Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, просить розірвати договір №00208 від 15.02.2024, укладений між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; стягнути \~ \~ \~ \~з Фізичної особи-підприємця [PERSON] сплачені грошові кошти за договором №00208, укладеним від 15.02.2024 між та Фізичною особою-підприємцем у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень на користь [PERSON] ; Стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень на користь [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.02.2024 у своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] , уклала договір індивідуального замовлення №00208 з фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Згідно з п.1.1 Договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції, загальна площа виробу складає 4292 м.кв. (п.1.4), колір білий (п. 1.5), профіль DWS (п.1.7), загальна вартість виробів становить 27819 грн. (п.2.1). Цього ж дня позивач надала завдаток в сумі 4000 грн., про що здійснено запис на договорі. Разом з тим, оскільки укладений договір не містив всіх істотних умов, а саме: специфікації, яка б чітко визначала індивідуальні характеристики виробу, позивач спочатку звернулася в офіс із заявою про розірвання договору, яку у неї відмовилися приймати, а в подальшому 20.02.2024 засобами поштового зв`язку на адресу відповідача скерувала заяву про відмову від надання послуг та розірвання Договору №00208 від 15.02.2024 та повернення сплаченого завдатку, однак жодної відповіді від відповідача не отримала, остання до виконання умов договору не приступила, грошові кошти не повернула. Відповідно п.3.2 Договору виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби у продовж 41-го робочого дня, якщо вироби мають нестандарту комплектацію (ламінація, прямі кути, шпроси, тонування, арочний вигін іт.п.)» - термін передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 70-ти робочих днів. Для позивача, яка є особою похилого віку з інвалідністю 1 грБ, живе разом з онуком [PERSON] , який також є особою з інвалідністю 1грБ, сплачена сума грошей є вагомою, а тому невиконання відповідачем умов договору та судячи з усього і відсутність наміру відповідача такі виконувати, призвели до душевних хвилювань позивача за втрачені кошти, погіршення стосунків з оточуючими та стану здоров`я, порушення сну, що завдало їй моральної шкоди, яку позивач оцінює в 50000 грн. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 08.04.2024 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач, у встановлений ухвалою суду від 08.04.2024 строк, правом на подання відзиву на позовну заяву, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, не скористався, відзиву на позовну заяву, жодних інших документів, суду не скерував. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 15.02.2024 між [PERSON] (замовником) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) укладено договір індивідуального замовлення №00208, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції; загальна площа виробу складає 4,292 кв.м (п.1.4), колір білий (п. 1.5), профіль WDS (п.1.7), загальна вартість виробів становить 27819 грн. (п.2.1), завдаток 4000 грн, борг «до передачі у власність» 23819 грн. Відповідно п. 3.1.1 Договору борг «до передачі у власність» повинен бути погашений замовником не пізніше 15днів з дня внесення завдатку. Відповідно п. 3.2 Договору після виконання п. 3.1. договору виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби упродовж 41-го робочого дня, якщо вироби мають нестандарту комплектацію (ламінація, прямі кути, шпроси, тонування, арочний вигін і т.п.)» - термін передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 70-ти робочих днів. 20.02.2024 позивач скерувала відповідачу заяву-скаргу від 16.02.2024, у якій просила розірвати Договір №00208 від 15.02.2024 (а.с. 16), а також повернути 4000 грн. Згідно зі ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст. 626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторонами в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Крім того, оскільки позивач є споживачем товару, який йому повинен був передати відповідач (виконавець за договором), шляхом виготовлення та встановлення металопластикових вікон, то на правовідносини позивачки із відповідачкою розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 17, 21, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням найманого працівника. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що укладений між нею та відповідачем договір не містив всіх істотних умов, а саме: специфікації, яка чітко мала б визначати індивідуальні характеристики виробу, а тому нею 20.02.2024 на адресу відповідача було направлено заяву-скаргу про розірвання Договору №00208 від 15.02.2024. Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно зі ст.5, 6 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють також суди. Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов`язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків. Такий документ повинен містити інформацію про:1) дату укладення договору; 2) найменування та місцезнаходження продавця (виконавця); 3) найменування продукції; 4) ціну; 5) строк виконання робіт (надання послуг);6) інші істотні умови договору;7) права та обов`язки сторін договору. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити, зокрема, назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються, дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання, дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції, гарантійні зобов`язання виробника (виконавця), правила та умови ефективного і безпечного використання продукції та найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач та будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Як вбачається з матеріалів справи укладений 15.02.2024 між сторонами договір індивідуального замовлення №00208, щодо виготовлення та передачі у власність позивачу ПВХ конструкції за адресою: [ADDRESS] , не містить всіх істотних умов договору, а саме: не містить інформації про найменування та місцезнаходження виконавця договору та не містить інформації про специфікацію замовлення, в якій має бути вказана кількість замовлених вікон, їх характеристики, розмір, вартість кожної одиниці та, зокрема, варіанти відкривання вікон, вид профільної системи, кількість камер та монтажна глибина, тип склопакету, підсилювачі, фурнітура, ламінація. Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Згідно з ст. 653 ЦПК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з ч. 2 ст. 867 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. Згідно з п. 4.2 Договору у разі невиконання замовником п. 3.1 або п. 3.1.1. вартість цього договору може бути змінена виконавцем на підставі зміни ціни виробів, пов`язаних з інфляцією або подорожчанням окремих комплектуючих виробу. Так само, у разі не сплати договір може бути розірваний. Як зазначалося вище 20.02.2024 позивач скерувала відповідачу заяву-скаргу від 16.02.2024 (а.с.16), у якій просила розірвати Договір №00208 від 15.02.2024, скориставшись своїм правом на розірвання договору, передбаченим ст.867 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», протягом чотирнадцяти днів з дати укладення договору, а саме на 5 день, ще до початку виготовлення ПВХ конструкції, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору №00208 від 15.02.2024, укладеного між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Крім цього, як вбачається зі змісту договору, на виконання вимог п. 2.2 такого, позивач сплатила відповідачу завдаток у розмірі 4000 грн. Згідно з п.4.2 Договору при внесенні замовником завдатку і подальшим невиконанням п.3.1 або п.3.1.1 Договору завдаток замовнику не повертається (ч.1 ст.571 ЦК України). Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Разом з тим, згідно з ч.3 ст.571 ЦК України у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Також, відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Враховуючи наведене, оскільки із заявою про припинення зобов`язання, шляхом розірвання договору індивідуальний номер замовлення №00208 від 15 лютого 2024 року позивач звернулася 20.02.2024, тобто до початку його виконання, суд приходить до висновку, що вимога позивача про повернення суми сплаченого завдатку по договору у розмірі 4000 грн. також підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до п.19 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Таким чином моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Саме такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц та у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №755/3509/18, які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Судом встановлено, що для позивача, яка є особою похилого віку з інвалідністю 1 грБ, живе разом з онуком [PERSON] , який також є особою з інвалідністю 1грБ, сплачена сума грошей в розмірі 4000 грн. є вагомою, а тому невиконання відповідачем умов договору призвели до душевних хвилювань позивача за втрачені кошти, погіршення стосунків з оточуючими та стану здоров`я, порушення сну, що завдало їй моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Саме такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2020 у справі №752/17832/14, які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Судом встановлено, що бездіяльність відповідача, призвела до порушення прав позивача, у зв`язку з чим остання змушена була звертатися до суду за захистом своїх прав, витрачати на це свій час, що завдало душевних переживань, спричинило емоційні переживання, порушило звичні умови життя, викликало хвилювання. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, їх тривалість, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. моральної шкоди, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Задовольняючи позовні вимоги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 1211 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial