Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, яку уточнив та в обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що позивач з 07.03.2015 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29 листопада 2018 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони примирилися і 14.02.2019 року знов зареєстрували шлюб. Під час перебування у шлюбі, а саме 08 квітня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу сторони набули у власність нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,7 кв.м. Згідно договору купівлі-продажу власницею вказаного нерухомого майна є позивач. Вказує, що після укладеного повторно шлюбу сторони разом проживали нетривалий час та фактично з 2020 року не ведуть спільного господарства, разом не проживають, у них не має спільного бюджету. Просить суд, визнати нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,7 кв.м спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] з рівними частками по1/2 частині кожному. Припинити за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної (часткової) власності на вказане нежитлове приміщення та у вказаному нежитловому приміщенні виділити в натурі та визнати: - за [PERSON] право власності на приміщення 1-1 загальною площею 21,1 кв.м та приміщення 1-2 загальною площею 1,5 кв.м., всього загальною площею 22,6 кв.м в нежитловому приміщенні розташованому за адресою [ADDRESS] ; - за [PERSON] право власності право власності на приміщення 2-1 загальною площею 15,6 кв.м, приміщення 2-2 загальною площею 3,7 кв.м, приміщення 2-3 загальною площею 0,8 кв.м, всього загальною площею 20,1 кв.м в нежитловому приміщенні розташованому за адресою [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки в розмірі 23918,62 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року позовна заява прийнята судом до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 28 том 1). Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2022 року прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя (а.с. 62 том 1). 16.01.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] вказував на те, що під час перебування з позивачем у шлюбі (вдруге), ними 08 квітня 2019 року придбано нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , яку вони використовували під бізнес. Так, частина зазначеного нежитлового приміщення, а саме: приміщення 1-1 загальною площею 21,1 кв.м та приміщення 1-2 загальною площею 1,5 кв.м., всього загальною площею 22,6 кв.м , використовувалася під туристичне агентство «Prestige Tour», у якому працювала позивач. Інша частина зазначеного нежитлового приміщення, а саме: приміщення 2-1 загальною площею 15,6 кв.м, приміщення 2-2 загальною площею 3,7 кв.м, приміщення 2-3 загальною площею 0,8 кв.м, всього загальною площею 20,1 кв.м., використовувалася і використовується ним під продовольчий заклад «Чай&Coffee» Вказує, що позивач у 2022 році припинила свою підприємницьку діяльність і ведення бізнесу у вищезазначеному житловому приміщенні та виїхала за кордон, де і перебуває до теперішнього часу. В той час як він продовжує свою підприємницьку діяльність та використовує вказану частину нежитлового приміщення як кав`ярню. Зазначає, що позивач у своєму позові не надала жодних пояснень чому саме їй має виділитися і належати саме та частина нежитлового приміщення, яку він використовує під свій бізнес. Позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти визнання спірної нежитлової будівлі спільним майном подружжя Оніщенків, з рівними частками по 1/2 частині кожного. Однак, щодо визнання права власності за кожним з подружжя просив суд визнати за ним право власності на приміщення 2-1 загальною площею 15,6 кв.м, приміщення 2-2 загальною площею 3,7 кв.м, приміщення 2-3 загальною площею 0,8 кв.м, всього загальною площею 20,1 кв.м в нежитловому приміщенні розташованому за адресою [ADDRESS] , враховуючи , що він використовує зазначене приміщення у своїй професійній діяльності в теперішній час. За позивачем просив визнати право власності на приміщення 1-1 загальною площею 21,1 кв.м та приміщення 1-2 загальною площею 1,5 кв.м., всього загальною площею 22,6 кв.м в зазначеному нежитловому приміщенні. Стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки в розмірі 23918,62 грн. (а.с. 66-73 том 1). Аналогічне зазначав у свої додаткових поясненнях по справі 28.02.2024 та від 19.04.2024 (а.с. 109-111, 153-155 том 2). Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 241 том 1). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, надавши пояснення аналогічні зазначеним у відзиві на позовну заяву від 16.01.2023 (а.с. 66-73 том 1) та у додаткових поясненнях по справі від 28.02.2024 та від 19.04.2024 (а.с. 109-111, 153-155 том 2). Вислухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що сторони з 07 березня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 170 том 2), який 29 листопада 2018 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розірваний (а.с. 9-10 том 1). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12 том 1). 14 лютого 2019 року сторони повторно уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8 том 1). Однак, як зазначала в позові позивач, з 2020 року вони спільно з відповідачем не проживають та на початку війни вона з дітьми (спільним сином з відповідачем та донькою, батьком якої відповідач не є) виїхала за кордон, де і перебуває по теперішній час, що не оспорювалося відповідачем. Під час перебування у шлюбі, а саме 08 квітня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчуром С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 561 (а.с. 14-15), позивач набула у власність нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,7 кв.м., що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №162626539 від 08.04.2019 (а.с. 16). Згідно із ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~\~ Конструкція норми\~ст. 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільного права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у цивільній справі № 308/11958/14-ц). За\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. За\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка, може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітній син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, який використовував їх у професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним Кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що \~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, як це встановлює ст. 65 СК України. Як зазначила в позові позивач, спірне нежитлове приміщення придбане сторонами для ведення сімейного бізнесу та кожен з них, будучи підприємцем, вів свій бізнес. Так, вона використовувала частину спінорної нежитлової будівлі під туристичне агентство «Prestige Tour», а відповідач іншу частину під продовольчий заклад «Чай&Coffee». Однак, після того як вони фактично припили шлюбні відносини між нею та відповідачем виник спір щодо порядку користування та володіння вказаним нежитловим приміщенням, угоди про спосіб виділу майна в натурі з відповідачем не досягнуто, про що не заперечував відповідач в судовому засіданні. Згідно висновку експерта №35/22 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 09.12.2022, складеного судовим експертом [PERSON] , ринкова вартість нежитлового приміщення , розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на час проведення експертизи складає 817060,00 грн. Встановлено, що існує технічна можливість розділу в частках 1/2 та 1/2 зазначеного нежитлового приміщення з дотриманням вимог нормативних актів у галузі будівництва з незначним відступом від ідеальних часток. Варіант № 1 розподілу в частках 1/2 та 1/2 за існуючим плануванням нежитлового приміщення: виділяється в користування 1-го співвласника 1/2 частки: приміщення 1-1 загальною площею 21,1 кв.м та приміщення 1-2 загальною площею 1,5 кв.м., всього загальною площею 22,6 кв.м, вартістю 432448,62 грн.; виділяється в користування 2-го співвласника 1/2 частки: на приміщення 2-1 загальною площею 15,6 кв.м, приміщення 2-2 загальною площею 3,7 кв.м, приміщення 2-3 загальною площею 0,8 кв.м, всього загальною площею 20,1 кв.м, вартістю 384 611,38 грн. (а.с. 44-58 том 1). Відповідач з висновком експерта щодо вартості спірного майна та способом його поділу погоджується, однак не погоджується з вимогами позивача щодо визнання за нею права власності на приміщення 2-1 загальною площею 15,6 кв.м, приміщення 2-2 загальною площею 3,7 кв.м, приміщення 2-3 загальною площею 0,8 кв.м, всього загальною площею 20,1 кв.м в спірному нежитловому приміщенні, яке він використовував та використовує в теперішній час у своїй діяльності як кав`ярню, в той час як відповідач припинила свою підприємницьку діяльність та виїхала за кордон, про що зазначав у відзиві на позовну заяву та підтвердив у судовому засіданні. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи відповідач [PERSON] в теперішній час є фізичною особою підприємцем, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] від 22.01.2008 (а.с. 111 зворот том 2) та здійснює свою підприємницьку діяльність, в тому числі і а таким видом економічної діяльності як торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.10.2022 (а.с. 112 том 2). В той же час, позивач [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність у 2022 році та виїхала за кордон, де проживає до теперішнього часу, що не оспорено відповідачем. Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна. Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 553/1271/18 (провадження № 61-15186св19). У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Таким чиним, враховуючи вищевикладене суд вважає, що нежитлове приміщення розташованне за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , яка підлягає поділу між ними. Суд вважає доведеним ту обставину, що відповідач [PERSON] використовує в своїй підприємницькій діяльності приміщення 2-1 загальною площею 15,6 кв.м, приміщення 2-2 загальною площею 3,7 кв.м, приміщення 2-3 загальною площею 0,8 кв.м З таких обставин суд вважає, що законним та справедливим є поділ майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на приміщення 1-1 загальною площею 21,1 кв.м та приміщення 1-2 загальною площею 1,5 кв.м., всього загальною площею 22,6 кв.м в зазначеному нежитловому приміщенні, що складає 1/2 частину нежитлового приміщення вартістю 432\~448,62 грн., а за [PERSON] права власності на приміщення 2-1 загальною площею 15,6 кв.м, приміщення 2-2 загальною площею 3,7 кв.м, приміщення 2-3 загальною площею 0,8 кв.м, всього загальною площею 20,1 кв.м в зазначеному нежитловому приміщенні, що складає 1/2 частину нежитлового приміщення вартістю 384 611,38 грн. Також, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню грошова компенсація за відступ від ідеальної 1/2 частки нерухомого майна в розмірі 23918, 62 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з розглядом справи, понесені останнім та документально підтверджені, а саме: витрати по оплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. (а.с.1 том 1) та витрати на проведення експертизи в розмірі 8000 ,00 грн. (а.с. 43 том 1).

Outcome: partial