Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

22.04.2024 адвокат Загородній Є.О., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся в суд із позовом, у якому просить визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №30976, вчинений 18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 57128,03 гривень, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] витрати на послуги правничої допомоги адвоката у розмірі 9000 грн та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у провадженні Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває на виконанні виконавче провадження [NUMBER], боржником у якому є [PERSON] (після одруження змінила прізвище на « [PERSON] »), а стягувачем - AT «Ідея Банк», по виконанню виконавчого напису №30976, виданого 18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Ознайомившись із копією вказаного виконавчого напису через автоматизовану систему виконавчого провадження, представник позивача вважає за необхідне визнати такий виконавчий напис приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне. Зазначає, що розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором перед AT «Ідея Банк» стягувачем не надано. Також вважає безпідставним зазначення у виконавчому написі про те, що стягнення заборгованості проводиться за період з 22.04.2020 по 04.11.2020, оскільки всі платежі за кредитним договором відбулися. Докази направлення [PERSON] вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором, а також отримання останньою такої вимоги, відсутні. Крім того, кредитний договір, на основі якого вчинено виконавчий напис нотаріально не посвідчений, що виключає можливість стягнення за ним коштів у порядку виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, заборгованість, по якій видано виконавчий напис, є спірною, а процедура посвідчення виконавчого напису порушеною, у зв`язку з чим просить позов задоволити. Ухвалою судді від 24.04.2024 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 09.05.2024 витребувано у Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію кредитного договору у рамках виконавчого провадження [NUMBER], на підставі якого було вчинено виконавчий напис за №30976, виданий 18.12.2020. Витребувано у Акціонерного товариства «Ідея Банк» копію кредитного договору №Z62.00304.004045755 від 22.06.2018, на підставі якого було вчинено виконавчий напис за №30976, виданий 18.12.2020. Від представника відповідача АТ «Ідея Банк» Лубоцької Н.І. 24.05.2024 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , з огляду на таке. 22.06.2018 між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z62.00304.004045755, згідно якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 63950 грн, а позичальник зобов`язалася одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Разом з тим, оскільки [PERSON] , як позичальник згідно кредитного договору власних зобов`язань не виконала станом на 04.11.2020 у неї утворилась заборгованість у розмірі 55228,03 грн, з яких: 24172,77 грн - строковий основний борг; 16810,2 грн - прострочений основний борг; 4070,71 грн - прострочені проценти; 217,29 грн - строкові проценти; 850,54 грн - строкова плата за обслуговування кредиту; 9106,52 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту. Зазначає, що 19.12.2023 AT «Ідея Банк» (клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» (фактор) уклали договір факторингу №19/12-2023, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв на умовах, визначених договором, право вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі кредитного договору. Таким чином, вважає, що по кредитному договору відбулась заміна кредитора з AT «Ідея Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а відтак, AT Ідея Банк» не є належним відповідачем у вказаній судовій справі. Зазначає, що AT «Ідея Банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. із заявою від 14.12.2020 про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором в сумі 55228,03 грн та витрат на його вчинення в сумі 1900 грн. На виконання вимог п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, AT «Ідея Банк» надало нотаріусу всі необхідні документи для вчинення 18.12.2020 виконавчого напису №30976. Таким чином, вважає, що AT «Ідея Банк» доведено, і відповідно спростовано доводи позивача щодо незаконності оскаржуваного виконавчого напису, оскільки зазначена у виконавчому написі сума заборгованості за кредитним договором є безспірною у тому числі виходячи із того, що після отримання вимоги позивач не висловила жодних заперечень з приводу заборгованості по кредитному договору зазначеної у вимозі, і яка є аналогічна тій, як вказана в оскаржуваному виконавчому написі. Окрім цього, відповідачем надано усі необхідні документи для вчинення виконавчого напису. Представник відповідача вважає помилковими твердження позивача, що станом на дату вчинення виконавчого напису п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів був нечинний, оскільки, як зазначає позивач, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Представник банку не погоджується з таким твердженням позивача, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі №826/20084/14, не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів. Разом з тим, враховуючи те, що постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 №480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» затверджено «Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України», згідно з пунктом 1 яких розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а саме пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, виключено. Таким чином, спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності Постановою №662, оскільки така втратила чинність в частині розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 28.04.2022, тобто з моменту набрання чинності вказаною вище постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 №480. Відтак, вважає, що виконавчий напис №30976, вчинений 18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., є законним та вчиненим з додержанням норм чинного законодавства. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які заявлено представником позивача, вважає, що в задоволенні таких слід відмовити в повному обсязі, оскільки матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних, допустимих доказів реальності, фактичності надання правової допомоги позивачу адвокатом, зокрема, позивачем та її представником не надано суду розрахунок із зазначенням часу витраченого на підготовку вказаних документів чи виконання послуги, яким підтверджується сума витрат на правову допомогу. 11.06.2024 представником позивача - адвокатом Загороднім Є.О. подано відповідь на відзив, в якій зазначив наступне. Позивач при подачі позову визначила відповідачем АТ «Ідея Банк». Відповідач у відзиві зазначає, що АТ «Ідея Банк» не є належним відповідачем у справі, оскільки між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» було укладено договір факторингу №19/12-2023, згідно якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» прийняв на умовах, визначених договором, право вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі кредитного договору. В той же час, про укладення договору факторингу [PERSON] не повідомлялася. Так, з копії виконавчого напису №30976, вчиненого 18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вбачається що він вчинений з метою стягнення коштів з позивача на користь АТ «Ідея Банк». Стягувачем у рамках виконавчого провадження також є АТ «Ідея Банк», що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2021, а також усіма іншими постановами, зокрема, останньою винесеною виконавцем постановою від 12.03.2024 про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій. Таким чином, стягувач в рамках виконавчого провадження не змінювався, кошти стягуються з боржника на користь АТ «Ідея Банк». Ухвалою суду від 11.06.2024 задоволено клопотання представника позивача, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 21.06.2024 представником відповідача АТ «Ідея Банк» Лубоцькою Н.І. подано письмові пояснення, в яких зазначила наступне. Договором факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023 не визначено обов`язку звернення AT «Ідея Банк» з вимогою про заміну сторони у виконавчому провадженні при вибутті сторони зі спірних правовідносин. Додатково звертає увагу суду, що AT «Ідея Банк» було надано всі докази, що підтверджують перехід права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а тому заміна сторони у виконавчому провадженні жодним чином не впливає на факт переуступлення кредитного договору за договором факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Загородній Є.О. не з`явилися, представник позивача просить розглядати справу без їх участі. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» у судове засідання не з`явилася, у поданому відзиві просить розглядати справу у її відсутності. Треті особи у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань від таких не надходило. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 22.06.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z62.00304.004045755, згідно якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 63950 грн, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. 18.12.2020 виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованим в реєстрі за №30976, запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №Z62.00304.004045755 від 22.06.2018, за період з 22.04.2020 по 04.11.2020, у розмірі 57128,03 грн. Постановою державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Єложенко В.В. від 21.01.2021 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., зареєстрованого в реєстрі за №30976 від 18.12.2020, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» коштів. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.06.2022, [PERSON] після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». Звертаючись до суду з позовом [PERSON] свої доводи зводила до того, що зазначений виконавчий напис вчинений з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», також приватним нотаріусом при вчиненні таких не перевірено безспірність заборгованості, не перевірено доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором, тому наявні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172». У постанові від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09.02.2022 у справі №547/210/20 (провадження №61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). Як встановлено з матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, [PERSON] визначила відповідачем Акціонерне товариство «Ідея Банк». У подальшому, після відкриття провадження у справі представник відповідача Акціонерне товариство «Ідея Банк» подала до суду відзив на позовну заяву в якому повідомила, що у кредитному договорі №Z62.00304.004045755 від 22.06.2018 відбулася заміна кредитора з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ». Так, відповідно до долучених представником відповідача до відзиву на позовну заяву документів, 19.12.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» (Фактор) укладено договір факторингу №19/12-2023, у відповідності до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.2.2. вказаного договору факторингу, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників (додаток №2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (додаток №1), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №3) клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Як вбачається з витягу з додатку №1 до договору факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023 реєстру боржників №3, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z62.00304.004045755 від 22.06.2018 в розмірі 104552,16 грн. Частинами першою, третьою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. При цьому, у статті 517 Цивільного кодексу України не визначений виключний перелік документів, які засвідчують права, що передаються, а тому залежно від особливостей конкретних правовідносин таким документом може бути і сам договір, який підтверджує факт виникнення та існування зобов`язальних відносин. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 20.11.2013 (справа № 6-122 цс 13), виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 378 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Такий правовий висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №346/1305/19, провадження № 14-181 цс 20. Так, суд виходить з того, що представником відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк» долучено до матеріалів справи повний текст договору факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» набув статусу кредитора по відношенню, зокрема, до позивача [PERSON] . Разом з цим, у поданій відповіді на відзив представник позивача - адвокат Загородній Є.О. повідомив, що вважає належним відповідачем саме Акціонерне товариство «Ідея Банк», та ставить під сумнів укладення договору факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023. Щодо таких доводів представника позивача, суд звертає увагу, що у статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Поряд з цим, будь яких обставин, за яких правомірність правочину про відступлення права вимоги, на підставі якого відбувся перехід права вимоги від Акціонерного товариства «Ідея Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», судом не встановлено. В свою чергу, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 14.08.2019 у справі №519/77/18 (провадження № 61-10311св19) та від 15.04.2020 у справі №474/106/18 (провадження № 61-13847св19). Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Зазначене узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №200/3452/17. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц та від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц). Таким чином, враховуючи те, що право вимоги за кредитним договором №Z62.00304.004045755 від 22.06.2018 перейшли від Акціонерного товариства «Ідея Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» згідно договору факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023, а [PERSON] відповідачем за позовом зазначила Акціонерне товариство «Ідея Банк», суд приходить висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити. При цьому, суд роз`яснює позивачу, що остання вправі звернутися до суду з відповідними вимогами, визначивши належний суб`єктний склад спору, тобто до належного відповідача. З врахуванням зазначеного та з метою уникнення будь якої преюдиції у майбутньому, суд не надає оцінки спірним правовідносинам по суті. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed