Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

\~Представник позивача\~звернулась до\~суду із\~зазначеним позовом,\~в якому\~просить стягнути\~солідарно з\~відповідачів на\~користь позивача\~заборгованість по\~оплаті за\~послугу з\~постачання теплової\~енергії (централізованого\~опалення)\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~за період\~з 01.05.2014\~року по\~30.11.2021\~року у\~розмірі 41029\~грн.\~30\~коп.,\~суму заборгованості\~по платі\~за абонентське\~обслуговування у\~розмірі 0\~грн.\~00\~коп.,\~інфляційні втрати\~у розмірі\~11036\~грн.\~60\~коп.\~та 3%\~річних у\~розмірі 3847\~грн.\~42\~коп.,\~а всього\~стягнути 55913\~грн.\~32\~коп.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~вказано,\~що АТ\~«Криворізька теплоцентраль»\~за специфікою\~своєї виробничої\~діяльності надає\~послугу з\~централізованого опалення/постачання\~теплової енергії\~населенню,\~у тому\~числі до\~квартири [ADDRESS] .\~Так,\~у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами як споживачами послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення) своїх зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги, у них за період з 01.05.2014\~року по\~30.11.2021 року виникла заборгованість у розмірі 41029 грн. 30 коп., яку останні у добровільному порядку не погашають. Тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів існуючої заборгованості та окрім того просить стягнути нараховані інфляційні втрати та 3% річних.Разом з тим, представник позивача просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481 грн. 00 коп. Представник позивача у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов чи заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився. Між тим, матеріали справи містять наданий його представником відзив на позов, в якому останній просив суд застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог пред`явлених до його довірителя. Окрім того, зазначено, що відповідно до п. 29\~ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів\~господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 222-VІІІ,\~виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістралями і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії - господарська діяльність, яка потребує наявність у позивача ліцензії, однак до позовної заяви не додано доказів, які підтверджують правомірність постачання позивачем теплової енергії в житлове приміщення його довірителя. Разом з тим, також зазначено, що розрахунок до позову зроблений на підставі невстановлених тарифів на теплову енергію і гаряче водопостачання. Представником позивача, у свою чергу, було надано відповідь на відзив, в якій представник не погодилась з доводами викладеними у відзиві на позов та зазначила, що строк позовної давності в частині стягнення заборгованості за комунальні послуги з квітня 2017 року не сплив та продовжився на строк дії карантину у відповідності до положень Закону України\~від 30.03.2020\~року №540-IX\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» та п. 12 розділу «Прикінцеві положення» ЦК України, а відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості за період із листопада 2017 року по листопад 2021 року підлягають задоволенню. Разом з тим, зазначила, що тарифи з надання теплової енергії для населення є загальнодоступними, містяться у відповідних рішеннях та розміщені на сайті позивача та виконкому Криворізької міської ради. Щодо доводів представника відповідача стосовно відсутності ліцензії та надання послуг, представник позивача зазначила, що відповідно до ч. 6 ст.\~21\~Закону України\~«Про ліцензування\~видів господарської\~діяльності» ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначені у\~статті 7 цього Закону, зокрема, у сфері теплопостачання, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими. Представником відповідача [PERSON] було надано до суду заперечення на відповідь на відзив, а представником позивача додаткові пояснення по справі, в яких сторони відстоювали свої твердження, викладені у позовній заяві та відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , яка перебуває у комунальній власності: [PERSON] 02.06.1992 року та [PERSON] з 13.03.2007 року. Згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» від Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» було передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому (по новому - Покровському), Інгулецькому та Саксаганському районах міста. 16.03.2017 року Державне підприємство «Криворізька теплоцентраль» було перетворено у Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», про що було внесено відповідні дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ч. 2\~ст. 108 ЦК України\~ Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» є правонаступником ДП «Криворізька теплоцентраль». Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №789 від 19.06.2017 року, Публічному акціонерному товариству «Криворізька теплоцентраль» було видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії. Згідно ч.\~6\~ст.\~21\~Закону України\~«Про ліцензування\~видів господарської\~діяльності» ліцензії\~на провадження\~видів господарської\~діяльності,\~що на\~день набрання\~чинності цим\~Законом є\~чинними,\~продовжують діяти. Ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у\~статті 7\~цього Закону , зокрема, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк. В результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», що пов`язані зі зміною типу товариства у відповідності до\~Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 р. №514-VІ, змінено найменування товариства на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», про що 14.05.2018 року були внесені дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином,\~АТ «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення у м. Кривому Розі. Згідно детального розрахунку заборгованості, за адресою: [ADDRESS] , позивачем надавались послуги постачання теплової енергії, але їх вартість своєчасно та в повному обсязі не сплачувалась, у зв`язку з чим за період з 01.05.2014 року по 30.11.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 41029 грн. 30 коп. Відповідно до\~ст. 714 ЦК України\~ за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини з приводу постачання теплової енергії, що виникли між сторонами, регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні\~послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630. В даному випадку застосовується до 01.05.2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV, а з 01.05.2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII. Раніше редакція\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, а саме ч. 1 визначала, що споживач - це, зокрема, фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~від 24.06.2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року\~споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п. 1 ч. 3\~ст. 20 вказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року). Відповідно до\~ ст.\~2\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від 09.11.2017 року, предметом регулювання цього\~Закону\~є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до\~ п. 5 ч. 2 ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від 09.11.2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У відповідності до положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі №176/456/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №14-280цс18. Відповідно до ч. 6 ст.\~19\~Закону України\~«Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно\~здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст.ст. 67,68 ЖК України\~плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року №630, зі змінами та доповненнями, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Так, тарифи з надання теплової енергії для населення, згідно яких здійснювались нарахування відповідачам, є загальнодоступними та містяться на сайті позивача та виконкому Криворізької міської ради. \~Отже, судом із детального розрахунку заборгованості наданого позивачем, встановлено, що за період часу з 01.05.2014 року по 30.11.2021 року заборгованість за адресою: [ADDRESS] , за надані послуги склала 41029 грн. 30 коп. У відповідності до\~ст.\~ 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до\~ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Між тим, у відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ч.ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України\~визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до ч. 1\~ст.\~260\~ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями\~253-255\~цього\~Кодексу. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, із аналізу зазначених норм випливає, що за кожним щомісячним платежем перебіг позовної давності починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку із внесення щомісячної плати і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Таким чином, позивач звернувся до суду з даним позовом у березні 2022 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів із травня 2014 року по лютий 2019 року включно. Однак, як убачається із детального розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, відповідачами періодично здійснювалась часткова оплата за надані послуги: у лютому 2018 року у сумі 881 грн. 45 коп. при нарахуваннях у сумі 1480 грн. 12 коп., у березні 2020 року у сумі 500 грн. 00 коп. при нарахуваннях у сумі 765 грн. 49 коп., у липні 2021 року у сумі 1000 грн. 00 коп., тоді як нарахування за цей місць були відсутні, у листопаді 2021 року у сумі 202 грн. 27 коп. при нарахуваннях у сумі 1035 грн. 75 коп. та у грудні 2021 року у сумі 1095 грн. 75 коп. Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.04.2020 року у справі №3-269гс16, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. У постанові Верховного Суду від 08.11.2020 року у справі №6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Відтак, з урахуванням наведеного вище суд уважає, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачами дій по оплаті послуг з централізованого опалення, а саме у липні 2021 року, позаяк саме у цьому місяці відповідачами була здійснена оплата за надані послуги у період, коли нарахування позивачем за надання послуг взагалі були відсутні, що свідчить про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг та існування заборгованості по їх сплаті, а відтак період, за який може бути стягнута позивачем заборгованість за надані послуги становить з липня 2018 року по листопад 2021 року включно. Разом з тим, судом вважає за необхідне зазначити також наступне та врахувати, що\~постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час звернення позивача з даним позовом до суду. Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності\~Закон України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві положення» ЦК України\~доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції Закону України від 30.03.2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на\~строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Оскільки, в даному випадку перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за на надані послуги з постачання теплової енергії за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02.04.2017 року. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період із 02.04.2017 року по 30.11.2021 року у розмірі 28832 грн. 42 коп.\~ Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так,\~зважаючи на\~вищевикладене,\~правовідносини,\~які склались\~між позивачем\~та відповідачами є грошовим зобов`язанням, позаяк відповідачі мають зобов`язання перед позивачем оплатити надані послуги з постачання теплової енергії, а позивач має право вимагати від відповідачів відповідної оплати за надані послуги, однак, у зв`язку із несплатою належним чином відповідачами за отримані послуги, позивачу було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена у грошовому еквіваленті, а тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України та з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню згідно наданих позивачем розрахунків, з якими погоджується суд, інфляційні збитки у розмірі 4861 грн. 92 коп. та 3% річних у розмірі 2210 грн. 91 коп. за період прострочення виконання зобов`язань в межах строку позовної давності, тобто починаючи з 02.04.2017 року і з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 2 ст. 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача, 2) у разі відмови в позові - на позивача, 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як убачається з матеріалів справи, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, представником відповідача було надано договір про надання правової допомоги №20/06 від 20.06.2023 року та акт наданих послуг від 23.06.2023 року. Між тим, представником відповідача не було надано до суду тарифи на надані ним послуги, які зазначені як додаток до укладеного договору про надання правової допомоги №20/06, що позбавляє суд можливості перевірити обґрунтованість та співмірність наданих представником відповідача розрахунків вартості правничих послуг та, враховуючи, що представник позивача не визнає таких витрат, понесених відповідачем [PERSON] , суд, зважаючи на вищевикладене, приходить до висновку про відмову у їх стягненні. Разом з тим, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім, згідно платіжного доручення №961 від 25.01.2022 року, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2481 грн. 00 коп., однак пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1593 грн. 20 коп., з кожного відповідача окремо, тобто по 796 грн. 60 коп. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial