Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором безпроцентної позики № 5/01 від 10 грудня 2020 року у розмірі 290 150, 00 грн, а також судові витрати. В обґрунтування вказано, що сторонами укладено договір безпроцентної позики № 5/01 від 10 грудня 2020 року, згідно з яким позивач передав відповідачеві, а останній прийняв грошові кошти у розмірі 290 150, 00 грн, однак в обумовлений договором строк повернення позики - 10 грудня 2023 року - грошові кошти не повернув, на письмову вимогу також не відповів. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на подання відзиву. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 05 грудня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 07 грудня 2023 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 14 грудня 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін /а. с. 10-11/. 10 квітня 2024 року представник відповідача подав до суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити запитання: чи підпис на договорі безпроцентної позики навпроти прізвища [PERSON] відповідає підпису [PERSON] , посилаючись на те, що останній заперечує підписання договору, вважає, що його підробленим. Стороною відповідача додано до клопотання копії договорів, у яких від імені ТОВ «Молоток Л. Т. Д.» підпис проставлено директором [PERSON] , діючи на підставі Статуту: договір № 1 (оренда виробничих приміщень) від 01 жовтня 2020 року, договір № 21-01/1 від 21 січня 2021 року з додатком № 1, договір № 18-03/21 ЖК2 від 18 березня 2021 року, договір № 54 купівлі продажу матеріалів та послуг від 01 жовтня 2021 року з додатками №№ 1, 2. 17 червня 2024 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі почеркознавчої експертизи. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача не з`явився у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час, дату і місце слухання справи. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 10 грудня 2020 року [PERSON] (позикодавець) і ТОВ «Молоток Л. Т. Д.», від імені якого діяв на підставі Статуту директор [PERSON] , уклали договір безпроцентної позики № 5/01, згідно з п. 1.1 якого позикодавець зобов`язується з надати позичальнику у власність грошову позику, а останній зобов`язується повернути таку ж суму грошей у визначений цим договором строк - згідно з пунктом 3.1. - не пізніше 10 грудня 2023 року. Згідно з пунктом 2.1 договору, загальна сума позики за цим договором становить 290 150, 00 грн, яку позикодавець вносить на рахунок підприємства. Відповідно до пункту 7.1 договору даний договір укладено у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін. 10 грудня 2020 року [PERSON] здійснив переказ грошових коштів у розмірі 290 150, 00 грн на рахунок ТОВ «Молоток Л. Т. Д.» через АТ АКБ «Львів», з призначенням платежу: поворотна фін. допомога зг. договору безпроцентної позики № 5/01 від 10 грудня 2020 року від [PERSON] , що підтверджується квитанцією № 285537 від 10 грудня 20220 року /а. с. 3/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до частиною першою ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частиною першою ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частиною першою ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з частиною першою ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною другою ст. 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За частиною другою ст. 1048 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов`язань за договором належним чином не виконав: не повернув грошову позику, вимогу позикодавця про повернення проігнорував. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 911, 50 грн, зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved