Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

Представник МТСБУ звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 липня 2020 року приблизно о 02 год. 10 хв. у м. Дніпрі по вул. Велика Діївська мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла «Ява 638», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортному засобу «ВАЗ» було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля матеріального збитку. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2020 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, а на дату вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Представник потерпілої особи пошкодженого автомобіля «ВАЗ» [PERSON] 17 липня 2020 року повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди, а згідно звіту автотоварознавчого дослідження від 12 вересня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , склала: 28\~414,99 грн. На підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі: 28\~415 грн. та позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів і визначення розміру шкоди в розмірі 1 717 грн. На підставі вищевикладеного, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача завданні збитки в порядку регресу у розмірі: 30\~132 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 3\~028 грн. 19 квітня 2024 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] сформував у системі «Електронний суд» заяву, в якій просив розглянути справу без участі їх представника, позовну заяву підтримав у повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення у цій справі. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 17 червня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що на підставі постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка набрала законної сили 08 грудня 2020 року (а. с. 6). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №185040 від 02 листопада 2020 року, 12 липня 2020 року близько 02:10 год. у м. Дніпрі на вул. В. Діївська, в районі буд. №503, водій [PERSON] керуючи мотоциклом «Ява 638», д/н [NUMBER] , перед зміною руху ліворуч не переконався в безпечності внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21099», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода. Водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Матеріалами справи підтверджено, що з метою отримання відшкодування [PERSON] - представник власника транспортного засобу «ВАЗ 210994-20», днз [NUMBER] , звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування від 17 липня 2020 року (а. с. 7-8). Також судом встановлено, що згідно звіту №1207201 суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] , оцінювач дійшов висновків про вартість матеріальних збитків завданих внаслідок нанесених пошкоджень автомобілю ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в дорожньо-транспортній пригоді, а саме, що ринкова вартість автомобіля ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер [NUMBER] , визначена порівняльним підходом складає: 50\~751,18 грн.; вартість відновлювального ремонту ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП становить: 43\~280,59 грн. з ПДВ; вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП становить: 29\~467,42 грн. з ПДВ; вартість матеріальних збитків завданих внаслідок нанесених пошкоджень автомобілю ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті ДТП становить: 29 467,42 грн. з ПДВ (а. с. 11-33). Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~у відповідності\~до ст.\~41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі довідки №1 від 15 січня 2021 року та наказу № 3.1/308 від 16 січня 2021 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі [PERSON] в розмірі 28 415 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №414907 від 16 січня 2021 року, а також МТСБУ було пронесено витрати на оплату послуг експерта в розмірі 1 717 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2544009 від 06 листопада 2020 року (а. с. 34-36). В матеріалах справи також наявний лист МТСБУ №3.1-01-б/1509 від 16 січня 2021 року, який було направлено [PERSON] , з пропозицією у добровільному порядку компенсувати витрати МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди в сумі 30\~132 грн. (а. с. 37). Однак, в добровільному порядку вказані витрати відповідачем компенсовані позивачу не було здійснено. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом, у даному випадку, є ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання вказаних правовідносин. Згідно із ст. 39 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ, зокрема, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Пунктом 1.6 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Як встановлено судом з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21099», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2007245, страховик ТДВ «СК «Кредо», що діяв на момент ДТП. Статтею 22-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Під час розгляду справи судом було встановлено, що МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 28 415 грн. Таким чином, позивачем було виконано покладений на МТСБУ законом обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який всупереч вимогам ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на час ДТП керував транспортним засобом без діючого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами. Відповідно до положень ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 статті 80\~ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів відшкодування вказаної шкоди чи то заперечень з приводу заявленої до стягнення суми страхового відшкодування. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України, доказами, і не спростовані відповідачем. Крім того, МТСБУ понесло витрати за оплату послуг експерта в розмірі 1 717 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2544009 від 06 листопада 2020 року. Вказані витрати знаходяться в причинному зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з вини відповідача, а тому мають бути відшкодовані відповідачем на користь позивача. Враховуючи викладене, розглядаючи вказаний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги МТСБУ щодо стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати) в розмірі 28\~415 грн. і 1\~717 грн. витрат на залучення експерта є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у справі в розмірі 3 028 грн. (а. с. 5), оскільки позовні вимоги задоволенні в повному обсязі.

Outcome: approved