Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~27.05.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 10.08.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. (далі приватний нотаріус) вчинено виконавчий напис № 20820 про стягнення з неї на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості в загальному розмірі 29942,21 грн. (далі виконавчий напис). 31.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженком І.С. на підставі виконавчого напису відкрито виконавче провадження ВП № 66655008. Вважає, що спірний виконавчий напис є незаконним, оскільки даний виконавчий документ вчинений не на оригіналі документу, що посвідчує її заборгованість перед кредитором, а стягуваний розмір заборгованості не може вважатися безспірним. Враховуючи наведене, просить суд визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2024 року у даній праві було вжито за заявою представника позивачки заходи забезпечення позову шляхом зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 66655008 (а.с. 28-29). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2024 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Третім особам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання пояснень щодо позову (а.с. 26-27). Станом на дату ухвалення даного судового рішення відзив на позовну заяву від відповідача та письмові пояснення щодо позову від третіх осіб на адресу суду не надходили. Згідно відомостей із Єдиного реєстру нотаріусів, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. припинена (а.с. 43-44) Враховуючи строки подання процесуальних документів, які наразі сплинули, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.08.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 20820, яким з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» стягнуто суму заборгованості за Кредитним договором № 2018483741 від 04.04.2018 року за період з 12.07.2021 року по 19.07.2021 року в загальному розмірі 29592,21 грн., а також 350 грн. за вчинення виконавчого напису (а.с. 6-зворот-7). На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженком І.С. було відкрито виконавче провадження ВП № 66655008 (а.с. 6, 8). Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує, зокрема, тим, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинений на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Так, згідно ст. 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року (далі Перелік). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Одночасно з цим, 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на даний час, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 10.08.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові Верховного суду від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Доказів іншого сторонами суду надано не було. Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обґрунтування [PERSON] щодо вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. виконавчого напису від 10.08.2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 20820, з порушенням вимог закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги № 05/07/23 від 05.07.2023 року, укладений між адвокатом Нестеруком Р.В. та [PERSON] , а також калькуляцію вартості послуг з налання правової допомоги до вказаного договору, з якого слідує, що вартість правової допомоги в межах даної справи склала 13654,90 грн., з яких: консультація 939,40 грн. (1 год.); вивчення матеріалів справи та правовий аналіз 1409,10 грн. (1,5 год.); збирання доказів 2803,20 грн. (3 год.); підготовка позовної заяви 2803,20 грн. (3 год.); участь в судовому засіданні 5700 грн. (6 год.) (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13654,90 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що представник позивача не брав участі в судових засіданнях при розгляді даного спору, оскільки такий здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У свою чергу, з огляду на складність справи та наявні у ній матеріали (виключно матеріали виконавчого провадження № 66655008), часові затрати на консультацію, вивчення матеріалів справи та правовий аналіз, збирання доказів є завищеними. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, містить 3 аркуші (5 сторінок). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved