Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

У червні 2023 року КП «Харківські теплові мережі» в особі свого представника звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «ХТМ» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 99\~232 грн 58 коп, яка утворилася за період з 01 грудня 2011 року по 23 лютого 2022 року, та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначає, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово- комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржників виникла заборгованість в сумі 99\~232 грн 58 коп, яка утворилася за період з 01 грудня 2011 року по 23 лютого 2022 року. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року, ухваленим у цивільній справі № 643/4761/23, позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання задоволено повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі в сумі\~8910\~грн 17\~коп,\~яка утворилася\~за період\~з 01\~грудня 2011\~року по\~30\~листопада 2016\~року. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 90\~322 грн 41 коп, яка утворилася за період з 01 грудня 2016 року по 23 лютого 2022 року та витрати по сплаті судового збору 671,00 грн з кожного. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] звернулися до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 28.02.2024 була задоволена, скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, справу призначено до розгляду. 14.03.2024 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Потеряєвої І. А. надійшов відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позову. У разі якщо суд дійде висновку про порушення права позивача з боку [PERSON] , просила застосувати позовну давність до вимог позивача з 01.12.2011 до 01.06.2020 та відмовити у позові в цій частині. У разі відмови в позову повністю або частково просила стягнути з позивача судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу у розмірі 38\~000 грн або пропорційно розміру задоволених вимог. Представник відповідача зазначає, що позов є необґрунтованим. Зазначає, що [PERSON] з 1981 року не проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , де проживали її батьки та сестра [PERSON] з чоловіком та двома дітьми. Фактично вона проживала з чоловіком та дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 13.09.2012 [PERSON] зареєструвала своє місце проживання у квартирі для того, щоб мати доступ до неї та доглядати за старими батьками, оскільки [PERSON] та її чоловік не допомогали їм та застосовували насильство. 01.12.2016 у квартирі зареєстровано місце проживання її дочки [PERSON] . В квартирі вона не проживала, у червні 2019 року переїхала до м. Вишгород Київської області, де проживала до 24.02.2022. З квітня 2019 р. у квартирі проживала тільки [PERSON] з чоловіком та двома дітьми, оскільки батьки виїхали до іншого житла. Представник відповідача зазначає, що [PERSON] не є власником квартири, особисто не користувалася квартирою, не отримувала послуг для власних потреб та не укладала договір з позивачем, тому не є споживачем та не несе відповідальність за оплату комунальних послуг. Також зазначила, що з урахуванням строків позовної давності стягненню підлягає заборгованість за період червень 2020 року 23 лютого 2022 року, що становить 36\~165,32 грн, в іншій частині вимоги задоволенню не підлягають. Вважає, що підстави для застосування приписів п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України застосуванню не підлягає, оскільки самого факту впровадження карантину для поновлення строку недостатньо. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Чумака Р. В. 15.03.2024 надійшов відзив на позовну заяву, в якій просить застосувати наслідки спливу позовної давності, відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] зазначає, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири є [PERSON] , тому належним відповідачем є саме він як єдиний власник квартири, тому у позові необхідно відмовити як пред`явленому до неналежного відповідача. Також представник відповідача зазначає, що позов подано з пропуском строків позовної давності, а тому позовні вимоги за період 01.12.2011-06.06.2020 не підлягають задоволенню внаслідок спливу строку позовної давності. Зауважив, що в квартирі відсутній лічильник на послуги теплопостачання, тому сума сплати за комунальні послуги формується на основі кількості зареєстровані у квартирі осіб. Своєю реєстрацією [PERSON] умисно спричинила додаткове навантаження, через що заборгованість за послуги з водопостачання зросла. Представник відповідача [PERSON] адвокат Потеряєва І. А. заявила клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яке було задоволено судом. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, направила суду через систему «Електронний суд» про застосування строків позовної давності до вимог позивача, справу просила розглянути за її відсутності. У заяві зазначила, що ніколи не проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з червня 2019 року не проживає в м. Харкові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Потеряєва І. А. у судовому засіданні зазначила, що відповідач [PERSON] не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки [PERSON] не проживала в квартирі, фактично вона проживала з чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Представник пояснила, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] проживали батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , їх дочка [PERSON] з чоловіком та двома дітьми. Момоти зверталися до поліції у зв`язку з поведінкою [PERSON] та її чоловіка. [PERSON] не допускала [PERSON] до квартири, де жила вона та батьки, а тому [PERSON] зареєструвала своє місце проживання у квартирі [ADDRESS] , щоб мати змогу безперешкодно приходити до батьків. [PERSON] та [PERSON] не потребували цього житла. Оплата комунальних послуг здійснюється за користування житлом, а відповідачі Арістови цим житлом не користувалися. Також представник відповідача просила застосувати до позовних вимог позовну давність. Представник відповідача [PERSON] адвокат Промський Є. С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки власником квартири є [PERSON] , який не залучений до справи як відповідач. Також представник позивача просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності при зверненні з позовом до суду. Відповідачем [PERSON] не доведено, що її не пускала до квартири [PERSON] . Лічильник на воду в квартирі відсутній. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила застосувати позовну давність до вимог позивача за період з 01.12.2011 до 01.06.2020 та відмовити у задоволенні позовних вимог, просила розглядати справу без її участі. В заяві зазначила, що за адресою місця реєстрації не проживала з квітня 2019 року через погані стосунки з дочкою [PERSON] та її чоловіком. З квітня 2019 року вона з чоловіком [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , до квітня 2022 року, коли разом з дочкою [PERSON] евакуювалися до Полтави, де зареєстровані як внутрішньо переміщені особи. Суд, вислухавши доводи представників відповідачів [PERSON] та [PERSON] , покази свідків, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, встановив такі обставини. Відповідно до\~довідки про\~зареєстрованих у\~житловому приміщенні\~осіб за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~зареєстровані відповідачі\~по справі, відповідач [PERSON] з 01.12.2016. Окрім відповідачів у зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] , який є власником зазначеної квартири, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 2 а.с. 26-27). Відповідачі є користувачами послуг теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] з 01.12.2016, облік нарахувань здійснюється за особовим рахунком № [NUMBER] . Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Так, положення ст.68, 162 Житлового Кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. У відповідності до ч.\~1 ст.\~2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року. Отже, з наведених вище норм права вбачається, що споживачами комунальних послуг, до яких в тому числі належать послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, є не лише власники майна, а й інші особи, які користуються нерухомим майном. Відповідачі у справі зареєстрували своє місце проживання у даній квартирі, а тому мають право користуватися квартирою та є споживачами комунальних послуг, в тому числі і тих, які надає позивач. З наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що заборгованість відповідачів за користування житлово-комунальними послугами за період 01 грудня 2011 року по 23 лютого 2022 року становить 99\~232 грн 58 коп. Згідно з наданої довідки від 18.04.2022 №1601-5001199291 [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] , тобто відповідач [PERSON] не проживає за адресою з 18.04.2022, тобто поза межами періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість. Як вбачається з наданої довідки від 18.04.2022 №1601-5001200891 [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] , тобто відповідач [PERSON] не проживає за адресою з 18.04.2022, тобто поза межами періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість. Відповідно до довідки від 26.04.2022 №7101-7500609760 відповідач [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] , тобто відповідач [PERSON] не проживає за адресою, за якою стягується заборгованість, з 26.04.2022, тобто поза межами періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.02.2024 квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності з [INFO] [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 27.03.2024 (т. 2 а.с. 85). Суд не бере до уваги надані відповідачем заяву [PERSON] (т.1 а.с.78), заяву [PERSON] (т.1 а.с.79-80), копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.09.2012 (т.1 а.с.81), лист начальника Московського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області) від 05.11.2014 (т.1 а.с. 82), копію ухвали суду від 04.12.2014 (т.1 а.с.83-84), як такі, що не містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). З повідомлення про присвоєння номеру [PERSON] вбачається, що їй присвоєно PESEL у м. Познань 24.03.2022 (т.1 а.с.109-110). Відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.113-114). Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] з 18.06.2019 по 30.12.2020, з 01.05.2021 по 22.07.2022 вона працювала юрисконсультом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маковецької О.А. (т. 1 а.с.115-118). Відповідно до договору оренди від 21.09.2019 та договору №1 про внесення змін до договору оренди квартири від 15.09.2020, договору оренди квартири від 22.09.2021 [PERSON] в строк з 22.09.2019 по 22.09.2022 орендувала квартиру в м. Вишгород (т.1 а.с.119-120, 121, 122-127). [PERSON] сплачувалася комунальні послуги в м. Вишгород, що підтверджується платіжними дорученнями (т.1 а.с.128-160). Свідок [PERSON] ,\~який є\~кумом відповідача\~ [PERSON] , у судовому засіданні показав, що з 2011 року [PERSON] жила в квартирі по вул. Бучми з чоловіком, тещою та тестем. Батьки [PERSON] проживали та були зареєстровані в іншій квартирі на [ADDRESS] , де проживала і [PERSON] до укладання шлюбу. [PERSON] проживала з батьками в квартирі по [ADDRESS] . Останні 8-9 років батьки [PERSON] проживали з нею в квартирі по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що [PERSON] є його подругою, вона проживала за адресою: [ADDRESS] з 2011 по 2022 роки. Там же проживали її свекр, чоловік та потім вона забрала своїх батьків. Дочка [PERSON] жила з ними, а потім поїхала до Києва працювати. [PERSON] не виїзжала з квартири на [ADDRESS] , ходила відвідувати батьків. Батьки [PERSON] не могли проживати в своїй квартири на вул. Широнінців. [PERSON] не проживала в квартири на [ADDRESS] . Приблизно 6-7 останніх років батьки [PERSON] жили з нею. Свідок [PERSON] , який є чоловіком відповідача [PERSON] та батьком відповідача [PERSON] , показав, що дружина та дочка проживали з ним з 1981 року за адресою: [ADDRESS] . У 2012 році дружина, у 2016 році - дочка зареєстрували своє місце проживання у батьків [PERSON] в квартири по [ADDRESS] , точну адресу не пам`ятає. У квартирі проживали: тесть, теща, сестра [PERSON] [PERSON] , її чоловік [PERSON] та двоє дітей подружжя [PERSON] . Щоб дружина могла заходити до квартири вона зареєструвала своє місце проживання у квартирі, де жили її батьки, оскільки її сестра [PERSON] не пускала її до квартири. У [PERSON] та її батьків [PERSON] були скандали з [PERSON] . Тамара та її чоловік підіймали руку на батьків, в зв`язку з чим були звернення до поліції. У 2019 році [PERSON] та [PERSON] переїхали до приватного будинку за адресою [ADDRESS] , де проживали до осені 2021 року. Свідок та дружина забрали батьків [PERSON] до себе в квартиру по [ADDRESS] після смерті батька свідка, де проживали до квітня 2022 року. Потім переїхали до м. Полтави. Свідок не ходив в квартиру по [ADDRESS] . Дружина розповідала йому про сварки з сестрою, разом з дружиною ходили до поліції, писали заяви, проте нікого не покарали. Батько [PERSON] не звертався до поліції, оскільки не хотів конфліктів з обома дочками. Дочка свідка [PERSON] у 2019 році восени поїхала працювати в Київ, не знялася з реєстрації, оскільки їй було ніколи. На питання суду свідок зазначив, що за адресою [ADDRESS] , де фактично проживали [PERSON] та [PERSON] комунальні послуги на них не нараховувалися. У відповідності до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] за умови не проживання у квартирі та не користування послугами, які надає КП «Харківські теплові мережі», зобов`язані були поінформувати про це позивача як виконавця комунальних послуг. Однак доказів, що вони виконали такий обов`язок суду не надано, а тому позивачем законно нараховувалися кошти за підігрів води в тому числі і на [PERSON] , і на [PERSON] . Покладення обов`язку по сплаті послуг з надання гарячої води на інших споживачів за адресою реєстрації місця проживання не відповідають приписам закону. При цьому суд не враховує аргумент представника відповідача, що їх непроживання за адресою реєстрації, за якою стягується заборгованість за теплопостачання, звільняє їх від обов`язку сплачувати за дані комунальні послуги, що безпосередньо спростовується положеннями п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Ця норма закону позбавляє права споживача на неоплату вартості комунальних послуг у вигляді постачання теплової енергії у разі їх невикористання за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні. Отже, оплата послуг з постачання теплової енергії покладається на всіх споживачів незалежно від фактичного користування житлом. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Що стосується\~аргумента представника\~відповідача [PERSON] \~про те,\~що належним\~відповідачем у\~цьому спорі\~є саме\~власник майна,\~суд вважає\~такий аргумент\~неспроможним,\~оскільки оплату\~комунальних послуг\~законодавець покладає\~не лише\~на власників,\~а й\~на інших\~осіб,\~які користуються\~нерухомим майном та отримують житлово-комунальної послуги для власних потреб. При цьому користувачі житлом не позбавлені права звернутися до власника майна (його правонаступників) з позовом про відшкодування його частки за оплату комунальних послуг у передбачених законом випадках (ст. 544 ЦК України). Разом з тим, представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] заявили клопотання про застосування положення ст. 257 ЦК України до позовних вимог (в тексті відзиву на позов), тобто в межах останніх трьох років. Також про застосування позовної давності заявили відповідачі [PERSON] та [PERSON] (в окремих заявах). У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною є 07 червня 2023 року, а період нарахування заборгованості становить з 01 грудня 2011 року по 23 лютого 2022 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~ Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою 07 червня 2023 року та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01 грудня 2011 року по 23 лютого 2022 року року, строк позовної давності щодо платежів за період з 01 грудня 2011 року по 11 березня 2017 року включно позивачем пропущено. Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, яка складатиме 89\~011,61 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в та стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги за опалення та гарячу воду в сумі 89\~011 грн 61 коп, яка утворилася за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача у загальній сумі 2407,55 грн, по 601,89 грн з кожного. Заявлені представником відповідача [PERSON] адвокатом Потеряєвою І. А. до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 38\~000 грн стягненню з позивача на користь відповідача не підлягають на підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК України. Так, ч. 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що спір виник внаслідок неповної сплати відповідачами заборгованості за надані послуги, а часткове задоволення позовних вимог зумовлено застосуванням до них позовної давності, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем покладаються на останнього.

Outcome: partial