Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 21 червня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 05 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати в якому вказав, що в період з 08 серпня 1995 року по 28 грудня 2021 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, назва якого на день подачі до суду - ПрАТ «Вістовицька кераміка», працював наладчиком цегельного заводу п`ятого розряду. Наказом відповідача від 28 грудня 2021 року №56 він був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. При звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату в сумі 17329 грн. 09 коп. (а.с.1-3,26-28). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2022 року дану справу передано судді Корольчук Н.В. (а.с.22). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 вересня 2022 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху (а.с.23). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та вперше призначено засідання в порядку спрощеного позовного провадження на 03 жовтня 2022 року о 10 год. 00 хв. із викликом сторін (а.с.29). В подальшому судовий розгляд справи декілька раз було відкладено. 21 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що відповідачем при його звільнення з роботи не було виплачено заробітну плату в сумі 17329 грн. 09 коп., а виплачено таку із затримкою, тому просив стягнути із відповідача в його користь середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 28978 грн. 80 коп. (а.с.93-95). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 лютого 2023 року дану справу передано судді Казану І.С. (а.с.110). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2023 року позовну заяву передано судді Корольчук Н.В. для вирішення питання про об`єднання із цивільною справою за позовом [PERSON] \~доПрАТ «Вістовицька кераміка» про стягнення заборгованості по заробітній платі (а.с.111). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2023 року вищевказані позови об`єднано в одне провадження, позовну заяву [PERSON] доПрАТ «Вістовицька кераміка» про стягнення\~заборгованості по\~заробітній платіприйнято до розгляду, відкрито провадження та вперше було призначено засідання в порядку спрощеного позовного провадження на 28 березня 2023 року об 11 год. 00 хв. із викликом сторін (а.с.112-113). В подальшому судовий розгляд справи декілька раз було відкладено. На підставі Розпорядження керівника апарату Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року №16 було проведено повторний автоматичний розподіл судової справи у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Корольчук Н.В. та головуючим суддею у справі визначено суддю Кущ Т.М. (а.с.149). 02 січня 2024 року справу за позовною заявою [PERSON] доПрАТ\~«Вістовицька кераміка»\~ про стягнення заборгованості по заробітній платі та середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні прийнято суддею Кущ Т.М. до свого провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с.150). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2024 року, закрито провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову в частині вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі і прийняття її судом, оскільки таку заборгованість було сплачено відповідачем в повному обсязі після подачі позову до суду (а.с.171,177-178). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов про стягнення із відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підтримав повністю по тих підставах, які зазначені у позові, надавши судові відповідні пояснення, просив стягнути із ПрАТ «Вістовицька кераміка» середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 28978 грн. 80 коп.. Представник відповідача ПрАТ «Вістовицька кераміка» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.180 зворотна сторона), у судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності відповідача не подавав. Разом з тим, 17 травня 2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні вимог [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що ПрАТ «Вістовицька кераміка» не здійснювало господарської діяльності з 26 липня 2021 року по 31 вересня 2022 року у зв`язку із припиненням газопостачання, крім цього зазначив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року заборонено експлуатацію ПрАТ «Вістовицька кераміка», а тому із наведених підстав просив у задоволення позову відмовити (а.с.132-136). Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Суд, заслухавши позицію позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач в період з 08 серпня 1995 року по 28 грудня 2021 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Вістовицька кераміка» та працював наладчиком цегельного заводу п`ятого розряду (а.с.8,9). Наказом керівника ПрАТ «Вістовицька кераміка» [PERSON] від 28 грудня 2021 року №56 [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. (а.с.76). При звільненні позивачу вчасно не було виплачено заробітну плату, що підтверджується довідкою ПрАТ «Вістовицька кераміка» №49 від 04 листопада 2022 року (а.с.51). Згідно з ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст.46 Конституції України передбачено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення безробіття з незалежних від них обставин. Відповідно до ч.5 ст.97 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України) оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу (підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум мала бути здійснена відповідачем саме в день його звільнення. Сторонами не заперечується і підтверджується той факт, що позивач працював у відповідача і його було звільнено 28 грудня 2021 рок., а також, що з позивачем відповідач розрахувався:\~за відомістю\~№226\~-\~24\~серпня 2022\~року сплачена\~заробітна плата\~за серпень\~2022\~року в\~сумі 1500\~грн.\~00\~коп., за відомістю\~№236\~-\~15\~вересня 2022\~року сплачена\~заробітна плата\~за жовтень\~2021\~року в\~сумі 4947\~грн.\~67\~грн., за відомістю\~№246\~ -\~22\~листопада 2022\~року сплачена\~заробітна плата\~за \~вересень 2021\~року в\~сумі 500\~грн.\~00\~коп., за відомістю\~№247\~-\~22\~листопада 2022\~року сплачена\~заробітна плата\~за листопад\~2021\~року в\~сумі 4947\~грн.\~67\~грн., за відомістю\~№248\~-\~22\~листопада 2022\~року сплачена\~заробітна плата\~за грудень\~2021\~року в\~сумі 5387\~грн.\~58\~коп.\~ (а.с.103-107). Таким чином, відповідачем порушені трудові права позивача щодо невиплати належних йому при звільненні сум, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є підставною. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 №100 (зі змінами) (далі Порядок), в усіх випадках нарахування середньої заробітної плати, крім оплати часу відпусток та виплати компенсації за невикористані відпустки, середня заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулася подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку, зокрема за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Тобто обчислення середньої заробітної плати для виплати за час затримки розрахунку проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Суд погоджується із проведеним стороною позивача розрахунком у позовній заяві. Так, [PERSON] був звільнений 28 грудня 2021 року. У два останні повні календарні місяці перед звільненням його заробітна плата становила: жовтень 2021 року 4947 грн. 67 коп.; листопад 2021 року 4947 грн. 67 коп.. Згідно встановлених норм тривалості робочого часу у 2021 році кількість робочих днів у жовтні 20 днів, у листопаді - 22 дні. Середньоденна заробітна плата відповідно становить 235 грн. 60 коп., виходячи із розрахунку - ((4947 грн. 67 коп.+4947 грн. 67 коп.)/42=235 грн. 60 коп.). Шестимісячний термін оплати середнього заробітку за весь час затримки, відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України з 28 грудня 2021 року по 28 червня 2022 року становить 123 дні, а саме, 4 дні - грудень 2021 року, 19 днів січень 2022 року, 20 днів лютий 2022 року, 22 дні - березень 2022 року, 20 днів квітень 2022 року, 20 днів травень 2022 року, 18 днів червень 2022 року до 28 червня 2022 року). Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить: 123 дні х 235 грн. 60 коп. = 28978 грн. 80 коп.. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. В Постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. При цьому, визначальним для доведення позову є такі юридично значимі обставини: невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Обставини дотримання трудового законодавства при звільненні працівника в силу стст.12,81 ЦПК України та норм КЗпП України має довести саме роботодавець. Вищезазначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідачем ПрАТ «Вістовицька кераміка» на користь [PERSON] у добровільному порядку на час розгляду цієї справи у суді не сплачена. При цьому, відповідач ПрАТ «Вістовицька кераміка», скориставшись правом подати відзив на позовну заяву, будь-яких належних заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, а також не надав доказів, які б підтверджували факт повної сплати грошових коштів за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] , чим не виконав вимоги ст.12 ЦПК України. В цьому контексті, також необхідно мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Враховуючи наведене, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку, оскільки не провів з працівником розрахунку в день звільнення. За таких підстав, з врахуванням також, довготривалого періоду затримки виплат, більше десяти місяців, розміру заборгованості по заробітній платі, та з врахуванням загального боргу підприємства по заробітній платі, суд визнає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам даної справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 28978 грн. 80 коп.. За наведених\~обставин позовні\~вимоги [PERSON] \~про стягнення\~середньомісячного заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненніпідлягають задоволенню в повному обсязі. За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов [PERSON] \~про стягнення\~середньомісячного заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненнізадоволено в повному обсязі задоволено, з відповідача ПрАТ «Вістовицька кераміка», згідно положень ст.141 ЦПК України, слід стягнути в користь позивача судові витрати, а саме сплачений ним судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.(а.с.109). Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно положень\~чч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До позовної заяви на виконання вимог п.9 ч.3\~ст.175\~ЦПК України позивачем не було долучено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які поніс або очікує понести позивач у зв`язку з розглядом справи. Крім цього позивачем суду не надано розрахунок вартості правової допомоги (звіт про виконану роботу), акт виконаних робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), тощо. Відтак, підтвердження понесення позивачем конкретних витрат на правову допомогу не надано як при зверненні до суду, так і на час ухвалення судового рішення. При цьому, позивач не звертався до суду із заявою про подання у майбутньому доказів понесення витрат на правову допомогу у розумінні ч.8\~ст.141 ЦПК України. За відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, вимога представника позивача про стягнення з відповідача ПрАТ «Вістовицька кераміка» витрат на правову\~допомогу задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved