Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2024 року звернулася до Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 листопада 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 2272. 18 жовтня 2016 року, коли подружжя вже проживали окремо один від одного, у позивача народилася дитина син [PERSON] , який фактично не є сином відповідача. При реєстрації народження батьком дитини формально було зазначено відповідача, оскільки позивач перебуває у шлюбі з останнім. Позивач зазначила, що одруження мало формальний характер, без почуттів, та необхідне було в інтересах відповідача. Шлюб існував теж формально, оскільки подружжя не мало практично сім`ї, загального бюджету та спільних інтересів. Як відомо позивачу, відповідач у 2014 року виїхав з України та його місцеперебування невідоме. Подальше збереження шлюбу неможливе. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2024року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю [PERSON] , ухвалою якої від 05 червня 2024 року позовну заяву [PERSON] до\~ [PERSON] \~про розірвання\~шлюбуприйнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, натомість через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої просила розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Оскільки відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами особу - [PERSON] не знайдено, то згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України останній був повідомлений, шляхом здійснення оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 05 листопада 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 2272 (а.с. 6). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Між позивачем та відповідачем відсутній спір про поділ майна та місце проживання дитини, яка проживає разом з матір`ю. Також, встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки, сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Питання, що виникають у сфері приватно - правових відносин з іноземним елементом вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Пунктом 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13, передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Виходячи з положень Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу з іноземним громадянином здійснюється відповідно до наступних положень: спільного особистого закону подружжя права держави, громадянами якої вони є; права держави, в якій подружжя постійно проживало; права, з яким обидва подружжя мають тісний зв`язок. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу, що укладений на території України, між [PERSON] , громадянином Китаю, та [PERSON] , громадянкою України, яка має зареєстроване місце проживання на території України, а тому справа про розірвання шлюбу з іноземним громадянином проводиться за законодавством України. Згідно ст. 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена.

Outcome: approved