Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.01.2013р. між нею, позивачкою, та відповідачем укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 15.06.2021р. В шлюбі народилися дві доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що впродовж певного часу до розірвання шлюбу, а також впродовж усього часу після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, до початку повномасштабної війни росії проти України він виїхав на роботу за кордон, у Республіку Польща, та жодного разу так і не повертався. Після розірвання шлюбу відповідач періодично пересилав на користь її, позивачки, грошові кошти в середньому розмірі приблизно 1000 польських злотих, одлна з вересня 2023 року перестав це робити. Зважаючи на складну фінансову ситуацію у державі, підняття цін на продукти, одяг, взуття, комунальні послуги та інші товари, роботи, послуги, їй, позивачці, стало складно самостійно утримувати їхніх спільних із відповідачем дітей а, тому, виникла необхідність у стягненні з відповідача аліментів з метою забезпечення належного і гармонійного розвитку дітей. За наявною у неї, позивачки, інформацією, відповідач працює у польській компанії Rinnen Poland sp. Z о.0. та, за його ж словами, отримує заробітну плату у розмірі 3000,00 Євро. Вважає, що стягнення аліментів у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень на місяць на одну дитину, є обґрунтованим, необхідним для належного забезпечення фізичного і духовного розвитку дітей та не є обтяжливим для відповідача з огляду на його фінансовий/матеріальний стан. Ці кошти необхідні для оплати дітям дитячого садочка, школи, різноманітних гуртків, придбання їм продуктів харчування, одягу, книжок, шкільних канцелярських товарів, іграшок, оплати їхнього лікування, транспортних витрат, відпочинку тощо. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.03.2024р. прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до\~судового розгляду по суті з повідомлення сторін. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.04.2024р. здійснено перехід до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд позовні вимоги задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), а у випадку наполягання сторони позивача на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, то визначити таку суму аліментів у розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину. Зазначає, що позовна заява не містить жодного доказу як на підтвердження можливості відповідача сплачувати 40 000 гривень на обох дітей, так і обґрунтування того, з яких міркувань виходив представник позивачки, визначаючи таку суму аліментів. У позовній заяві, окрім голослівного зазначення, що відповідач ніби-то отримує заробітну плату у розмірі 3000 євро, не має жодного доказу на підтвердження такого факту. Відповідач дійсно перебуває у Республіці Польща, однак має тимчасові заробітки і у нього не має постійного місця роботи. Твердження сторони позивача про заробітну плату у 3000 євро є надуманими представником позивача. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.05.2024р. закрито підготовче\~провадження та\~призначено до\~судового розгляду\~по суті\~цивільну справу. В судовому засіданні позивачка та її представник надали аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, однак в процесі розгляду справи уточнили позовні вимоги та просять стягнути з відповідача тверду суму в розмірі 3196 (три тисячі сто дев"яносто шість) гривень, на кожну дитину окремо. В судовому засіданні представник відповідача просить врахувати письмові пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву та ухвалити рішення про стягнення аліментів в розмірі 3196 (три тисячі сто дев"яносто шість) гривень, на кожну дитину окремо. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Таку ж заяву про розгляд справи у відсутності відповідача подано і представником відповідача. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~розгляд справи\~проведено судом\~за відсутності\~осіб,\~які беруть\~участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього Кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи міститься рішення Франківського районного суду м. Львова від 15.06.2021р. у цивільній справі №465/330/21, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 15.01.2013р. Зокрема, даним рішенням встановлено, що в шлюбі у сторін народилися дві доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Ч.4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі зазначених вимог законодавства не потребують додаткового доказування факт наявності малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] в позивачки та відповідача, шлюб між якими розірвано. За твердженням позивачки доньки проживають з нею та перебувають на її утриманні, в той час як відповідач час від часу, а не постійно переказує грошові кошти. Сторонами в судовому засіданні визнається той факт, що відповідач станом на час розгляду цивільної справи перебуває у Республіці Польща. Позивачкою до позовної заяви не долучено жодних доказів, які свідчать про те, що відповідач в змозі сплачувати 40 000 (сорок тисяч) гривень на утримання двох дітей. В процесі розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягувати з відповідача аліменти на утримання двох доньок в твердій грошовій сумі в розмірі 3196 (три тисячі сто дев"яносто шість) гривень, на кожну дитину окремо. В свою чергу, відповідач погодився з уточненими позовними вимогами. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частина 3, зазначеної норми закону, вказує на те, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до\~ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини"\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно з ч. 1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1\~ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. \~Стягнення аліментів\~на утримання\~дитини є\~одним із\~способів захисту\~інтересів дитини,\~забезпечення одержання\~нею коштів,\~необхідних для\~її життєдіяльності.\~За даних\~обставин,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача аліменти\~на утримання\~дітей у\~судовому порядку. Приписами\~ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні величини аліментного платежу, суд враховує величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення\~ст. 180 СК України\~про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. У відповідності до ч.1\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81\~ЦПК\~України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного\~суду\~України №\~14\~від\~18\~грудня\~2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~може бути\~визначено тільки\~у світлі\~конкретних обставин\~справи (рішення\~ЄСПЛ від\~18\~липня 2006\~року №\~63566/00\~«Проніна проти\~України (Pronina\~v.\~Ukraine)»,\~§ 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved