Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] , представник позивачки - адвокат Маншиліна Катерина Олегівна, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Арбузинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав. У поданій позовній заяві позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Також, позивачка просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1073 грн. 60 коп. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 09.12.2015 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції в Миколаївській області за актовим записом № 86. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 05.11.2018 року вказаний шлюб між сторонами було розірвано. Від вказаного шлюбу у сторін народилась спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає матір`ю в [ADDRESS] . Відповідач з травня 2018 року проживає окремо та після припинення спільного проживання не цікавиться життям та розвитком дитини, не бере участі у її вихованні та утриманні, не спілкується з нею, не проявляє жодного інтересу до її навчання та життя. При цьому, позивачка не чинить жодних перешкод у спілкуванні та побаченні з рідною дочкою, однак відповідач не бажає спілкуватись. Також, позивачка самостійно виконує всі батьківські обов`язки щодо виховання дочки, забезпечує її матеріально, робить все необхідне для забезпечення нормального рівня навчання та розвитку дитини. Позивачка зазначає, що заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів на дитину, заборгованість за якими станом на 01.08.2023 року складає 72189,20 грн., не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не створює умов для отримання нею освіти. Така поведінка відповідача, на переконання позивачки, свідчить про умисне, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками та відсутність інтересу до дитини. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Винару Л.В. На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 22.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 17.04.2024 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження у зазначеній справі та відкладено підготовче засідання на 16 год. 00 хв. 23 травня 2024 року. 23.05.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні на 17 год. 00 хв. 25 червня 2024 року у залі судових засідань в приміщенні Олевського районного суду Житомирської області, за адресою: м. Олевськ, вул. Володимирська, 7, Житомирської області. Викликано в судове засідання сторони по справі, третю особу та малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , для заслуховування її думки з приводу спору. Позивачка [PERSON] яка приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, подану позовну заяву підтримала в повному обсязі з підстав наведених у ній та просить її задоволити. Вважає, що розгляд справи можливо проводити без участі відповідача та представника третьої особи. При цьому позивачка суду повідомила, що з відповідачем вона не спілкується вже п`ять років після розірвання шлюбу, при цьому відповідач не бажає спілкуватись з нею та дитиною. У 2017 року переїхала разом з малолітньою дитиною [PERSON] в смт. Арбузинка, Миколаївської області, де на даний час працює продавцем в магазині та проживає разом з іншим чоловіком [PERSON] , з яким вона одружилась у 2020 році. Відстань від місця проживання позивачки та відповідача на даний час становить близько 600 км. Від шлюбу з [PERSON] має спільну дочку - [PERSON] , 2020 року народження. У її чоловіка [PERSON] є ще дочка - [PERSON] , який виповнилось десять років, він є військовозобов`язаний. Раніше з відповідачем [PERSON] проживала в смт. Нові Білокоровичі, при цьому за рішенням суду місце проживання малолітньої дочки не визначалось, аліменти відповідач частково сплачував. Стверджує, що давно хотіла позбавити батьківських прав відповідача , оскільки одружена та проживає з іншим чоловіком, хоче виїхати за кордон з дитиною, але у неї з дитиною різні прізвища, що заважає їм виїхати за кордон, з чоловіком позбавлення батьківських прав відповідача вона не обговорювала, це її власна ініціатива. Представник позивачки адвокат Маншиліна К.О, яка приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала позовні вимоги, просить їх задоволити, оскільки на її переконання відповідач [PERSON] не приймає участь у виховання дитини, взагалі не спілкується з дитиною, не надає їй належного матеріального забезпечення. Також, повідомила, що Служба у справах дітей Арбузинської селищної ради висновок стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] їй та позивачці не направляла. Вважає, що справи можливо розглядати без участі відповідача та представника третьої особи. Малолітня [PERSON] , яка приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, вказала, що вона проживає разом з мамою [PERSON] та татом [PERSON] вже багато років. Відповідач [PERSON] до неї не приходить, не телефонує, вона його давно не бачила. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, що стверджується матеріалами справи. Причини неявки суду невідомі. Заяв про відкладення розгляду справи від [PERSON] не надходило. Слід зазначити, що ухвала про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками та повістка про виклик до суду направлялась відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання (відповідно до довідки Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області від 19.02.2024 року № 165). Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. П. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про судове засідання, про причини своєї неявки не повідомив, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності. Від начальника Служба у справах дітей Арбузинської селищної ради Шевчук Ю. надійшли письмові пояснення з проханням розглядати справу без участі представника Служби у зв`язку з територіальною віддаленістю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, рішення по справі прийняти на розсуд суду, але з врахуванням пояснень по справі. Суд заслухавши думку позивачки та її представника, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 09.12.2015 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 86 (а.с. 16). Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 05.11.2018 року по справі № 287/177/18-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 19-21). Від спільного проживання у шлюбі сторони мають одну неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 17). Згідно із довідкою № 252-05/20 про реєстрацію місця проживання особи, позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до довідки, виданої начальником відділу Центру надання адмістративних послуг виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Блюдо Н. від 12.08.2023 року №1348 позивачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживають: чоловік - [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.09.2021 року у справі № 467/651/21 стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 23-26) та на підставі зазначеного рішенням судом видано виконавчий лист (а.с 27). Відповідно до розрахунку нарахування заборгованості за аліментами, обчислених державним виконавцем Олевського відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області, станом на 01.08.2023 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 72189 грн. 20 коп. (а.с. 28). Згідно із відомостями КНП «Арбузинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Арбузинської селищної ради від 24.08.2023 року за № 229/01-15 супровід дитини [PERSON] , [INFO] , здійснюється матір`ю [PERSON] (а.с.29). Відповідно до інформаційної довідки № 188 від 31.07.2023 року виданої Арбузинским ліцеєм № 2 ім. Т.Г.Шевченка Арбузинської селищної ради батько дитини [PERSON] , [PERSON] батьківські збори не відвідував, контакту з учителями та класним керівником не підтримує. За час навчання вихованням дитини займається матір дитини [PERSON] (а.с 31). Згідно наявного в матеріалах справи письмового пояснення начальника Служби у справах дітей Арбузинської селищної ради Шевчук Ю. , яке надійшло 21.03.2024 року засобами поштового зв`язку до суду, орган опіки та піклування зазначає, що вважає , що батько дитини [PERSON] може бути позбавлений батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки він фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків( ас. 77-78). Також до письмового пояснення додано копію акту обстеження матеріально-побутових умов від 12.03.2024 року (а.с.79). Згідно із ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пункті 16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі №755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі №953/17837/19. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі №643/7876/18 зазначено, що «позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків». Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Суд дійшов висновку, що позивачкою не надано належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме, умисне чи злісне нехтування [PERSON] своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні його дочки і умисне ухилення від їх виконання. Твердження про наявність заборгованості по аліментним зобов`язанням саме по собі не є підставою для позбавлення батька батьківських прав та у повній мірі не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа №199/5032/16-ц). Окрім цього, позивачка визнала, що відповідач частково сплачував аліменти на утримання дочки. Також, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав і доводи позивачки [PERSON] , що батько дітей жодним чином не цікавиться життям й справами дочки, в тому числі шкільним, її здоров`ям, оскільки така неактивна участь батька в житті малолітньої дитини спричинена насамперед проживанням дитини з матір`ю у новій сім`ї, з іншим чоловіком, в іншій місцевості (за відсутності доказів повідомлення про це батька), де дитина проходить навчання, що створило відповідачу перешкоди відвідувати з дитиною лікарів, школу, тощо. Позивачкою не доведено обставин свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними, необхідність застосування крайнього заходу втручання в права дитини на зростання в сім`ї, та підтримання зв`язків з батьком, неможливість застосування альтернативних, менш суворих заходів, відповідність такого заходу якнайкращим інтересам дитини та його виправданість. Відповідно до ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Слід зазначити, що 17.04.2024 року ухвалою Олевського районного суду Житомирської області задоволено клопотання представника позивачки - адвоката Маншилиної К.О. про продовження строку підготовчого судового засідання для звернення позивачки з метою отримання висновку Служби у справах дітей Арбузинської селищної ради стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Продовжено строк підготовчого провадження у справі до 23 травня 2024 року та відкладено підготовче засідання на 16 год. 00 хв. 23 травня 2024 року. При цьому , позивачкою та її представником відповідний висновок Служби у справах дітей Арбузинської селищної ради стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] до суду не наданий та як стверджував представник позивачки в судовому засіданні зазначений висновок вони взагалі не отримували. Суд критично оцінює письмове пояснення начальника Служби у справах дітей Арбузинської селищної ради Шевчук Ю., оскільки викладені в ньому факти жодним чином не підтверджені, окрім копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 12.03.2024 року, базуються лише на тому, що дитина проживає з матір`ю, яка займається її навчанням, лікуванням, забезпеченням належним умов проживання. В свою чергу, відповідач з цього приводу не був заслуханий, не вбачається, які міри приймалися для з`ясування доводів батька дітей. Також, вказане пояснення має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності. При цьому, представник Органу опіки та піклування в судові засідання жодного разу не з`явився, а відтак суд позбавлений можливості почути обґрунтовану позицію представника Служби у справах дітей Арбузинської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Крім того, із вказаного пояснення не зрозумілим є, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дитини. Постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19 містить певні положення щодо з`ясування правової природи висновку органу опіки та піклування про розв`язання спору. Відповідно до позиції суду висновок органу опіки та піклування є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Даний документ не є нормативно-правовим актом, а тому і не може безпосередньо впливати на права та обов`язки інших суб`єктів Враховуючи наведене, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, з метою недопущення розриву сімейних зв`язків, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про доцільність ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] . Проте, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дочки [PERSON] і покласти на Орган опіки та піклування обов`язок контролю стосовно виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків стосовно дитини. Згідно із ст.141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1073,60 грн. покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed