Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

03.05.2024 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача ПАТ «Балцем» заборгованість по заробітній платі за період з 02.11.2021 по 08.12.2021 у розмірі 12989,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з 02.11.2021 по 08.12.2021 працював у ПрАТ «Балцем» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування (зміна) з 5-го розряду у відділенні з виготовлення грубо молотого шлаку в гірничному цеху. З 02.11.2021 по момент його звільнення, заробітна плата позивачу не виплачувалася, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість. 28.01.2022 він звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про заборгованість по заробітній платі, яка надійшла 31.01.2022. 18.03.2024 також засобами поштового зв`язку він звертався до відповідача із заявою про отримання довідки про заборгованість по заробітній платі, але лист був повернутий з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Станом на дату звернення з позовною заявою до суду відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі, тому він вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 08.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено справу до розгляду з викликом сторін, а також витребувано у відповідача довідку про заборгованість по заробітній платі за період з 02.11.2021 по 08.12.2021 відносно [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, не спростовано відповідачем, що в період з 02.11.2021 по 08.12.2021 позивач працював у ПрАТ «Балцем» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування (зміна) у 5-го розряду у відділенні з виготовлення грубо молотого шлаку в гірничному цеху, про що свідчать записи у трудовій книжці, виданої на ім`я [PERSON] , а також наказ № 560/21-З про припинення трудового договору від 08.12.2021. Відповідно до довідки про доходи, виданої 31.01.2022 ПрАТ «Балцем» на запит [PERSON] , нарахована заробітна плата за листопад 2021 року та грудень 2021 року становить 12989,00 грн. Позивачем надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 06.06.2024, з якої вбачається, що [PERSON] нарахована заробітні плата за листопад 2021 року у розмірі 9629,35 грн., за грудень 2021 року 3359,65 грн., але не виплачена. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною першою статті 21Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною п`ятою статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до вимог частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною першою статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги те, що відповідачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про виконання ним свої обов`язків, як роботодавця, по сплаті позивачу заборгованості з виплати заробітної плати та не надано заперечень, щодо суми заявленої до стягнення, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved