділяти кошти із державного бюджету на фінансування пенсій. Виплати пенсій здійснюються ГУ ПФУ виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. На данний час бюджет ПФУ на 2024 рік не затверджено, сума коштів за рішеннями суду не встановлена. Позивачем надано відповідь на відзив в якому він заперечує обставини на які посилається відповідач, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та судової практики, яка склалась у ході розгляду справ зазначеної категорії. Просив задовольнити позовні вимоги. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що рішенням Полтавського окружного\~адміністративного суду\~від 12.05.2022\~року у\~справі №\~440/2093/22\~позовні вимоги\~ [PERSON] до\~ГУ ПФУ\~в Полтавській\~області \~про визнання\~бездіяльності протиправною\~та зобовязання\~вчинити певні\~дії задоволені\~повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови [PERSON] у перерахунку з 01 квітня 2019 року основного розміру пенсії з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення на підставі\~довідки Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних\~покарань Міністерства юстиції № 772/4.3/8-21 від 28 вересня 2021 року про грошове забезпечення [PERSON] станом на 05 березня 2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01 квітня 2019 року у розмірі 85 відсотків від суми грошового забезпечення на підставі довідки Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних\~покарань Міністерства юстиції № 772/4.3/8-21 від 28 вересня 2021 року про грошове забезпечення [PERSON] станом на 05 березня 2019 року, з урахування раніше виплачених сум. Стягнуто судові витрати по справі. Рішення суду набрало законної сили 14.06.2022 року. На виконання зазначеного рішення відповідачем проведено перерахунок пенсії, сума доплати (заборгованості) пенсії за період з 01.04.2019 року по 31.06.2022 року складає 120\~347 грн. 82 коп., що підтверджується розрахунком з автоматизованої системи Розрахунку пенсій Пенсійного фонду України. Зазначена сума виплачена у повному розмірі не була, що не спростовано відповідачем. У зв`язку з невиконанням рішення суду позивач звертався до Полтавського окружного адміністративного суду із заявами про встановлення судового контролю. Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 10.11.2022 року, 06.01.2023 року встановлено, судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язано ГУ ПФУ подати до суду протягом 30 днів з дня отримання ухвали суду звіт про повне виконання рішення суду. Проте рішення залишається не виконаним. Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 року, 08.06.2023 року, 15.09.2023 року, 12.02.2024 року встановлені нові строки для подання звіту про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у справі № 440/2093/22. Рішення суду залишається не виконаним. Відповідно до положень\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно зі\~статтею 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~статтею 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2\~ст.19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 46 Конституції України\~передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої-другої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого ааменного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 23 ЦК України\~передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі\~статтею 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 у справі № 9901/377/18. Крім того, у пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду ааме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою\~статті 1167 ЦК України визначено\~перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.» За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 425/793/19. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях щодо протиправності дій\~відповідача у\~зв`язку порушенням\~зобов`язань за\~рішенням суду,\~яке набрало\~законної сили\~та яке\~не виконується\~більше 1\~року 10\~місяців.\~Завдана моральна\~шкода полягає\~у душевних\~ стражданнях\~та у\~ хвилюванні\~через необхідність\~повторного звернення\~до суду,\~порушення прав,\~неможливості реалізувати\~своє конституційне\~право на\~належний \~розмір допомоги\~(пенсії).\~Також у\~позивача погіршився\~ стан\~здоров`я,\~ почалась\~тривожність,\~що супроводжується\~підняттям тиску,\~яке в\~свою чергу\~тягне за\~собою звернення\~до медичного\~лікування та\~витратою коштів\~на ліки. Тож, позивач обґрунтовує моральну шкоду тривалим невиконанням відповідачем рішення суду. Суд вважає доведеним завдання позивачу вказаними протиправними діями та бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області значних моральних страждань, вину вказаного органу, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями, виходячи з наступного. Невиплата пенсії позивачу, за умови що вона є єдиним джерелом доходу позивача, має вплив на його здоров`я; позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя. Позивач змушений звертатися до суду, вказане звернення до суду та очікування позитивного рішення на свою користь, його виконання зайняло тривалий час, протягом цього часу він змушений був докладати зусиль для організації свого життя, відчувати безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки. Наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди, та суд погоджується із його доводами про порушення звичного способу життя та докладання додаткових зусиль в організації свого життя. Суд вважає не доведеним посилання позивача на звернення за медичною допомогою, підвищення артеріального тиску оскільки документального підтвердження на підтвердження зазначених обставин ним не надано. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави визначити розмір завданої моральної шкоди у розмірі меншому, ніж просив позивач. Приймаючи до уваги характер, тривалість та обсяг завданих позивачу моральних страждань, суд вважає доведеним завдану позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. Суд вважає, що саме такий розмір відповідає характеру правопорушення, яке вчинене органом державної влади, його тривалості та вимог розумності і справедливості. Разом з тим згідно зі\~статтею 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Тобто відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280\~пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до частини другої\~статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону\~визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.02.2021 по справі №425/793/19. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до положення\~ст.141\~ЦПК України також позивачу підлягає компенсація сплачених коштів судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 96 грн. 90 коп. ( 8% від задоволених позовних вимог). Відповідно до ст.ст.\~11,15,\~22,\~23,\~1166,\~1167,\~1173 ЦК України,

Outcome: partial