Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Позивачі звернулись до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у якому поросили стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на їх корить компенсацію моральної (немайнової) шкоди у розмірі 3 000 000,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2008 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який надалі 22.07.2016 у судовому порядку було розірвано. В період даного шлюбу у сторін [INFO] народився спільний син [PERSON] . Позивачка з відповідачем проживають окремо з 01.01.2021 року та перебувають у спірних відносинах щодо виховання їх малолітнього сина та майна, у зв`язку з чим у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувають цивільні справи №754/10439/21, №754/2816/22, №754/42/22, №754/5096/22. На даний час, їх спільний з відповідачем малолітній син [PERSON] , [INFO] проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] разом із позивачкою. Позивачка зазначає, що відносини між нею та відповідачем [PERSON] є вкрай недоброзичливими на фоні чисельних судових справ, у тому числі з приводу квартири [ADDRESS] . Скандальні приходи у спірну квартиру відповідачки [PERSON] є навмисними, а саме для того, щоб позбавити житла її сина - [PERSON] , [INFO] .. На підставі цього, відповідачі постійно провокують позивачку на очах у малолітнього сина, намагаються створити відносно неї у його очах образ поганої матері, кричать, ображають, залякують, морально тиснуть як на неї та і на дитину. Постійні сварки приводять до того, що позивачка неодноразово зверталась до органів поліції. Через те, що позивачці та її сину приходиться потерпати від дій відповідачів, у відповідачки за наявності встановленої інвалідності, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи, значно погіршилось самопочуття. У зв`язку із постійними судовими справами та сварками з відповідачами позивачка та її син зазнають психологічних та душевних травм, спричиняє їм моральну шкоду, яку мають відшкодувати відповідачі, тому позивачка була вимушена звернутися до суду з вищевказаною позовною заявою. Ухвалою судді від 10.08.2022 року справу було прийнято до провадження та призначено розгляд у підготовчому засіданні. Одночасно ухвалою суду, позивачку [PERSON] було звільнено від сплати судового збору. 26.10.2022 на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, а тому просила суд відмовити у їх задоволенні. 02.12.2022 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ключник А.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що між позивачкою та відповідачами починаючи з 2016 року по цей час йдуть чисельні судові спори з приводу спільної спірної квартири. Тому, посилання позивачки, що відповідачі ніби - то «нападають на неї з дитиною з ціллю потріпати нерви, пообзивати, довести до смерті та віджати ще цю квартиру, де вони проживають разом з дитиною», є не необгрунтованими. Крім того, як наголошено і самою позивачкою у поданій позовній заяві, що у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувають чисельні судові справи з приводу виховання їх малолітнього сина та майна, які відображаються на психічному та моральному здоров`ї їх сина. Крім того, у характеристиці [PERSON] від 08.06.2021р. зазначено: « [PERSON] спокійний та урівноважений. В класі має друзів. Однокласники до нього ставляться дружелюбно, з повагою. Ніколи не вступає в конфлікти з вчителями та однокласниками...». Вказане підтверджує відсутність будь-якої протиправної поведінки відповідачів на дитину, що б спричинило душевні страждання у останнього та вплинуло на нього емоційний стан. Позивач у позовній заяві зазначає, що через таку протиправну поведінку відповідачів, останній встановлено III групу інвалідності. На підтвердження вказаної обставини. Позивачем долучено копію висновку експертного дослідження №034-2-2021. Проте наданий висновок експертного дослідження №034-2-2021 не є належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки останній є неповним та не містить жодної інформації щодо причинно-наслідкового зв`язку між ніби - то протиправної поведінки відповідачів відносно позивача та встановленням у зв`язку із цим інвалідності. Також у позовній заяві зазначено: «..Постійний стрес, викликаний поведінкою [PERSON] , [PERSON] призводить необхідності проходити з сином медичні огляди та відповідні процедури, що підтверджуються нашими процедурними книжками з лікарні...». При цьому позивачка не аргументувала у позовній заяві, яким чином ніби - то завдання відповідачами моральної шкоди могло спричинити необхідність у лікуванні хребта та хребцевого диска. Так само, як матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що новоутворення кістки лівого яєчника у позивачки повязано саме з протиправною поведінкою відповідачів. А відтак, враховуючи викладене, позивачко не доведено належними і допустимими доказами завдання їй та дитині шкоди протиправною поведінкою відповідачів, їх вину та причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, що дає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 02.03.2023 позивачкою [PERSON] було подано до суду клопотання про залучення співпозивачем [PERSON] .. 02.03.2023 позивачкою [PERSON] було подано до суду клопотання про залучення співвідповідачем [PERSON] та подано заяву про збільшення позовних вимог. 07.03.2023 на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшли заперечення, в яких вона просила суд про забезпечення судових витрат. Згідно ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 31.03.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання позивачки про залучення співпозивачем [PERSON] .. Згідно ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 31.03.2023, було задоволено клопотання позивачки та залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] , в прийняття заяви про збільшення позовних вимог відмовлено. 02.05.2023 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли до суду заяви про залишення без розгляду позовної заяви та заяви про залучення в якості співвідповідача [PERSON] . Клопотання вмотивоване тим, що [PERSON] є представником відповідача [PERSON] та виконує обов`язки його представництва, а тому будь-якої моральної шкоди позивачці не завдавала, та відповідно до вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" забороняється притягнення до кримінальної чи іншої відповідальності адвоката, а тому в даному випадку вона не може бути співвідповідачем по справі. Враховуючи вимоги ст. 44 ЦПК України, представник просила суд визнати зловживанням процесуальними правами позивачкою подання нею завідомо безпідставного позову в частині вимог до неї, як представника відповідача [PERSON] та залишити заяву про залучення її співвідповідачем без розгляду. 19.05.2023 на адресу суду від позивачки надійшла позовна заява (уточнена) [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 3-особа: [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ухвалою суду від 19.05.2023 було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення судових витрат. Згідно ухвали суду від 19.05.2023 заяву [PERSON] про залишення заяви та позову без розгляду залишено без задоволення. Ухвалою суду від 19.05.2023 позовну заяву (уточнену) [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 3-особа: [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди залишено без розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.08.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачки - адвоката Ланчковського Ю.В. про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. Застосовано до позивачки [PERSON] та представника позивачки - адвоката Ланчковського Юрія Вікторовича за недобросовісне виконання процесуальних обов`язків заходи процесуального примусу у вигляді попередження. У задоволенні клопотання адвоката Ключник Анастасії Вадимівни про залишення позову без розгляду - відмовити. Зобов`язано [PERSON] надати суду докази на підтвердження неможливості явки в судове засідання, презначене на 16.30 годину 07.08.2023 у зв`язку з поганим самопочуттям. Зобов`язано адвоката Ланчковського Юрія Вікторовича надати суду докази підтверджуючі перебування у відрядженні у м. Дніпро та неможливості прибути у судове засідання, призначене у даній справі на 16.30 годину 05.07.2023 року. Ухвалою суду від 05.10.2023 по клопотанню позивачки [PERSON] було витребувано від Деснянського управління поліції ГУНП в м.Києві копію відеозаписів до наступних талонів - повідомлення: №68936 від 25.09.2019, №14711 від 19.03.2021, №28681 від 22.06.2022, №28391 від 20.06.2022, №34954 від 27.07.2022, №34950 від 27.07.2022. Згідно ухвали суду від 13.11.2023 позовну заяву (уточнену) [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди залишено без розгляду. 18.12.2023 на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшла заява про уточнення заперечень з приводу позовних вимог, відповідно до яких просила суд закрити підготовчий розгляд справи та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 18.12.2023 року до позивачки [PERSON] застосовано заходи процесуального примусу у вигляді попередження. Ухвалою суду від 18.12.2023 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Ключник А.В. про забезпечення судових витрат залишено без задоволення. 10.07.2023 відповідачкою [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про захист порушених конституційних прав людини і громадянина. Ухвалою суду від 18.12.2023 року відповідачці [PERSON] відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви до [PERSON] про захист порушених конституційних прав людини і громадянина. Згідно ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 18.12.2023 було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 20.03.2024 було зобов`язано сторону позивача надати копію оновленого посвідчення про інвалідність позивачки. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Ланчковський Ю.В. позовні вимоги підтримав, надаючи пояснення посилався на обставини, викладені у позовній заяві та поданих суду письмових поясненнях та заявах по суті спору, просив суд задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Костантинов О.Г. у судовому засіданні позовні вимог підтримав, надаючи пояснення посилався на обставини, викладені у позовній заяві, письмових поясненнях та просив суд про їх задоволення у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Спаський А.Ю. у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на викладене у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях, просили суд відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] (співвідповідач) - адвокат Ключник А.В. заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, поданих на адресу суду письмових заявах по суті спору та просила суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Суд, заслухавши вступне слово (пояснення) сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який надалі згідно з рішенням Десянського районного суду м. Києва від 22.07.2016 року було розірвано. В період шлюбу у сторін народився спільний син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Як вбачається з Довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання Деснянської РДА від 26.10.2017, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 20.10.2017 року по теперішній час. Відповідно до копії довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія "Комфорт-Майстер", [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] (а.с. 9 т.1). Відповідно до копій пенсійних посвідчень, позивачка є інвалідом ІІІ гр. загальне захворювання (а.с.5 т.1, а.с.46-47 т.3). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності. У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Позивачкою до поданого нею позову додано копію Висновку експертного дослідження №034-2-2021 від 14.05.2021 року, за висновком якого зазначено, що між отриманням головного мозку під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.01.2015 року, та встановленням їй інвалідності відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок. Крім того, додано чисельну медичну документацію на підтвердження стану здоров`я як самої позивачки [PERSON] так і неповнолітнього позивача [PERSON] .. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до талону - повідомлення єдиного обліку №68396 від 25.09.2019 року до єдиного обліку внесені відомості за заявою [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] про те, що [INFO] о 08-00 год. колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] вчиняє домашнє насильство (а.с.10 т.1). Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку №14711 від 19.03.2021 року, 16.03.2021 о 19:03 год. за заявою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] [PERSON] свекруха влаштовує сварку, стукає кулаком по столі. Виклик попередньо опрацьовано, факту домашнього насильства не має, сторони не мають спільного побуту. Відбувається процес поділу майна. Фактом виклику поліції кожна із сторін конфлікту намагається, на її думку, покращити позицію в судовому змагальному процесі. Сторонам роз`яснено порядок подальших дій у рамках чинного законодавства (а.с.11 т.1). Згідно із талону - повідомлення єдиного обліку №28681 від 22.06.2022 року, за заявою [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] за телефоном повідомила про те, що 20.06.2022 року за місцем мешкання колишня свекруха [PERSON] маніпулює своєю дитиною та вчиняє психологічний тиск (а.с.12 т.1). Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку №28391 від 20.06.2022 року, [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] за телефоном повідомила про те, що 20.06.2022 року близько 12:00 год. свекруха [PERSON] , 1954 р. н., приходить у дану квартиру під час того як йде судовий розгляд та без дозволу заходить в її кімнату, вчиняє конфлікти і притісняє інтереси малолітнього онука на якого їй байдуже (а.с.14 т.1). Дослідивши надані суду талони-повідомлення єдиного обліку, чисельну медичну документацію, долучену стороною позивачів на обгрунтування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що що між сторонами існує тривалий спір щодо спільно набутого майна в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] .. При цьому, суду не надано доказів того, що моральна шкода, спричинена позивачам є наслідком саме протиправного діяння відповідачів, а не якихось інших обставин, а відтак позивачами не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та заподіянням їм моральної шкоди саме з вини відповідачів [PERSON] та [PERSON] .. Що стосується позовних вимог пред`явлених до співвідповідача [PERSON] суд зазначає наступне. Як на підставу звернення з позовом до співвідповідача [PERSON] , позивачка посилається на те, що [PERSON] є зацікавленою особою у вирішенні даної справи, оскільки вона отримує від [PERSON] кошти які мають бути виплачені ним їх спільній дитині та самій позивачці. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України визначено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідачем у цивільному процесі є особа, яка притягується судом до відповіді за порушення, оспорення або невизнання прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача. У передбачених законом випадках відповідачами можуть бути й інші особи, на адресу яких спрямована вимога позивача. Відповідно до ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у ч.ч.1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Відповідно до пп. 1, 2 ,9 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Згідно із пп. 14, 15 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», забороняється притягати до кримінальної чи іншої відповідальності адвоката (особу, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю) або погрожувати застосуванням відповідальності у зв`язку із здійсненням ним адвокатської діяльності згідно із законом; не можуть бути підставою для притягнення адвоката до відповідальності його висловлювання у справі, у тому числі ті, що відображають позицію клієнта, заяви у медіа, якщо при цьому не порушуються професійні обов`язки адвоката. Само по собі представництво адвоката Ключник А.В. інтересів відповідача [PERSON] не є достатньою підставою для визнання його протиправним, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями. Отже, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачкою порушених її прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача - адвоката Ключник А.В.. Таким чином, суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначати суб`єктний склад учасників справи, а позивачка, звертаючись до суду з клопотання про залучення співвідповідачем та відповідними вимогами до представника відповідача [PERSON] - адвоката Ключник А.В., залучила співвідповідачем особу, яка не є носієм спірних прав/обов`язків, тобто неналежного відповідача. Оскільки позов в частині вимог до представника відповідача [PERSON] - адвоката Ключник А.В. пред`явлено не до тієї особи, яка має за ним відповідати, що є обов`язковою підставою для відмови у його задоволенні, суд не дає оцінку решті доводів позивачки, тому що вони можуть бути дослідженні та оцінені лише за умови правильного визначення кола осіб, які беруть участь у справі, їх процесуального статусу, що узгоджується із встановленим статтею 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод правом на справедливий суд, яке включає, зокрема право на доступ до суду (щодо прав і обов`язків цивільного характеру) і передбачає надання особі відповідних процесуальних гарантій здійснення її прав у суді першої інстанції (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02 від 8 квітня 2010 року). З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку про відмову в частині позовних вимог до представника відповідача [PERSON] - адвоката Ключник А.В. з підстави пред`явлення його до неналежного відповідача, що узгоджується з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 463/4616/18). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи встановлені за наслідками розгляду справи обставини та досліджені на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивачів у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed