Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Агаєву С.М. звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просила суд визнати недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений 17 лютого 2021 року о 16.00 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук Іриною Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 160, із застосуванням наслідків недійсності правочину та повернення сторін в первісний стан. На обґрунтування позовних вимог представник зазначила, що [PERSON] , є внучатою племінницею [PERSON] . [PERSON] була самотньою людиною похилого віку, постійно проживала у власній квартирі [ADDRESS] . Позивачка здійснювала догляд за нею - забирала її до лікарні, відвідувала у лікарні та купувала харчі та ліки, відвідувала її у квартирі, де остання проживала і надавала всю необхідну допомогу, яку потребує літня людина. Оскільки позивач доглядала [PERSON] , вона на знак подяки, 04.10.2016 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Сібільовою С.М., зареєстровано в реєстрі за № 5-407, яким зробила розпорядження на випадок її смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось заповіла позивачці - [PERSON] . [PERSON] останні роки часто перебувала на лікуванні у відділенні реанімації та інфарктному відділені Харківської міської лікарні № 27 за місцем реєстрації, де її завжди відвідувала позивачка. У грудні 2020 року, [PERSON] потрапила до хірургічного відділення КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, з внутрішньою кровотечою, лікування в якій, на початку січня 2021 року, перервала за власним бажанням та попросилася додому. Оскільки позивачка в цей час перебувала на роботі, то її до себе забрав племінник [PERSON] - [PERSON] , де вона перебувала тиждень під його піклуванням. Оскільки [PERSON] потребувала більше часу для догляду за нею, який позивач сама вже не могла їй надавати через обмежений вільний час, за взаємною згодою родичів - позивача, її рідного дядьки - [PERSON] та самої [PERSON] вирішили, що доглядати її будуть як позивач [PERSON] , так і [PERSON] з дружиною та запропонували [PERSON] проживати за місцем реєстрації [PERSON] , періодично повертаючись то до лікарні, то до своєї квартири [ADDRESS] , як бажала сама [PERSON] . У зв`язку з цими домовленостями, [PERSON] вирішила заповісти і [PERSON] , як своєму племіннику, який здійснює за нею догляд, частку свого майна, тому 25.01.2021 року у приміщені власної квартири [ADDRESS] вона склала заповіти, а саме: заповіт на [PERSON] , якій у разі смерті заповідала квартиру [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самчук Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 15; заповіт на [PERSON] , якому у разі її смерті заповідала домоволодіння та земельну ділянку будинку [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності та земельну ділянку № [NUMBER] та території Люботинської міської ради СТ «ПОЧВОВЕД», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самчук Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 16. Також, [PERSON] була надана довіреність [PERSON] на оформлення відповідної технічної документації для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, яку також посвідчено 25.01.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самчук Т.В. зареєстровано в реєстрі за № 17. Крім того, представник позивача у позові зазначила, що за життя [PERSON] була категорично налаштована проти укладення будь-яких договорів довічного утримання, оскільки в неї був підписаний договір з соціальною службою, згідно якого до неї двічі на тиждень, коли вона перебувала вдома, приходив соціальний працівник. Укладання ж договору довічного утримання з будь-якою особою позбавляло її права на соціального працівника. Крім того, вона не бажала за життя укладати будь-яких договорів дарування належного їй майна, через субсидії, яких побоювалась позбутись. З початку лютого 2021 року [PERSON] , яка майже весь січень проживала у [PERSON] , стала почувати себе значно краще і засумувала за своєю оселею та сусідами, а тому попросила позивачку відвести її додому. Між ними була домовленість, що [PERSON] або [PERSON] заберуть її до себе на першу вимогу. З 02.02.2021 року [PERSON] захворіла на COVID, що підтвердилось результатами тесту, у зв`язку з чим 20 діб вона була на самоізоляції. А вже з ранку 18.02.2021, від сусідки [PERSON] [PERSON] , дізналась про смерть [PERSON] . В подальшому, позивачці стало відомо, що майже за 10 - 13 годин до смерті [PERSON] , нею було укладено договір довічного утримання з громадянкою [PERSON] , який посвідченого за адресою: [ADDRESS] о 16.00 годині приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук І.В., зареєстрований в реєстрі за № 160. Згідно умов договору довічного утримання (догляду) [PERSON] стала набувачем квартири [ADDRESS] , та 30/100 домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , взамін чого зобов`язалась утримувати [PERSON] (доглядом) довічно на умовах цього договору, що прописані у п. п. 5-10 Договору, які відповідачем [PERSON] жодним чином не виконані. Представник позивача зазначила, що [PERSON] ніколи не доглядала [PERSON] , знайомі вони були через сусідство земельних ділянок по [ADDRESS] і відповідачка, давно тиснула на [PERSON] з пропозицією укласти цей договір, але [PERSON] завжди категорично відмовляла їй, зазначала, що в неї є родичі, які її і без договорів доглядають. 19.02.2021, [PERSON] та [PERSON] з вказаного приводу, подано заяву до Київського ВП ГУНП в Харківській області, в порядку ст. 214 КПКМ України щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у відношенні [PERSON] , стосовно вище викладених фактів, оскільки смерть [PERSON] , відразу після укладення цього договору, яка себе до цього гарно почувала була раптовою та неочікуваною. 23.02.2021 позивачка з іншими родичами за власні кошти, здійснили поховання [PERSON] та їм було видано свідоцтво про смерть. Також, [PERSON] 23.02.2021 подано заяву до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Представник позивачки вважає, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , договір довічного утримання від 17.02.2021, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук І.В. підлягає визнанню недійсним, оскільки позивачка, яка є родичкою померлої, на протязі останніх п`яти років постійно піклувалась та доглядала за [PERSON] , після її смерті виконала її бажання стосовно поховання саме у той спосіб та в тому місті де остання бажала бути похованою, взявши на себе витрати пов`язані з проведенням поховання. Крім того, на позивача у 2016 році, та на [PERSON] у 2021 році були складені відповідні заповіти померлою, в яких остання виразила свою волю, тому [PERSON] вважає, що договір довічного утримання (догляду) від 27.02.2021 року, було укладено [PERSON] у стані, коли вона не могла усвідомлювати правові наслідки такого договору, під впливом тяжкої обставини (хвороби), адже протягом 10-13 годин після його укладення вона померла. [PERSON] , неодноразово за життя висловлювалась проти укладання таких договорів з будь-ким, а тим більше з відповідачкою. Тобто, у неї було відсутнє вільне волевиявлення на укладання договору. Крім того, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 10-12/581- ДМ від 22 лютого 2021 року, [PERSON] , віком 85 повних років померла [INFO] , «причина смерті - хронічна ішемічна хвороба серця. Хвороба (патологічні стани), що призвела до смерті: а.) Гостра недостатність кровообігу; б.) Аневризма серця; в.) Пост інфарктний кардіосклероз; г.) Хронічна ішемічна хвороба серця.» Таким чином, представник позивача зазначає, що з огляду на вказані діагнози, що стали причиною смерті [PERSON] можна припускати, що за 10-13 годин до смерті вона себе погано почувала, була в пригніченому стані, в якому на неї [PERSON] вчинила психологічний тиск та змусила підписати вказаний договір, на вкрай не вигідних умовах для [PERSON] під впливом тяжких обставин. Крім того, представник позивача зазначила, що на момент укладення договору, [PERSON] , скоріше за все не усвідомлювала значення своїх дій. Після чого, [PERSON] , на ніч замкнула її у квартирі одну у безпорадному стані, навіть не викликавши швидку допомогу, ані ввечері, ані зранку, коли її знайшла вже мертвою. Також представник позивача зазначила, що складовою частиною матеріального забезпечення за договором довічного утримання є догляд за відчужувачем майна. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувана поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Згідно пунктів 5-10 Договору довічного утримання (догляду) від 17.02.2021 року, [PERSON] зобов`язалась «довічно повністю утримувати [PERSON] , надаючи їй харчування, одяг, ліки, догляд, необхідну допомогу. Вартість матеріального забезпечення визначено сторонами в розмірі не менш 1000 (одна тисяча) гр. щомісячно. Ця сума підлягає індексації у порядку, встановленому законом. За рахунок матеріального забезпечення і в межах її вартості, за домовленістю сторін, набувач зобов`язаний придбати і безоплатно доставити до місця проживання відчужувана продукти харчування, одяг, медикаменти та забезпечити надання побутових послуг. Крім того, набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за вищевказану квартиру. Набувач зобов`язана здійснити поховання Відчужувана після її смерті». Жодного пункту договору не було виконано ані за життя [PERSON] відповідачем, ані після її смерті, оскільки навіть поховання [PERSON] здійснено її родичами - позивачкою. Таким чином, не було додержано умови тривалості такого договору, він існував майже 10-13 годин після підписання. Не виконано жодного зобов`язання набувача за час його існування, оскільки вказаний договір припинено смертю відчужувана, а тому представник позивача просила визнати договір довічного утримання недійсним та застосувати наслідки недійсності правочинів. 28.08.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Чуприної З.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача зазначила, що відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач почала доглядати померлу [PERSON] задовго до укладення договору довічного утримання. Рішення [PERSON] про укладення договору довічного утримання було цілком логічним та послідовним, її воля відображена в договорі довічного утримання, оскільки лише [PERSON] відвідувала [PERSON] та піклувалася про неї. Предметом договору довічного утримання, є лише частина майна, що належала померлій. Іншу частку майна вона вирішила залишити родичам. Вказане свідчить про наявність волі на укладення саме такого договору довічного утримання та підтверджує, що [PERSON] в момент підписання договору довічного утримання розуміла значення своїх дій та могла керувати ними. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити в їх задоволенні з підстав викладених в позовній заяві. Зазначила, що ще задовго до укладення договору довічного утримання, вона здійснювала догляд за [PERSON] , допомогала їй, та [PERSON] , сама попросила укласти з нею договір довічного утримання та здійснювати за нею догляд, на що вона погодилася. 14.03.2021 від представника позивача [PERSON] адвоката Агаєвої С.М. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначила, що відзив на позовну заяву містить лише припущення, але не має ніяких доказів на підтвердження обставин, зазначених у відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначила, що згідно відповіді директора територіального центру П.В. Коротько від 09.03.2021 за № 01-02/137/0-21 вбачається, що [PERSON] отримувала соціальну послугу «догляд вдома» на безкоштовній основі з 13.01.2017 року, наказ від 13.01.2017 № 02С, з 11.11.2019 «паліативний догляд вдома». Соціальний робітник територіального центру [PERSON] , надавала згідно з графіком два рази на тиждень (вівторок, четвер) соціальні послуги для [PERSON] . В останнє соціальний робітник відвідувала [PERSON] 16.02.2021. Згідно з постановою КМУ від 29.12.2009 № 1417 територіальний центр щорічно оновлює документи для особистої справи підопічного на предмет укладення договору довічного утримання. В останнє така інформація надана територіальному центру 09.07.2020. У разі укладення договору довічного утримання територіальний центр припиняє надання соціальних послуг. 16.09.2021 до суду від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення, відповідно до яких він зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги позивачки та вказав, що померла [PERSON] була двоюрідною сестрою його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а йому двоюрідною тіткою, з якою він підтримував відносини за життя та приймав участь за доглядом останньої з грудня 2020 по лютий 2021. [PERSON] проживала одна у власній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , де він її відвідував. У 2016 році у [PERSON] стався інфаркт, у лікарні її відвідувала [PERSON] , яка з 2016 року на прохання своєї бабусі - [PERSON] та самої [PERSON] здійснювала догляд за нею, постійно її відвідувала вдома, привозила їй їжу, ліки, у разі потреби - збирала її до лікарні та відвідувала останню в лікарні. [PERSON] зазначив, що йому відомо, що з 2016 року [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , яким заповідала їй все своє майно. [PERSON] рідко відвідував в цей період [PERSON] через зайнятість на роботі, але завжди на її прохання приїздив до неї та надавав допомогу у справах, що потребували чоловічої допомоги. У грудні 2020 року йому стало відомо, що [PERSON] потрапила до лікарні з кровотечею, він приїхав до лікарні і запропонував їй переїхати до нього, щоб доглядати за нею, оскільки вона потребувала стороннього догляду та перебувала після лікарні у безпорадному стані. Крім того, він проживав на одній вулиці з [PERSON] , в якої житлові умови були більш стислими. Вдома, [PERSON] та його дружина доглядали [PERSON] , її відвідувала і [PERSON] , але через тиждень [PERSON] стала себе краще почувати та попросила [PERSON] відвезти її додому на вулицю Шевченка, оскільки вона дуже сумувала за своїми сусідами. Побувши тиждень вдома, [PERSON] вирішила повернутись до [PERSON] на постійне проживання, оскільки їй сподобався догляд за нею, але знов потрапила у лікарню. 22 січня 2021 року після лікарні [PERSON] знов повернулась проживати до [PERSON] , де останній з дружиною та [PERSON] за нею доглядали. Коли її забрали з лікарні, [PERSON] , вирішила віддячити [PERSON] та [PERSON] і переговоривши з родичами висловила бажання розділити своє майно між ними та попросила викликати нотаріуса для складання нового заповіту. 25 січня 2021 року [PERSON] , склала заповіт, яким розпорядилась після її смерті [PERSON] залишити квартиру, а [PERSON] частку домоволодіння по [ADDRESS] та земельну ділянку , на якій розташоване вказане домоволодіння, а також земельну ділянку, розташовану на території Люботинської міської рали, садівниче товариство «ПОЧВОВЕД» та видала останньому довіреність на оформлення вказаної земельної ділянки. [PERSON] також зазначив, що [PERSON] , проживала у нього до 31.01.2021 року, а потім їй знову стало краще та вона попросила, що її відвезли до її оселі, оскільки дуже сумувала за сусідами та квартирою. Крім того, вона переживала, що у разі потреби швидка допомога не госпіталізує її до 27 лікарні, де вона завжди лікувалась, а в інші лікарні вона категорично відмовлялась їхати. Позивачка [PERSON] з чоловіком її відвезли та домовились, що вона подзвонить, коли за нею приїхати. На початку лютого 2021 позивачка [PERSON] , захворіла на COVID-19, тому [PERSON] відвідував її чоловік [PERSON] . [INFO] [PERSON] стало відомо, що [PERSON] , померла, а 17.02.2021 року вона уклала договір довічного утримання з [PERSON] . Згідно умов договору довічного утримання (догляду) [PERSON] стала набувачем квартири [ADDRESS] , та 30/100 домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , взамін чого зобов`язалась утримувати [PERSON] (доглядом) довічно на умовах цього договору, що прописані у п. п. 5-10 Договору, які відповідачем [PERSON] жодним чином не виконані. [PERSON] зазначив, що [PERSON] ніколи не доглядала [PERSON] , знайомі вони були через сусідство земельних ділянок по [ADDRESS] і відповідачка, давно тиснула на [PERSON] з пропозицією укласти цей договір, але [PERSON] завжди категорично відмовляла їй, зазначала, що в неї є родичі, які її і без договорів доглядають. 19.02.2021 [PERSON] та [PERSON] було подано заяву до Київського ВП ГУНП в Харківській області, в порядку ст. 214 КПК України, щодо вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у відношенні [PERSON] , стосовно вище викладених фактів, оскільки смерть [PERSON] , яка себе до цього гарно почувала була раптовою та неочікуваною, відразу після укладення цього договору. 23.02.2021, саме позивачка з іншими родичами за власні кошти, а не відповідач, здійснили поховання [PERSON] та їм було видано свідоцтво про смерть. Таким чином, оскільки не було додержано умови тривалості договору довічного утримання, він існував майже 10-13 годин після підписання, не виконано жодного зобов`язання Набувача за час його існування, вказаний договір припинено смертю відчужувана, тому [PERSON] просив суд визнати вказаний договір недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус ХМНО Калінчук І.В., в судове засідання не з`явилась, причину не явки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25.01.2021 [PERSON] , [INFO] , заповіла громадянці України [PERSON] , [INFO] , належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , що підтверджується заповітом від 25.01.2021, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Самчук Т.В., реєстраційний номер 15. (т. 1 а.с. 15). Крім того, 25.01.2021 [PERSON] , [INFO] , заповіла громадянину України [PERSON] , належну їй на праві приватної власності будь-яку частку домоволодіння, яке складається з житлового будинку літери «А-1» та житлового будинку літери «Б-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку № [NUMBER] , розташовану на території Люботинської міської Ради, садівниче товариство «ПОЧВОВЕД», загальною площею 0,067 га, що підтверджується заповітом від 25.01.2021, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Самчук Т.В., реєстраційний номер 16. (т. 1 а.с. 17). Як вбачається з зазначених заповітів, у зв`язку з хворобою ніг та похилим віком заповіт складено та посвідчено удома заповідача за адресою: [ADDRESS] . [INFO] , у віці 85 років, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (т. 1 а.с. 10). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 10-12/581-ДМ від 22.02.2021 вбачається, що причина смерті [PERSON] хронічна ішемічна хвороба серця (т. 1 а.с. 11). Крім того, відповідно до матеріалів справи встановлено, що 17.02.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, відповідно до якого відчужувач, передає, а набувач, отримує у власність квартиру [ADDRESS] , а також 30/100 домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Взамін чого Набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього договору. (т. 1 а.с. 12-13). Звернувшись до суду з позовом, позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, вважає вказаний договір довічного утримання недійсним, оскільки він укладений за 10-13 годин до смерті [PERSON] , а тому [PERSON] на користь якої перейшло майно, визначене договором довічного утримання, фактично не виконувала зобов`язання за вказаним договором. Крім того, позивач посилалась на те, що за життя [PERSON] ніколи не мала наміру укладати договір довічного утримання, оскільки знала, що в неї є родичі, які її доглядають, а також через побоювання втратити субсидії. Вважаючи, що [PERSON] підписала договір довічного утримання під впливом тяжкої для неї обставини на не вкрай невигідних умовах, вона не усвідомлювала значення своїх дій; було відсутнє вільне волевиявлення та за застосовано психологічний тиск, а тому вона звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, а також з позовом до суду про визнання договору довічного утримання недійсним. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно, що унормовано статтею 744 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. (Постанова ВС у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року у справі № 760/11767/16-ц. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 1 частини першої статті 105 ЦПК України, зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Згідно із статтями 229233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. За змістом частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Істотність помилки встановлює суд. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести на підставі належних\~і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 231 ЦК України, \~правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 231 ЦК України позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі (пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені\~статтею 216\~цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. За змістом статті 233 Цивільного кодексу для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин або на зазначених умовах вона взагалі б не уклала б такий правочин. У\~постанові Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 910/5906/18\~зазначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини. Тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин). Відповідно до статі 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації (стаття 745 Цивільного кодексу України). У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що до посвідчення договору довічного утримання, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Калінчук І.В., особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність [PERSON] нерумого майна, перевірено. У зв`язку з похилим віком та на прохання [PERSON] , договір посвідчений за адресою: [ADDRESS] , 17.02.2021 о 16.00 год. (а.с. 13). Згідно п. 11 Договору, сторони стверджують, що не позбавлені дієздатності, не перебувають під опікою та піклуванням, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього договору. За твердженням сторін у них відсутні обставини, що примушують укласти цей договір на вкрай невигідних умовах. Відповідно до п. 13 договору, цей договір набуває чинності в момент його нотаріального посвідчення та припиняється у день смерті [PERSON] .Ф Таким чином, договір містить власноручно виконані підписи сторін договору, а саме відчужувача [PERSON] та набувача [PERSON] , а також підпис та печатку нотаріуса, яким вчинено нотаріальну дію щодо посвідчення договору. В договорі дотримано всіх істотних умов договору, а також всі види матеріального забезпечення, усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. З огляду на викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини, суд доходить висновку, що [PERSON] розуміла природу спірного правочину, права та обов`язки сторін за договором довічного утримання (догляду) та наслідки вчинення цього правочину. Тобто, суд вважає встановленим факт вільного волевиявлення [PERSON] , в момент укладання договору довічного утримання. В судовому засіданні, за клопотанням позивача допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Cвідок [PERSON] , в судовому засіданні зазначали про те, що вона, разом з чоловіком [PERSON] , здійснювали догляд за [PERSON] , відвозили її до лікарні та забирали. [PERSON] зазначила, що останній раз, 20.12.2021 після того, як [PERSON] виписали з лікарні, [PERSON] та її чоловік [PERSON] забрали її до себе додому, однак коли їй стало краще, вона засумувала за сусідами та попросила відвести її додому та повідомила, що вона зателефонує, коли її потрібно буде забрати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою по тамбуру з [PERSON] . Вона часто допомагала [PERSON] , коли у неї стався інфаркт у 2016 році, вона їй викликала швидку допомогу, також свідок на прохання [PERSON] купувала їй харчі чи ліки. [PERSON] неодноразово пропонувала свідку оформити за нею догляд. [PERSON] розповідала про своїх родичів у Бєлгороді, однак свідок знала тільки її племінницю [PERSON] . Пьорушкіна спілкувалась окрім [PERSON] , ще з сусідами, подружжям [PERSON] та сусідкою [PERSON] з 9 поверху, яка їй часто купувала сир. Усі сусіди знали, що вона була бабусею «вредною», маніпулювала усім під`їздом, їй хотілося уваги від друзів, сусідів та родичів, тому свідок запропонувала [PERSON] звернутись до соцслужб та оформити договір догляду. Кожного разу зверталась з проханнями до усіх. [PERSON] свідок бачила у під`їзді, коли та заходила до [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Зі слів [PERSON] квартиру вона завжди хотіла віддати [PERSON] , а щодо будинку на Журавлівці [PERSON] свою думку змінювала. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та проживає у цьому ж будинку. [PERSON] часто просила свідка про допомогу, а саме купити щось у магазині, або в аптеці. [PERSON] турбувала усіх сусідів, їй усі допомагали, бо вона була наполегливою бабусею. [PERSON] пропонувала свідку укласти з нею договір утримання, однак свідок відмовилась за браком можливостей та часу. Свідок запропонувала [PERSON] звернутися за допомогою до соціальних служб, щоб вони надіслали їй соцпрацівника для допомоги. Свідку відомо, що у [PERSON] є племінниця [PERSON] , однак з нею вона особисто знайомою не була. Пізніше свідку стало відомо, що [PERSON] звернулась до соціальних служб і їй виділили соціального працівника, яка приходила до [PERSON] щотижня. [PERSON] свідок не знає, однак чула про неї від [PERSON] . Свідок зазначила, що на її думку [PERSON] недолюблювала [PERSON] , однак відносини з нею розривати [PERSON] не хотіла. Коли свідок запитала у лютому 2021 року [PERSON] чому вона повернулась додому, а не залишилась у родичів, то [PERSON] сказала [PERSON] .. що родичі її «обдурили та поселили її у Тамариному будинку і кинули її». Свідок на прохання [PERSON] викликала швидку допомогу, але коли швидка приїхала та оглянула бабусю, то медпрацівник повідомив, що у [PERSON] все добре, але за наполяганням вони її можуть доставити до лікарні швидкої невідкладної допомоги. [PERSON] відмовилась від цієї пропозиції. Тоді свідок запропонувала, що вона може зателефонувати її племінниці [PERSON] , однак [PERSON] відмовилась і від цієї пропозиції, бо вона була ображена на родичів та їхати до них бабуся навідріз відмовилась. Потім свідок дізналась від сусідки [PERSON] про те, що [PERSON] уклала з [PERSON] договір довічного утримання, а пізніше свідку стало відомо, що [PERSON] померла. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є соціальним працівником і за заявою [PERSON] приходила для надання їй соціальної допомоги у побуті. Обслуговувала [PERSON] протягом 5 років. Родичів не знає та ніколи не бачила. Приходила до [PERSON] по 2 рази на тиждень та надавала допомогу у здійсненні покупок продуктів харчування, ліків, прибирання, за потребами та бажанням [PERSON] . Родичів померлої [PERSON] свідок не знає та ніколи не бачила. [PERSON] знає, оскільки за тиждень до смерті [PERSON] вона бачила [PERSON] у [PERSON] . Вони обмінялись телефонами, щоб узгоджувати необхідність візитів соціального працівника. [PERSON] 18.02.2021 року зателефонувала свідку [PERSON] та повідомила, що [PERSON] померла. Також, в судовому засіданні за клопотанням відповідача допитані свідки відповідача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом та проживав поверхом вище [PERSON] . З плином часу [PERSON] дійсно потребувала допомоги в побутових питаннях, оскільки часто хворіла, а її побутові умови були незадовільними. Вона часто просила сусідів про допомогу в купівлі харчів та ліків. [PERSON] був відповідальною особою за медичною декларацією, бо вони обслуговувались в одній лікарні. Отримував безкоштовні ліки для [PERSON] . Взимку 2021 року родичі забрали [PERSON] до себе, однак приблизно на початку лютого 2021 року її привезли назад додому і [PERSON] образилась на племінників та скаржилась на родичів, що вони за нею не доглядали належним чином та попросила [PERSON] , щоб він зателефонував [PERSON] , щоб остання до неї приїхала. Свідок особисто чув як [PERSON] просила [PERSON] здійснювати за [PERSON] догляд та пропонувала укласти договір довічного утримання. Свідок [PERSON] підтвердив факт того, що [PERSON] 17.02.2021 залишалась ночувати у [PERSON] так як він її бачив пізно ввечері та рано вранці за адресою проживання [PERSON] . Також, він особисто бачив, як до квартири [PERSON] двічі приїздив нотаріус, і [PERSON] ввечері 17 лютого 2021 року повідомила свідку, що вона вже підписала з [PERSON] договір, що її заспокоїло. Вранці 18 лютого 2021 року біля 04-20 ранку [PERSON] прибігла до [PERSON] у сльозах і повідомила, що [PERSON] померла і попросила його повідомити про це родичів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає на першому поверсі за адресою: [ADDRESS] і є сусідкою померлої [PERSON] та вона знала її давно. [PERSON] була завжди дуже цілеспрямованою людиною, чітко знала що хоче, ніколи не вагалась, якщо приймала відповідне рішення. З часом [PERSON] стала частіше хворіти і неодноразово просила у [PERSON] допомоги у побутових справах (попрати чи поприбирати). Вона допомагала, коли мала таку можливість. [PERSON] пропонувала [PERSON] оформити договір, щоб остання доглядала за [PERSON] , однак [PERSON] відмовила [PERSON] за сімейними обставинами. Свідок знає та бачила [PERSON] коли відповідач неодноразово приходила до [PERSON] та допомагала у побутових проблемах. Свідок підтвердила, що вона бачила [PERSON] протягом лютого місяця 2021 року декілька разів, і [PERSON] пояснювала, що вона доглядає за [PERSON] . бо вона [PERSON] про це попросила. Про смерть [PERSON] свідок дізналась від [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є лікарем, і на підставі декларації обслуговувала [PERSON] з 2018 року до дня смерті останньої. Свідок зазначила, що [PERSON] часто хворіла і зверталась до лікаря за консультаціями, а також отримувала рецепти на безоплатні ліки, в тому числі і через довірену особу [PERSON] . Свідок приходила за викликами до [PERSON] та в неї склалось враження, що [PERSON] є одинокою особою, бо за рецептами приходив сусід [PERSON] . Родичі не звертались до свідка з питань стану здоров`я [PERSON] . Про смерть [PERSON] свідок [PERSON] дізналась від [PERSON] , яка зателефонувала та у телефонній розмові повідомила, що [PERSON] померла [INFO] , та яка зранку приїхала до поліклініки щоб отримати лікарське свідоцтво про смерть. Свідоцтво про смерть [PERSON] лікарем не видавалось, в зв`язку з тим, що органами поліції проводилась перевірка обставин смерті [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що з [PERSON] знайомі давно. [PERSON] та [PERSON] неодноразово разом з [PERSON] протягом декількох років навідувались до [PERSON] коли підвозили [PERSON] з покупками, які [PERSON] робила для [PERSON] (продукти харчування, питну воду) і допомагали занести придбані покупки в квартиру [PERSON] . Також, надали свідчення, що [PERSON] забирала у [PERSON] речі та постільну білизну для прання, бо у [PERSON] був зламаний кран і вода у ванній кімнаті майже не протікала. Пояснили, що жодного разу не бачили родичів [PERSON] і обстановка у її квартирі не свідчила про те, що хтось із родичів нею опікується. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що приблизно напочатку лютого 2021 року їй зателефонувала [PERSON] і попросила, щоб [PERSON] допомогла їй прибрати у квартирі [PERSON] . Коли [PERSON] разом з [PERSON] прийшла до квартири [PERSON] вона побачила, що [PERSON] , має неохайний вигляд, такий ніби\-то більше місяця не приймала водні процедури, коси були не розчісані, нігті довгі та недоглянуті. Вони разом з [PERSON] помили [PERSON] , обрізали нігті, надягли чисту білизну та постіль, прибрали у квартирі, приготували їжу та нагодували [PERSON] . Також свідок зазначила, що [PERSON] , була ображена на своїх родичів і скаржилась на те, що вони її покинули. Самих родичів свідок [PERSON] раніше не бачила та знайома з ними не була, однак у неї виникло враження, що вони є безвідповідальними особами. [PERSON] після того як їй допомогли привести себе у порядок та нагодували одразу повеселішала і в присутності [PERSON] запропонувала [PERSON] , щоб та залишилась у неї і доглядала за [PERSON] в подальшому. [PERSON] погодилась та сказала, що не залишить [PERSON] самотньою і без допомоги. Після закінчення усіх справ [PERSON] пішла додому, а [PERSON] залишилась у [PERSON] . Оцініючи показання свідків в їх сукупності, суд приходить до висновку, що укладаючи договір довічного утримання, [PERSON] , усвідомлювала значення своїх дій, мала вільне волевиявлення та на неї не здійснювався психологічний тиск, оскільки свідки підтвердили, що [PERSON] самостійно запропонувала [PERSON] укласти договір довічного утримання, оскільки після повернення до себе додому, скаржилась сусідам на своїх родичів. Показами свідків також підтверджено доводи позивача про те, що вона разом з [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] , відвозила та забирала її з лікарні, привозила харчі та питну воду, однак судом встановлено, що такий догляд був не систематичний. Разом з тим, доведення факту здійснення [PERSON] догляду за [PERSON] , не має правового значення для вирішення питання про недійсність правочину, оскільки судом встановлено, що на час укладення договору довічного утримання, [PERSON] , усвідомлювала значення своїх дій, мала вільне волевиявлення та на неї не здійснювався психологічний тиск, а тому маючи повну цивільну дієздатність, вона на власний розсуд була наділена правом на укладання правочинів, щодо майна, яке було її приватною власністю. Судом також враховані надані медичні документи, що свідчать про наявність у [PERSON] хронічної хвороби, перебування на лікуванні, та те, що причиною смерті слала хронічно ішемічна хвороба, та крім того, взято до уваги вік останньої, однак такі обставини не спростовують висновок про те, що на момент укладення договору [PERSON] мала повну цивільну дієздатність, в чому переконався нотаріус під час посвідчення правочину. Відповідно до витребуваної судом інформації з медичного закладу вбачається, що [PERSON] не мала психічних відхилень або захворювань, що в сукупності свідчить про те, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що в день вчинення правочину чи напередодні його укладення, остання перебувала під впливом лікарських засобів, чи під впливом будь-яких інших обставин, які б зумовили неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, а також застосування щодо [PERSON] психологічного тиску, що вплинуло на її волевиявлення. Суд зазначає, що з`ясування таких обставин, як вік [PERSON] та її стан здоров`я, без доведення наявності помилки саме в момент укладення оспорюваного правочину, не можуть бути достатніми підставами для визнання такого договору недійсним. Тому, суд вважає не доведеними твердження позивача про те, що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій під час вчинення правочину. Ті обставини, що відповідач [PERSON] фактично не виконувала зобов`язання за договором довічного утримання, також не можуть бути підставою для визнання договору довічного утримання недійсним, адже за загальними нормами, не виконання зобов`язань за договором, не можуть бути підставою для визнання правочину недійсним. В момент смерті [PERSON] договір довічного утримання припинено, а тому зобов`язання за договором, також припинені. Звернення [PERSON] та [PERSON] до відділу поліції та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом заволодіння [PERSON] чужим майном або приймання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) не спростовують зазначених вище висновків суду, оскільки відповідно до матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Литвинець В.В. від 24.02.2021 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 12021220490000385 від 19.02.2021, закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України. Отже, матеріали справи не містять\~та позивачем не надано до суду достатньо достовірних та належних доказів в розумінні положень статей 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх вимог про визнання недійсним Договору довічного утримання (догляду) від 17.02.2021 року, а саме, що [PERSON] під час укладення договору довічного утримання: не усвідомлювала значення своїх дій, в неї було відсутнє вільне волевиявлення; правочин вчинено під впливом тяжких обставин, або на неї застосовано психологічний тиск. \~ \~ \~ \~Додатково суд звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів справи вбачається, що 13.01.2017 між Територіальним центром надання соціальних послуг Київського району міста Харкова в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання соціальних послуг. Відповідно до п. 2.1 вбачається, що територіальний центр надає послуги безкоштовно. Відповідно до п. 2.6 зазначено, що у разі приховування відомостей про родичів або інших осіб, які за законом зобов`язанні забезпечити отримувачеві догляд та допомогу, територіальним центром з обслуговування може бути стягнено (в тому числі в судовому порядку), в сумі, яку витрачено за весь період надання соціальних послуг. \~ \~ \~ \~Вказане свідчить про те, що укладаючи договір з [PERSON] Територіальному центру надання соціальних послуг Київського району м. Харкова був невідомий факт здійснення догляду за [PERSON] її родичами [PERSON] та [PERSON] , або такий догляд був не систематичним, а тому саме зазначене могло бути підставою, для прийняття рішення [PERSON] про укладення договору довічного утримання з відповідачем [PERSON] . Крім того, наведені [PERSON] підстави позову про укладення [PERSON] договору довічного утримання одночасно: внаслідок не усвідомлення значення своїх дій, відсутності вільного волевиявлення, вчиненого під впливом тяжких обставин та застосування психологічного тиску, є взаємовиключними, так як предмет доказування кожної із обставин, на яку посилається на підтвердження своїх вимог позивач, передбачає встановлення відмінних за правовою природою юридичних фактів. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.209 у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні бути безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, під час розгляду справи, не довела жодної підстави та не надала належним та допустимих доказів існування підстав для визнання договору довічного утримання недійсним. Позивачем не доведено, що волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, не спростовано презумпцію правомірності правочину, не доведено недодержання в момент вчинення правочину сторонами, вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України, не доведено наявність тяжкої обставини за відсутності якої цей правочин не був би укладеним, не доведено, що на час укладання правочину [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними, або те, що до неї застосовано психологічний тиск, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed