Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

[PERSON] , малолітній [PERSON] в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , малолітній [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , звернулися до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . Заява мотивована тим, що під час спільного проживання із [PERSON] в них народився син: [PERSON] , [INFO] , батьком якого визнав себе [PERSON] . Разом з тим, починаючи із самого початку їх спільного проживання [PERSON] застосовував до неї психологічне, а з часом і фізичне насильство, а також постійно ображав та ображає її та її сина [PERSON] , оскільки він для нього чужий та постійно дратує останнього, називав та називає нецензурними словами, принижував та продовжує принижувати, контролює кожен її крок. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння він неодноразово її штурхав, тягнув за волосся, бив по голові кулаками, різними предметами, розбивав у неї на голові телефони, вибив їй стегно, в зв`язку з чим вона вимушена була лікуватись у медичному закладі. Також бували випадки, коли [PERSON] серед ночі, перебуваючи в неадекватному етані, кричав, змушував її стояти у кутку по декілька годин, шукав в кімнаті невідомих людей, змушував її в напіводягненому вигляді залізти у багажник автомобіля, в якому обливав мене холодною водою та возив по місту. Особливо агресивними його дії стали після народження спільного сина, якого він безпосередньо не б`є, однак при ньому влаштовує конфлікт та вчиняє неправомірні дії відносно неї та [PERSON] . При таких діях [PERSON] син [PERSON] відразу починає плакати, біжить ховатися до неї та дуже боїться батька. Її син [PERSON] в таких випадках намагається втекти із будинку, для чого іноді вискакує через вікно та вже навчився самостійно викликані поліцію. 02.12.2022 року [PERSON] постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області в справі №383/1171/22 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно неї, що мало місце 02.12.2022 року о 08:00 годині. На нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів громадян, постанова набрала законної сили та ніким не оскаржувалась. 11.07.2023 року [PERSON] постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області в справі №383/1063/23 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпЛП, а саме за вчинення домашнього насильства психологічного характеру та погрози фізичною розправою відносно мене, що мало місце 21.06.2023 року о 16:00 годині. На нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів громадян, постанова набрала законної сили та ніким не оскаржувалась. 22.09.2023 року [PERSON] постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області в справі №383/1406/23 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме за вчинення чотирьох випадків домашнього насильства психологічного характеру та погрози фізичною розправою відносно неї, що мало місце 15.08.2023 року о 14:10 год., 29.08.2023 року о 20:30 год., 07.09.2023 року о 09:45 год. та 07.09.2023 року о 11:40 год. На нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів громадян, постанова набрала законної сили та ніким не оскаржувалась. 22.01.2024 року [PERSON] постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області в справі №383/1791/23 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме за вчинення 2 випадків домашнього насильства психологічного характеру та погрози фізичною розправою відносно неї, що мало місце 02.11.2023 року о 23:40 год. та 03.01.2024 року о 20:00 год. На нього було накладемо адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів громадян, постанова набрала законної сили та ніким не оскаржувалась. 25.01.2024 року [PERSON] постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області в справі №383/40/24 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме, за вчинення двох випадків домашнього насильства психологічного характеру та погрози фізичною розправою відносно неї, що мало місце 27.12.2023 року о 23:00 год. та 19.01.2024 року о 14:00 год. На нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів громадян, постанова набрала законної сили та ніким не оскаржувалась. 05.03.2024 року [PERSON] постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області в справі №383/165/24 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме за вчинення двох випадків домашнього насильства психологічного характеру та погрози фізичною розправою відносно неї, що мало місце 05.02.2024 року о 00:00 год. та 04.03.2024 року о 10:00 год. На нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів громадян, постанова набрала законної сили та ніким не оскаржувалась. На даний час на розгляді в суді знаходиться декілька матеріалів про повторні випадки вчиненого домашнього насильства, однак впродовж 2022-2024 років [PERSON] 6 разів був притягнутий до відповідальності за 12 випадків вчинення ним протиправних дій відносно неї. Крім цього, 09.04.2024 року [PERSON] почав бити її сина [PERSON] , у зв`язку з чим вона почала заступатись за нього та намагалась припинити його дії. У [PERSON] на той час була та є на даний час зброя, яку він погрожував застосувати відносно неї та її старшого сина. При цьому, в ході боротьби та спроби не допустити застосування зброї, їй та синові останній заподіяв тілесні ушкодження. 10.04.2024 року за її заявою були внесені відомості до ЄРДР та розпочате кримінальне провадження №12024121050000048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, на даний час розслідування ще не завершене. Також, із квітня 2024 року, з метою забезпечення безпеки собі та її дітям, вона із дітьми переїхала від [PERSON] до окремого будинку по [ADDRESS] , який орендує самотужки. Однак, ані притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, ані початок кримінального провадження, ані її переїзд не зупинили агресивні дії останнього щодо неї та її старшого сина, оскільки він під приводом поспілкуватись із їх спільним сином приходить до її житла, де продовжує ображати [PERSON] та її, а також продовжує їх бити. 19.06.2024 року близько 11:00 години [PERSON] також прийшов до двору будинку, в якому вона проживає з дітьми, та почав говорити [PERSON] , що він пошкодив якийсь ліхтар. В ході розмови він вирвав його мобільний телефон та почав погрожувати, що розіб`є його. Так як попередньо він вже шкодив їх телефони, вона почала просити його, аби він не робив цього та підійшла до нього. В цей час він вдарив її долонею по задній частині голови, після чого вона почала тікати та вибігла із двору. В цей час [PERSON] догнав її та схопив за волосся, кинув її на землю і почав тягнути за волосся по камінню, наносячи удари по всьому тілу. Вона намагалась закрити обличчя руками, в цей час [PERSON] ударив її ногою нижче правої сідниці, продовжуючи тягнути за волосся та тягти по вулиці. На її крик вийшов сусід та припинив його дії після чого вона викликала поліцію. За вказаним фактом також розпочали розслідування окремим епізодом у кримінальному провадженні №12024121050000048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, в якому 20.06.2024 року було призначено судово-медичну експертизу та оглянуто її в бюро СМЕ. На даний час розслідування кримінального провадження триває. Разом з тим, останній, проживаючи окремо від неї, не залишає її та дітей в спокої, постійно приходить до них та починає конфлікти, ображаючи та принижуючи її та її старшого сина та погрожуючи підпалити будинок. При цьому, кожного разу при вчиненні домашнього насильства, [PERSON] перебуває у неконтрольованому стані, спричиненому алкогольним або іншим сп`янінням та з кожним випадком його поведінка стає агресивнішою. В більшості випадків такі дії [PERSON] вчиняє в присутності дітей, які є свідками того, що відбувається та які кожного разу відчувають страх та тривогу. Саме тому, з метою недопущення повторних випадків насильства з його боку, вона боїться за своє життя та здоров`я та за життя та здоров`я дітей. Вказані вище ситуації призвели до того, що вона постійно знаходиться в стресовому та тривожному стані, оскільки в будь-який момент може прийти [PERSON] та продовжити протиправні дії. Після кожної розмови з [PERSON] вона почуває себе пригніченою, виснаженою, втомленою, ображеною та приниженою. Одна лише думка про зустріч із [PERSON] для неї є неприємною та психотравмуючою, а його розмови та дії до неї та до її дітей завдають шкоди їхньому психічному здоров`ю та спричиняють емоційну невпевненість. В зв`язку з цим вона звернулась за допомогою до психолога громадської організації «Десяте квітня», працюючи з яким намагається стабілізувати свій психоемоційний стан. З урахуванням зазначеного, заявники просять видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, визначивши тимчасові обмеження його прав стосовно заявників: 1) заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці постійного проживання (перебування) постраждалих осіб [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; 2) заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; 3) заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; 4) заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , та малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в заяві просила провести судовий розгляд за її відсутності, підтримує заяву та просить її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки не повідомив. Неявка заявника та заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 17). Також [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком в якому зазначений [PERSON] (а.с. 18). Заявник [PERSON] має зареєстроване місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2023/00909650 від 07.11.2023 року, однак із заяви вбачається, що заявник разом з дітьми фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , яке вона винаймає. Постановою судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.12.2022 року по справі №383/1171/22, яка набрала законної сили 13.12.2022 року, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення, за вчинення 02.12.2022 року домашнього насильства психологічного характеру відносно потерпілої [PERSON] (а.с.21). Крім того, постановами суддів Бобринецького районного суду Кіровоградської області, від 11.07.2023 року №383/1063/23, від 22.09.2023 року №383/1406/23, від 22.01.2024 року №383/1791/23, від 25.01.2024 року №383/40/24, від 05.03.2024 року №383/165/24, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, з накладенням адміністративних стягнень, за вчинення 02.12.2022 року, 21.06.2023 року, 15.08.2023 року, 29.08.2023 року, 07.09.2023 року, 02.11.2023 року, 03.01.2024 року, 27.12.2023 року, 19.01.2024 року, 05.02.2024 року, 04.03.2024 року домашнього насильства психологічного характеру відносно потерпілої [PERSON] . Постанови набрали законної сили (а.с.23-39). 09.04.2024 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024121050000048 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ст.126-1 КК України, за фактом надходження до відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області 09.04.2024 року заяви від [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , про те, що на протязі року та востаннє 09.04.2024 року близько 08:00 год. за місцем спільного проживання по [ADDRESS] , громадянин [PERSON] , [INFO] , з котрим заявниця перебуває в сімейних відносинах, вчиняє відносно неї домашнє насильство, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя заявниці (а.с.42). На підтвердження застосування [PERSON] до заявниці фізичного насильства [PERSON] надала копію запису з медичної документації про множинні садна і забої м`яких тканин верхніх і нижніх кінцівок внаслідок побутової бійки (а.с.41). Постановою слідчого СВ відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Яловенко Є.Л. від 20.06.2024 року по кримінальному провадженню №12024121050000048 призначено судово-медичну експертизу з приводу тілесних ушкоджень [PERSON] (а.с.40). Згідно висновку психолога ГО «Десяте квітня» І.Козир, [PERSON] знаходиться в стресовому стані, причиною якої є постійна загроза її життю та здоров`ю, її синам та тітці, яким рекомендоване максимальне дистанціювання від кривдника (як джерела травмування) (а.с.43-46). Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7\~грудня 2017\~року №\~2229-VIII\~(далі\~ Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. Частиною другою статті 3 Закону визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання. Статтею 1 Закону визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Отже, оцінивши ризики, на які посилається заявник, суд зауважує, що заінтересована особа застосовує до заявника психологічне та фізичне насильство, що підтверджено доказами, а саме постановами судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.12.2022 року по справах №383/1171/22, від 11.07.2023 року №383/1063/23, від 22.09.2023 року №383/1406/23, від 22.01.2024 року №383/1791/23, від 25.01.2024 року №383/40/24, від 05.03.2024 року №383/165/24, якими [PERSON] був визнаний винним у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру відносно потерпілої [PERSON] , висновком психолога, інформацією з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024121050000048 з копією медичної документації. Надаючи оцінку ризикам, на які посилався заявник, суд приймає до уваги її аргументи, який посилаючись на докази, підтвердив факти неодноразових конфліктів між сторонами, звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій заінтересованої особи, застосування психологічного насильства до заявника, підтверджене судовими рішеннями, та повідомлених заявником випадків фізичного насильства, а тому оцінивши наявні ризики, суд з метою запобігання продовження вчинення насильства щодо заявника вважає доцільним застосувати до [PERSON] обмежувальний припис строком на 6 місяців, із частковим застосування заявлених заявником обмеженнями. Критеріями сумісності\~заходу втручання\~у право\~на мирне\~володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №753/7157/19. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто має право користування житлом, відмінним від місця проживання заявників, а тому заборона перебувати по [ADDRESS] , в місці проживання (перебування) заявників є легітимним та пропорційним втручанням у право [PERSON] . Враховуючи наявність ризиків психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] , суд вважає за доцільне заборонити [PERSON] : перебувати в місці постійного проживання (перебування) постраждалих осіб [PERSON] , та малолітніх дітей [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Суд виключив із заявлених заявником обмежень, що встановлюються заінтересованій особі, заборону наближення на 200 м до місця навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , без їх конкретизації із зазначенням адреси, як таку що не є конкретною та виконання якої не може бути забезпечено особою щодо якої встановлюється, і не може бути проконтрольовано органами поліції, тобто є неефективним обмеженням. В силу ч. 3 ст. 350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial