Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

27.03.2024 до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку, надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду. В обґрунтування позову зазначено, що з 28.07.2007 по 06.09.2023 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач та відповідач не досягли згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини. Позивачем наведено розрахунок витрати на утримання дитини за 1 календарний місяць, які вона самостійно несе, а саме продукти харчування 4000,00 гривень; речі (одяг,взуття) 1500,00 гривень; канцелярія, витрати на навчання 1000,00 гривень; проїзд на навчання та тренування 5500,00 гривень, загальна вартість витрат складає 12000,00 гривень. Позивачем зазначено, що в даний розрахунок не включено витрати на екскурсії, дозвілля, витрати на комунальні послуги, періодичні огляди у лікарів, лікування не складних захворювань. Дитині, у всякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку дитини, зазначений рівень позивач забезпечити не може. Просить врахувати, що відповідач є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї/осіб на утриманні немає, щодо офіційної трудової діяльності відомостей у позивача немає. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2024, для розгляду зазначеного позову визначено головуючого суддю Лукач О.П. Після виконання судом вимог частини шостої та восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 03.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 09:30 09.05.2024. 06.05.2024 до суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 07.05.2024), представником відповідача адвокатом Іванчук М.М. подано заяву про вступ у справу як представника, а також відзив на позовну заяву з додатками, у якому, зазначено, що на сьогодні дитина проживає разом з матір`ю в [ADDRESS] , у будинку, який був придбаний колишнім подружжям (сторонами спору) під час перебування в шлюбі. Тобто, зазначений будинок є спільною сумісною власністю сторін подружжя. Тривалий час між сторонами існувало порозуміння щодо утримання спільної дитини. Відповідач був офіційно працевлаштований, отримував заробітну плату, добровільно сплачував грошові кошти на утримання сина. Це, зокрема підтверджується квитанціями про сплату аліментів за вересень - листопад 2023 року. Проте, в силу подій, які пов`язані з повномасштабною агресією російської федерації на Україну, з грудня 2023 року відповідач втратив нормальний заробіток, оскільки, на підприємстві, де він працював було оголошено простій. Саме тому, відповідач не мав можливості сплачувати аліменти в погодженій сторонами сумі на утримання сина протягом грудня 2023 року - лютого 2024 року. Зазначені обставини підтверджуються Наказом № 13 від 06.12.2023, довідкою вих. № 2 від 02.05.2024, Наказом №25 - К/тр від 09.02.2024. Станом на сьогодні відповідач знову офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою вих. № 239 від 02.05.2024. Оскільки, відповідач має стабільний регулярний дохід у вигляді заробітної плати вважає недоцільно стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі. За таких обставин вважає доцільно визначити розмір аліментів в частці 1/4 від доходу відповідача та, з урахуванням положень статті 182 СК України, слід врахувати, що на сьогодні, заробітна плата відповідача становить 8 700,00 грн., що підтверджується довідкою за вих. №239 від 02.05.2024, проте, після відрахувань із заробітної плати податків та зборів (податок на доходи фізичних осіб в розмірі 18% та військовий збір в розмірі 1,5%) до виплати залишається 7 003,50 грн. Як зазначено у відзиві, з посиланням на положення статті 202 СК України, на утриманні відповідача перебуває непрацездатна мати інвалід, а відтак, в силу існування зазначених вище обставин, присудження аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. становитиме надмірний тягар для відповідача, скільки становитиме 70% від його заробітку (доходу) у випадку присудження з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. на місяць, у відповідача будуть відсутні кошти для існування та забезпечення своїх мінімальних потреб в харчуванні, оренді житла (оскільки фактичне місце роботи відповідача розташоване в с. Борова, Фастівського району), наданні матеріальної підтримки та допомоги непрацездатній матері тощо. З урахуванням викладеного у відзиві, відповідач просить ухвалити рішення, яким стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі частки від доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання, призначене 09.05.2024, з`явились позивача [PERSON] та представник відповідача адвокат Іванчук М.М. У судовому засіданні, позивач звернулася до суду із клопотанням про відкладення судового засідання для можливості ознайомитись із відзивом. З урахуванням думки представника відповідача, за клопотанням позивача, у судовому засіданні оголошено перерву до 11:00 24.06.2024. Перед судовим засіданням, 24.06.2024, до суду позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву. У судове засідання, призначене на 24.06.2024, з`явилися позивач [PERSON] , а також представник відповідача адвокат Іванчук М.М. Вирішуючи питання про прийняття відповіді позивача на відзив відповідача на позовну заяву, встановлено, що його подано позивачем з порушенням строку, встановленого судом та вимог, встановлених статтями 178, 179 ЦПК України, а тому з урахуванням думки представника відповідача, яка поклалася на розсуд суду, думки позивача, яка зазначила, що надасть свої заперечення під час надання пояснень, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено не брати до уваги відповідь на відзив. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, зазначивши про відсутність будь-яких доказів того, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна матір з інвалідністю, крім того у відповідача є троє повнолітніх працездатних братів, які проживають разом із матір`ю. Також зазначила, що не в змозі самостійно утримувати сина та забезпечити належні умови для життя та навчання. Представник відповідача просила позовні вимоги задовольнити частково, посилаючись на викладені у відзиві підстави щодо обставин справи, розміру та виду аліментів заявлених позивачем. Зазначила, що скільки відповідач офіційно працює, аліменти необхідно стягувати з нього у частці, а не у твердій сумі, як про те просить позивач. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктами 17\~ частини\~першої статті\~264\~ЦПК України\~встановлено,\~що під\~час ухвалення\~рішення суд\~вирішує,\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин. яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06.09.2023 шлюб, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] 28.07.2007, розірвано (а.с.5-6). Під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис №10, та батьками дитини зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 8). Згідно акту №72/19.02.2024 від 14.02.2024 про фактичне проживання, складений старостою Демидівського старостинського округу Димерської селищної ради Мельниченком О.М., за результатом обстеження житлового будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , встановлено, що у вказаному будинку проживають: [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] . За даною адресою проживав, а саме по вихідних днях (субота, неділя) [PERSON] . На даний час, [PERSON] не проживає за вище вказаною адресою (а.с.7) Відповідно до довідки №5 від 09.08.2023, [PERSON] зарахований на перший курс фаху Авіаційна та ракетно-космічна техніка денного відділення Київського авіаційного фахового коледжу за рахунок коштів бюджету терміном навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027 (а.с.10). З досліджених у судовому засіданні долучених до позову товарних (фіскальних) чеків, не є можливим встановити, ким саме здійснювалися зафіксовані у них витрати та на чию користь (а.с.11,12,13,14), у зв`язку з чим, суд не бере їх до уваги як належні та достатні докази на підтвердження витрат, понесених позивачем на утримання сина. Як убачається із доказів, долучених до відзиву, зокрема з індивідуальних відомостей про застраховану особу на ім`я [PERSON] , що містяться у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, за звітний 2023 рік для нарахування пенсії [PERSON] , його дохід становив 133565,32 грн від ТОВ «ТОП Кваліті проджект» із щомісячним доходом від 7985,80 грн до 11916,98 грн (45-50). Згідно банківських квитанцій, наданих стороною відповідача, [PERSON] здійснював грошові перекази [PERSON] , з призначенням платежу «аліменти на дитину [PERSON] », у вересні, жовтні та листопаді 2023 року у розмірі по 2500,00 грн/місяць (а.с. 51,52,66). Встановлені судом обставини, щодо надання матеріальної допомоги відповідачем у вказаний період, не заперечувалися позивачем у судовому засіданні. На підтвердження відсутності у відповідача можливості з грудня 2023 року продовжувати перерахування позивачу коштів в рахунок аліментів на утримання сина, долучено до відзиву Наказ ТОВ «Топ Кваліті Проджект» №13 від 06.12.2023, відповідно до якого, у зв`язку із пожежею, що виникла 06.12.2023 в орендованому товариством приміщенні та неможливістю роботи підприємства, встановлено початок простою підприємства з 06.12.2023. Наказано бухгалтерії провадити відповідні розрахунки заробітної плати за весь період простою для працівників підприємства у розмірі 2/3 тарифної ставки встановленого працівникам розряду (окладу) (а.с.58). Наказом ТОВ «Топ Кваліті Проджект» №25-К/тр від 09.02.2024, [PERSON] звільнено з посади майстра виробничої дільниці з 22.02.2024, за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України та на підставі заяви від 09.02.2024 (а.с.57). Згідно із довідкою про доходи Вих. №2 від 02.05.2024, [PERSON] у період з 01.07.2019 по 22.02.2024 працював у ТОВ «Топ Кваліті Проджект» та, за період січень лютий 2024 рік, без урахування утриманих, отримав дохід у розмірі 15481,15 гривень (а.с.62). З 26.02.2024 [PERSON] працює на посаді складальника меблів у ТОВ «Меркс Інтеріо» та, за період лютий квітень 2024 року, отримав заробітну плату у загальному розмірі 17890,48 гривень (у лютому 1470,48 грн, у березні 7720,00 грн, у квітні 8700,00 грн), що підтверджується довідкою про доходи №239 від 02.05.2024 (а.с.54). Так, як убачається із долучених до відзиву матеріалів, мати відповідача [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером, вид пенсії: за віком, 3 гр., загальне захворювання (а.с. 56, 59). Водночас суд не бере до уваги посилання відповідача на перебування на його утриманні мати-пенсіонерки, яка має інвалідність, враховуючи державне забезпечення таких осіб, та відсутність доказів щодо необхідності та надання відповідачем їй матеріальної допомоги. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою третьою статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України). Відповідно до частин першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини встановлено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Стаття 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17 липня 1997 року) вказує, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Оскільки, позивачем заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб, з урахуванням частини третьої статті 181 та частини першої статті 184 СК України, оскільки аргументи сторони відповідача щодо необхідності стягнення аліментів у частці від доходу відповідача є необґрунтованими, з посиланням на конкретні норми чинного законодавства України. Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. При цьому, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Відповідач [PERSON] батько дитини, є особою працездатного віку, офіційно працює та має дохід, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання спільної з позивачем дитини. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Також суд враховує, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми, у розмінні статей 77-80 ЦПК України, доказами витрат на дитину щомісячно у розмірі 12000 гривень. Крім цього, судом встановлено, що відповідач у вересні, жовтні та листопаді 2023 року перераховував на рахунок позивача кошти на утримання дитини. Враховуючи викладене, вік та стан здоров`я дитини, яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд вважає, що необхідно стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 3000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно частини першої статті 184 СК України, від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 21.03.2024, з урахуванням положень частини першої статті 191 СК України, і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та відповідатиме потребам дитині відповідного віку. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, переконливість, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Так, відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: partial