Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила: - визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль Audi A4, державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , Тип В2: легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб.см.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості транспортного засобу, що становить 126870,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 20 квітня 2018 року сторони уклали шлюб, який розірвано 08 листопада 2022 року. За час шлюбу сторони придбали автомобіль Audi A4, державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , Тип В2: легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб.см., який належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Транспортний засіб на день подання позову знаходився у користуванні відповідача. Згідно з консультацією від 07 листопада 2023 року №923/23, ринкова вартість колісного транспортного засобу могла б скласти 253740,00 грн без урахування ПДВ, що еквівалентно 7040,00 дол США. Таким чином, загальна сума майна складає 253740,00 грн (а.с.3-20). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.24). 11.12.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява, у якій [PERSON] просив: - визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на наступне майно: душова кабіна вартістю - 3442,50 грн; двері та обладнання для дверей 6336,18 грн; ковдра, ролети - 3035,66 грн; ламінат та приладдя для нього - 7351,68 грн; стіл та два стільця - 4896, 00 грн; вішак, шафка, взуттєва тумба - 3721,98 грн; мийка - 4248,30 грн; плитка - 2551,50 грн; душовий піддон та приладдя до нього - 3107,89 грн; пральна машина - 8998,98 грн; унітаз - 1 996,00 грн; холодильник - 12 399,01 грн; шпалери - 6011,62 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 29048,62 грн. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначає, що автомобіль Audi A4 придбано в США в непридатному для використання стані за 1218 дол США, тому вартість автомобіля на час придбання становила 32559,2106 грн. У зв`язку з втратою цінністю автомобіля, він був проданий [PERSON] 28 листопада 2023 року за 10000,00 грн, а тому відповідач (позивач за зустрічним позовом) погоджується виплатити позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) 1/2 частину вартості автомобіля, а саме 5000,00 грн. Також відповідач (позивач за зустрічним позовом) зазначає, що під час шлюбу було придбано наступне майно: душова кабіна вартістю, двері та обладнання для дверей, ковдра, ролети, ламінат та приладдя для нього, стіл та два стільця, вішак, шафка, взуттєва тумба, мийка, плитка, душовий піддон та приладдя до нього, пральна машина, унітаз, холодильник, шпалери на загальну суму 68097,24 грн, що також підлягає поділу (а.с.29-64). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільної справи - в розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.72-73). 15.02.2024 до суду надійшла заява відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), у якій просить розглянути справу за його відсутністю. Також зазначає, що заперечує проти задоволення позову [PERSON] в повному обсязі, а зустрічний позов просить задовольнити (а.с.79). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року розпочато підготовче судове засідання (а.с.80-81). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя до сумісного розгляду із позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя (а.с.83). 04.03.2024 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якій [PERSON] просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що транспортний засіб проданий позивачем за зустрічним позовом за ціною 10000,00 грн через декілька днів після постановлення ухвали про відкриття провадження у даній справі. При цьому, автомобіль проданий співмешканці [PERSON] . Крім того, станом на дату подання відзиву, деякого майна, вказаного в зустрічній позовній заяві, взагалі не існує. Окрім того, грошові кошти у розмірі 2700,00 Євро вже були повернуті [PERSON] в якості компенсації вартості спільного майна (а.с.101-122). 07.03.2024 до суду надійшла відповідь на відзив за зустрічним позовом, у якій [PERSON] зазначає, що автомобіль продано звичайному громадянину України, який має право купувати будь-яке майно, [PERSON] у шлюбі з [PERSON] не перебуває, доказів інших зв`язків [PERSON] не надає. Щодо перерахунку грошових коштів, мати позивача за первісним позовом [PERSON] перерахувала на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 1500 Євро як подарунок, будь-яких доказів надання грошей в борг не надано. Також [PERSON] перерахувала [PERSON] грошові кошти у розмірі 1200 Євро як подарунок. Таким чином, грошові кошти поділу не підлягають (а.с.123-126). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.129-130). У підготовчому судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) вказала, що під час шлюбу сторонами придбавався автомобіль Audi A4, який у подальшому відремонтовано повністю. Щодо майна, зазначеного у зустрічному позові, позивач зазначає, що сторони спільно придбали: душову кабіну; ковдру, ролети; ламінат та приладдя для нього; мийку; душовий піддон та приладдя до нього; пральну машину; унітаз; холодильник. Щодо іншого майна: двері та обладнання для дверей; стіл та два стільця; вішак, шафа, взуттєва тумба; плитка; шпалери - то зазначене майно на теперішній час не існує, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) доказово наявність даного майна не підтверджує. У судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 20 квітня 2018 року уклали шлюб, який зареєстровано Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №370 (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 08 листопада 2022 року серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 08 листопада 2022 року Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №74 (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] 26 лютого 2023 року уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №355. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: [PERSON] (а.с.121). Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 12 жовтня 2023 року, AUDI А4, 2006р.в., об`єм двигуна 1984 см3, потужність двигуна 147 кВт зареєстрований за [PERSON] (а.с.17). Відповідно до копії договору купівлі-продажу 8041/2023/4175467 транспортного засобу від 28 листопада 2023 року, [PERSON] продав [PERSON] транспортний засіб марки Audi, модель А4, 2006 року випуску, VIN-код [NUMBER] , за ціною 10000,00 грн (а.с.50). Відповідно до консультації №923/23 від 07 листопада 2023 року щодо визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу AUDI А4, 2006 року випуску, легковий седан, з об`ємом двигуна 1984 квб.см.,станом на 07 листопада 2023 року, виконаної ПП «Ажіо.», ймовірна ринкова вартість колісного транспортного засобу могла б скласти 253740,00 грн без урахування ПДВ, що в еквіваленті при курсі НБУ станом на дату оцінки 36,0426 грн, становить 7040,00 дол США (а.с.18-20). Так, відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Оскільки автомобіль був придбаний у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відтак це спільне майно подружжя. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України). Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Частиною 1 та 2 ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною 2 статті 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Автомобіль є неподільною річчю. Позивач бажає виділу своєї частки майна шляхом отримання грошової компенсації такої частки. Виходячи з презумпції рівності часток подружжя в спільному майні, автомобіль належав кожному із співвласників по 1/2 частині. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі (втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними); 2) чи переслідувало втручання легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті (якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів); 3) чи є відповідний захід пропорційним конкретній легітимній меті втручання у право (втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно). Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 року (провадження № 6-2925цс16), а також Верховним Судом у постанові від 13 липня 2018 року у справі № 610/2035/17-ц. Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18). Консультацією №923/23 від 07 листопада 2023 року визначено ринкову вартість автомобіля станом на 07 листопада 2023 року, тобто позивач за первісним позовом вжив заходи для доведення дійсної вартості автомобіля, тоді як відповідач за первісним позовом не спростував визначений розмір ринкової вартості спірного майна на день розгляду справи. Зазначена у договорі купівлі-продажу від 28 листопада 2023 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , вартість спірного автомобіля в сумі 10000,00 грн є договірною, а не дійсною ринковою вартістю транспортного засобу, і визначена ними на власний розсуд. Виходячи з того, що автомобіль був придбаний у період шлюбу, проданий без згоди позивача відповідачем, суд вважає, що з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом необхідно стягнути компенсацію за 1/2 частину вказаного автомобіля, як спільного майна подружжя, у розмірі 126870,00 грн. Щодо поділу майна подружжя: душова кабіна; двері та обладнання для дверей; ковдра, ролети; ламінат та приладдя для нього; стіл та два стільця; вішак, шафка, взуттєва тумба; мийка; плитка; душовий піддон та приладдя до нього; пральна машина; унітаз; холодильник; шпалери - необхідно зазначити наступне. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) на підтвердження наявності майна надає: копію видаткової накладної від 31 серпня 2018 року на суму 3442,50 грн, найменування душ. кабіна (а.с.51); копія товарного чеку від 22 листопада 2018 року на суму 6361,00 грн, найменування: ручка, механізм міжкімнатний, завіса, механізм для дверей, ремінь для кріплення вантажу, шнур поліпропілен, батончик снікерс, засіб для ванної, коробка, дверне полотно, елемент добра, дверне полотно, елемент лиштви, послуга сейф (а.с.52); копія товарного чеку від 16 травня 2019 року на суму 3055,46 грн, найменування: ковдра карбон, прихватка-рукавиця, наматрацник, ролета тканин, ролета тканин, напій фанта, напій кока-кола (а.с.53); копія видаткової накладної від 12 вересня 2018 на суму 7351,68, найменування: ламінат естетіка, під ложка ізоляційна, набір для укладки ламінату (а.с.54); копія видаткової накладної від 14 вересня 2018 року на суму 4896,00 грн, найменування: стілець грац, стіл престиж (а.с.55); копія видаткової накладної від 15 серпня 2020 року на суму 3721,98 грн, найменування: вішак, шафка для взуття, взуттєва тумба (а.с.56); копія видаткової накладної від 29 жовтня 2018 року на суму 4248,30 грн, найменування комплект мийка (а.с.57); копію видаткової накладної від 11 серпня 2018 року на суму 2551,50 грн, найменування плитка (а.с.58); копію видаткової накладної від 17 червня 2018 року на суму 8246,70 грн, найменування плитка (а.с.59); копію видаткової накладної від 31 серпня 2018 року на суму 3107,89 грн, найменування: гнучка підводка для випуску унітаза, душовий піддон, сифон для душового піддона (а.с.60); копію видаткової накладної від 04 вересня 2018 року на суму 8998,98 грн, найменування машина пральна (а.с.61); копію видаткової накладної від 31 серпня 2018 року на суму 1996,00 грн, найменування ком пакт з криш (а.с.62); копію видаткової накладної від 05 вересня 2018 року на суму 12399,01 грн, товар двокамерний холодильник (а.с.63); копію видаткової накладної від 14 серпня 2018 року на суму 6011,62 грн, найменування: шпалери вініл, шпалери вінілові (а.с.64). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Квитанції, надані відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом), датуються 2018 роком. Однак, сторони (кожний окремо) звернулись до суду із первісним позовом у листопаді 2023 року, із зустрічним позовом - у грудні 2023 року. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) не доводить того, що майно, яке підлягає поділу, наявне у подружжя на час розгляду справи. Однак, у судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) визнала наявність частини майна, а саме: душова кабіна вартістю 3442,50 грн; ковдра, ролети вартістю 3035,66 грн; ламінат та приладдя для нього вартістю 7351,68 грн; мийка вартістю 4248,30 грн; душовий піддон та приладдя до нього вартістю 3107,89 грн; пральна машина вартістю 8998,98 грн; унітаз вартістю 1996,00 грн; холодильник вартістю 12399,01 грн. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.206 ЦПК України). Відтак, зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя і з позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) на користь відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) необхідно стягнути компенсацію за 1/2 частину майна, як спільного майна подружжя, у розмірі 22290,01 грн. Щодо зазначення позивача за первісним позовом про те, що вона та її мама перераховували грошові кошти відповідачу за первісним позовом як компенсацію за частину спільного майна подружжя, то у відповідних звітах про історію передач/переказів Western Union (а.с.118, 120) не зазначено призначення платежу, відтак неможливо встановити, з якою саме ціллю позивач та її мама передавали грошові кошти відповідачу. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню, а вимоги позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) - частковому задоволенню.

Outcome: partial