Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

Керівник Коломийської окружної прокуратури (місцезнаходження: бул. Лесі Українки, 47, м. Коломия, Івано-Франківська область) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (місцезнаходження: вул. Сахарова 34, м. Івано-Франківськ) до Городенківської міської ради (місцезнаходження: вул. Т. Шевченка, 77, м. Городенка, Коломийський район, Івано-Франківська область), [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , та просить: визнати незаконним та скасувати рішення шостої сесії 5-го скликання Луківської сільської ради Городенківського району від 29 грудня 2007 року «Про безоплатну передачу земельної ділянки у власність [PERSON] »; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 873453, виданий [PERSON] 02.07.2007 для ведення особистого селянського господарства, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01073020010; повернути [PERSON] ідентифікаційний код [NUMBER] на користь територіальної громади Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 0.3818 га (кадастровий номер 2621682003:02:001:0002) в межах села Луки Коломийського району Івано-Франківської області, призначену для ведення особистого селянського господарства; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 6 810 грн. (отримувач: Івано-Франківська обласна прокуратура, ЄДРПОУ 03530483; рахунок (ІВАN) UA 668201720343120001000003914 в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172).В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що як встановлено Коломийською окружною прокуратурою, Луківською сількою радою Городенківського району Івано-Франківської області допущено факт незаконної передачі у власність земельної ділянки водного фонду (прибережної смуги). В ході реалізації контрольних функцій Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області, в межах компетенції, згідно наказу Головного управління від 28.09.2020 №459-ДК шляхом розгляду документації із землеустрою, проведено перевірку дотримання вимог чинного земельного законодавства під час передачі у приватну власність [PERSON] в с. Монастирок, на території Луківської сільської ради Городенківського району, земельних ділянок. Встановлено, що на підставі рішення шостої сесії 5-го скликання Луківської сільської ради Городенківського району від 29 травня 2007 року «Про безоплатну передачу земельної ділянки у власність [PERSON] » передано безоплатно у власність земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та площею 0.3818 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Пунктом 2 цього рішення сесії Луківської сільської ради Городенківського району вирішено видати [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки. Згідно інформації з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 0.3818 га сформована згідно статті 79-1 Земельного кодексу України (кадастровий номер 2621682003:02:001:0002), відомості про земельну ділянку внесені в Державний земельний кадастр. Дата державної реєстрації земельної ділянки - 02.07.2007. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.3818 га кадастровий номер 2621682003:02:001:0002) виданий для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення 6 сесії 5 демократичного скликання Луківської сільської ради Городенківського району від 29.05.2007 (серія ЯД №873453 від 02.07.2007, зареєстрований за №01073020010). Однак, в ситуаційній схемі викопіювання з проекту роздержавлення і приватизації земель селянської спілки «Задністрянська» Городенківського району зображено розташування річки Дністер з північно-західної сторони села Монастирок. На плані меж земельної ділянки площею 0.3818 га, яка передбачалась для площею 0.3818 га, яка передбачалась для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства в селі Монастирок Луківської сільської ради Городенківського району зображено берег річки Дністер та нанесено межу на розмір прибережної захисної смуги 100 м. Зокрема, на плані зазначено, що частина площі земельної ділянки 0.3624 га загальної площі 0.3818 га, яка перебувала у користуванні [PERSON] для ведення особистого селянського господарства знаходиться в прибережній захисній смузі річки Дністер. Таким чином, Луківською сільською радою всупереч вимогам вищенаведених нормативних актів, у приватну власність [PERSON] надано земельну ділянку, яка належить до прибережної захисної смуги. Згідно з вимог ст..62 Закону України «Про землоустрій» документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам. У відповідності до ч.5 ст.35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється. З викладених норм слідує, що однією з умов прийняття органами виконавчої влади рішення про надання в оренду (власність) земельної ділянки з позитивним висновком державної експертизи. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 22.05.2013 у справі №6-11цс13. Однак, технічна документація із землеустрою про передачу у власність [PERSON] оспорюваної земельної ділянки площею 0.3818 га для ведення особистого селянського господарства обов`язкову державну експертизу, у відповідності до Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації із землеустрою» не проходила. Таким чином, [PERSON] незаконно передано у приватну власність земельну ділянку водного фонду (частину прибережної захисної смуги), яка не може бути передана у приватну власність. Територіальна громада с.Лука як власник спірної земельної ділянки, делегувала Луківській сільській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто, воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та в інтересах територіальної громади. Отже, реалізація Луківською сільською радою права власності, зокрема розпорядження спірною земельною ділянкою, в порушення вимог чинного законодавства, не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади. Згідно положень ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, рішення 6 сесії 5 демократичного скликання Луківської сільської ради Городенківського району від 29.05.2007 є незаконним та підлягає скасуванню. За статтею 152 Земельного кодексу України, недійсними підлягають визнанню як рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, на підставі яких видано відповідні державні акти, та і самі такі акти на право власності на земельні ділянки. Вказане відповідає висновкам Верховного Суду України, сформульованим у постанові від 19 червня 2013 року у справі №6-57цс13. На підставі незаконного рішення 6 сесії 5 демократичного скликання Луківської сільської ради Городенківського району від 29.05.2007 [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.3818 га кадастровий номер 2621682003:02:001:0002 серія ЯД №873453 від 02.07.2007, а тому вказаний державний акт необхідно визнати недійсним. Надання у приватну власність земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства без врахування імперативної заборони щодо використання земель водного фонду з цією метою та відсутності передбачених законом підстав для перебування у приватній власності земель вказаної категорії суперечить вимогам законодавства, зокрема ст.ст. 20, 21, 60, 61 Земельного кодексу України, ст.ст. 88, 89 Водного кодексу України, призвело до набуття спірної земельної ділянки з комунальної власності всупереч встановленому законом порядку. Враховуючи те, спірна земельна ділянка входить у прибережну захисну смугу та в порядку вимог ст.ст. 58, 59 Земельного кодексу України та ст.4 Водного кодексу України відносяться до земель водного фонду, тому не могла і не може перебувати у приватній власності [PERSON] . Зазначено, що позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Підставою для звернення до суду із позовом є виявлений прокуратурою факт незаконних дій посадовими особами Луківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що виразилось у незаконній передачі земельної ділянки водного фонду у приватну власність. На момент передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, кадастровий номер 2621682003:02:001:0002, власником земель водного фонду (прибережної захисної суми) була територіальна громада Луківської сільської ради Городенківського району. Всупереч даних нормативних положень, а також положень чинного водного та земельного законодавства Луківська сільська рада незаконно передала у приватну власність земельну ділянку водного фонду, чим порушила права та інтереси територіальної громади, яку представляла. Городенківська міська рада Коломийського району Івано-Франківської області не може бути органом, який уповноважений представляти інтереси держави у даному випадку і, враховуючи факт правонаступництва прав та обов`язків Луківської сільської ради, Городенківська міська рада визнана прокурором як відповідач. В даному випадку, органом до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави є Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. В даному випадку, згідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 28.09.2020 №459 - ДК працівниками управління здійснено державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою. За результатами перевірки складено акт №459/0/92-19-ДК/352/АП/09/01/-20 від 29.09.2020 в якому вказано, що рішення шостої сесії 5-го скликання Луківської сільської ради Городенківського району від 29.12.2007 «Про безплатну передачу земельної ділянки у власність [PERSON] » площею 0,3818 га, кадастровий номер 2621682003:02:001:0002 прийняте з порушенням вимог ст.12, 20, 21, 58, 59, 60, 61, 83, 122 Земельного кодексу України та ст.4 Водного кодексу України, оскільки частина площі земельної ділянки (0,3213) із загальної площі 0,3818 га знаходиться в прибережно-захисній смузі р. Дністер. Таким чином, Головному управлінню Держгеокадастру в Івано-Франківській області скеровано повідомлення про стверджувальні порушення інтересів держави та необхідністю вжиття заходів до їх відновлення. Таким чином, прокурор дотримався порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області заходів щодо усунення виявлених порушень інтересів держави не вжило, зокрема з позовом до суду не звернулось і листом №10-9-9.41-5076/0/2-21 від 28.09.2021 повідомило Коломийську окружну прокуратуру про те, що в кошторисі і відповідно на рахунку управління відсутні кошти для сплати судового збору, що створює об`єктивну перешкоду у зверненні до суду з позовною заявою до [PERSON] . Порушення інтересів держави у даному випадку полягають у тому, що внаслідок незаконної передачі земельної ділянки водного фонду у приватну власність порушуються інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів, оскільки унеможливлюється реалізація державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних ресурсів з урахуванням економічних та інших інтересів суспільства. Подання Коломийською окружною прокуратурою позовної заяви обумовлено необхідністю та захисту порушених інтересів держави, які полягали у неухильному дотриманні законодавства України при використанні земель комунальної власності та особливо цінних земель водного фонду. Таким чином, Коломийською окружною прокуратурою встановлено достатні підстави для представництва в суді інтересів держави, оскільки на даний час у приватній власності залишається земельна ділянка водного фонду, що в свою чергу суперечить інтересам держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів. 22 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі. 28.10.2021 в.о начальника Головного управління Держгеокадастру О. Шастко подано пояснення до позовної заяви керівника Коломийської окружної прокуратури, в яких представник зазначив, що Головне управління підтримує позов керівника Коломийської окружної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру та просить проводити розгляд даної справи без участі уповноваженого представника Головного управління. Відсутність у Головного управління коштів, необхідних для сплати судового збору створює об`єктивну перешкоду у зверненні до суду з позовною вимогою щодо усунення порушень вимог земельного законодавства. 10.12.2021 представник відповідача Городенківської міської ради Івано-Франківської області подав заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Ухвалою суду від 09.11.2022 клопотання представника позивача задоволено. Витребувано з Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківської області належним чином засвідчену копію державного акту на право власності на землю серії ЯЕ №848177, який видано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок від 07.07.2007 за № 1179 для ведення особистого селянського господарства площею 0.3818 га, зареєстрованого в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Луківської сільської ради від 12.06.2008 за № 010830200040. Ухвалою суду від 22 грудня 2022 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача: [PERSON] , жителя [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01 червня 2023 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. 26.07.2023 відповідач [PERSON] подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні позову відмовити. 30.10.2023 на електронну пошту суду з електронної пошти: [PERSON] [INFO] надійшло клопотання, в якому зазначено, що в ході розгляду цивільної справи ухвалою суду, за клопотанням Коломийської окружної прокуратури до участі в справі, в якості співвідповідача у справі залучено [PERSON] . У зв`язку з залученням його - [PERSON] в якості співвідповідача у справі №342/1180/21 просить розпочати розгляд вказаної справи спочатку та прийняти відповідне рішення про повернення розгляду справи до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 31.10.2023 клопотання, підписантом якого зазначено [PERSON] , яке надійшло 30.10.2023 на електронну пошту суду з електронної пошти: [PERSON] [INFO] - повернуто без розгляду. Розгляд справи відкладено для належного повідомлення [PERSON] про розгляд справи. 21.11.2023 на адресу суду поштовим зв`язком від співвідповідача [PERSON] надійшло клопотання, в якому останній просив у зв`язку із залученням його, в якості співвідповідача у справі №342/1180/21 розпочати розгляд вказаної справи спочатку та прийняте відповідне рішення про повернення розгляду справи до підготовчого судового засідання. Клопотань про розгляд данного клопотання без участі відповідача, відповідач [PERSON] не заявляв. Ухвалою суду від 18.12.2023 визнано обов`язковою явку та участь відповідача [PERSON] в судовому засіданні по цивільній справі за позовом керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до Городенківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та повернення земельної ділянки, яке відбудеться в приміщенні Городенківського районного суду за адресою: Івано-Франківська область, м. Городенка, вул. Героїв Євромайдану,7 о 11 год. 00 хв. на 09 січня 2024 року, для дачі пояснень по справі, що стосується заявленого клопотання. Судове засідання відкладено до 11 год. 00 хв. на 09 січня 2024 року. 10.01.2024 на адресу суду поштовим зв`язком від співвідповідача [PERSON] надійшло клопотання, в якому останній просив відкласти судове засідання, призначене на 09.01.2024, у зв`язку з перебуванням за кордоном. Просив наступне судове засідання, враховуючи необхідність повернення в Україну, призначити не раніше 31.01.2024. 06.02.2024 на електронну пошту суду з електронної пошти: Прокуратура Городенківського району [INFO] надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке призначене на 13:00 год. 06.01.2024, у зв`язку із зайнятістю в іншій справі. Підписантом зазначеного клопотання вказано - Прокурор Городенківського відділу Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області О.Сорочихін. Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року клопотання, підписантом якого зазначено Прокурор Городенківського відділу Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області О.Сорочихін, яке надійшло 06.02.2024 на електронну пошту суду з електронної пошти: Прокуратура Городенківського району [INFO] повернуто без розгляду. 13.03.2024 відповідач [PERSON] подав клопотання, у якому зазначив, що подане раніше клопотання про розгляд справи спочатку та повернення розгляду справи до підготовчого судового засідання відкликає та просить його не задовольняти. Дане питання просить вирішити у судовому засідання без його участі, а подальший розгляд справи відкласти та надати йому час для надання письмових пояснень по суті справи. Ухвалою суду від 14 березня 2024 року клопотання [PERSON] про розгляд справи спочатку та повернення розгляду справи до підготовчого судового засідання залишено без розгляду. Розгляд справи відкладено. 01.04.2024 представником позивача - прокурором О.В. Сорочихіним до суду подано клопотання, підписане керівником окружної прокуратури І.Мартинюк, згідно якого представник просив прийняти рішення про повернення справи №909/284/17 до підготовчого судового засідання. 22.04.2024 відповідач [PERSON] подав до суду письмові пояснення по суті справи, в яких зазначив, що заперечує проти позову та просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також, просив судовий розгляд справи проводити за відсутності відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 17 червня 2024 року в задоволенні клопотання про повернення справи до підготовчого судового засідання, яке подане керівником окружної прокуратури І.Мартинюк відмовлено. В судовому засіданні 05.09.2023 представник позивача - прокурор Сорочихін О.В. заявлені позовні вимоги керівника Коломийської окружної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Просив звернути увагу, що у заявлених вимогах помилково вказано дату рішення Луківської сільської ради, яке просить визнати недійсним та скасувати 29 грудня 2007 року замість правильної 29 травня 2007 року. В судове засідання 28.06.2024 не з`явився. Подав заяву, згідно якої зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, справу завершувати без його участі. Представник Головного управління Держгеокадастру в судове засідання не з`явився, у поданій раніше заяві просив проводити розгляд даної справи без участі уповноваженого представника Головного управління. Представник відповідача Городенківської міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, у поданій раніше заяві просив розглядати справу без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] у поданій заяві 26.07.2023 просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказав, що позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. У поданих письмових поясненнях зазначив, що відповідач [PERSON] заперечує проти позову та вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення та просить в їх задоволенні відмовити в повному обсязі, виходячи з такого. Так, зокрема зазначає, що чинне на момент прийняття оскарженого рішення, вимагало визначити прибережні захисні смуги у межах населених пунктів з урахуванням будь-якої містобудівної документації у цій сфері та виходячи з конкретних умов забудови, які склалися на місцевості. Спірна земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту, і відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови. Висновком відділу містобудування та архітектури, з урахуванням містобудівної документації та містобудівних обмежень, погоджено проект землеустрою щодо відведення оскаржуваної земельної ділянки у вланість, за рахунок земель житлової та громадської забудови сільської ради. Установлено, що в ході погодження проекту землеустрою іншими контролюючими органами факту віднесення спірної земельної ділянки до прибережної захисної смуги або до водоохоронної зони встановлено не було. При цьому вказані органи та сільська рада при прийнятті оскаржуваного рішення прийняла до уваги як положення абзацу третього пункту 10.17 Державних будівельних норм (далі - ДБН) 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року №44, та і приписи існуючої містобудівної документації, урахувавши існуючі конкретні умови забудови населеного пункту та містобудівні обмеження. Позивач належних та допустимих доказів на спростування висновків контролюючих органів, що погодили проект землеустрою, не надав, наявність порушень відповідачами чинного законодавства не довів. Щодо добросовісності набуття відповідачем [PERSON] права на земельну ділянку зазначає, що рішенням Луківської сільської ради від 29.12.2007, передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,3818 га для ведення особистого селянського господарства. На виконання вказаного рішення відповідачем було замовлено та виготовлено, у встановленому порядку технічну документацію по виготовленню державного акту. В процесі виготовлення технічної документації, було отримано відповідні погодження органу земельних ресурсів та відділу містобудування та архітектури про відповідність відведення земельної ділянки вимогам земельного законодавства та містобудівній документації. В подальшому відповідачем було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Як наслідок, відомості, що містяться в системі Держгеокадастру до сьогодні є чинними, не відкликані, не скасовані та прямо вказують на відсутність будь-яких обмежень щодо перебування спірної земельної ділянки у приватній власності. І саме цими відомостями, крім іншого, керувалась як проектна організація, так і відповідач, складаючи проект та, відповідно затверджуючи його. Заявляючи позов, прокурор формально посилається на дані Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (прямо заінтересованої особи у скасуванні державного акту) щодо незаконної приватизації відповідачем земельної ділянки. Формальна констатація, так званого, захоплення частини землі, яка може належати до прибережної захисної смуги (припущення прокурора) не може бути підставою для визнання оскарженого рішення та державного акту недійсним. Посилання прокурора лише на формальне захоплення земельної ділянки (без належних та допустимих доказів) без застосування спеціальних знань спеціалістів (проведення експертизи) без врахування викладених фактичних обставин справи, дає прокурору абсурдні підстави ставити під сумнів законність набуття права власності відповідача на спірну земельну ділянку. Крім того, втручання прокурора не відповідає принципу пропорційності, можливе задоволення позову призведе до майнових втрат відповідача. Щодо участі прокурора у справі вказує, що з позовом до суду в інтересах держави про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та повернення земельної ділянки звернувся керівник Коломийської окружної прокуратури, як посадова особа. Проте, прокурор в позовній заяві жодним чином не навів аргументування відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду. Відповідачу [PERSON] не зрозуміло, який спір про право має місце між ним та керівником Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області, як посадовою особою. Вказує, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. У поданих поясненнях також просив розгляд справи проводити без його участі. Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи представника позивача та вивчивши письмові пояснення відповідачів [PERSON] та [PERSON] , з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно рішення VI сесії Луківської сільської ради V демократичного скликання від 29 травня 2007 року «Про безоплатну передачу земельної ділянки у власність [PERSON] » [PERSON] безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинкуі господарських будівель та земельну ділянку площею 0,3818 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Пунктом 2 цього рішення сесії Луківської сільської ради Городенківського району вирішено видати [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки. Згідно копії висновку відділу містобудування та архітектури до технічного звіту по видачі Державного акту на право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] по [ADDRESS] №150/01-5 від 15.06.2007 встановлено, що відділ містобудування та архітектури Городенківської РДА Івано-Франківської області, розглянувши технічний звіт по видачі Державного акту на право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] по [ADDRESS] площею 0.2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і площею 0.3818 га для ведення особистого селянського господарства, вважає можливим погодити його. У висновку зазначено, що земельні ділянки обмежень, обтяжень не мають і вони не встановлюються. 02.07.2007 [PERSON] на підставі рішення 6 сесії 5 демократичного скликання Луківської сільської ради Городенківського району від 29.05.2007 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.3818 га кадастровий номер 2621682003:02:001:0002, виданий для ведення особистого селянського господарства (серія ЯД №873453 від 02.07.2007, зареєстрований за №01073020010), що доводиться наявною у матеріалах справи копією державного акта на право власності серія ЯД №873453 від 02.07.2007, зареєстрований за №01073020010. Згідно договору - купівлі продажу від 07.07.2007, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. та зареєстрований в реєстрі №1179 [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 2621682003:02:001:0001 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3818 га, кадастровий номер 2621682003:02:001:0002, що розташовані по [ADDRESS] без зміни цільового призначення. 12.06.2008 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок №1179 від 07 липня 2007 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.3818 га кадастровий номер 2621682003:02:001:0002 виданий для ведення особистого селянського господарства (серія ЯЕ №848177 від 12.06.2008, зареєстрований за №010830200040), що доводиться наявною у матеріалах справи копією державного акта на право власності серія ЯЕ №848177 від 12.06.2008, зареєстрований за №010830200040. Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 29.09.2020 №459/0/92-19-ДК/352/АП/09/01/-20 Управління з контролю за використання та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, у результаті перевірки встановлено, що рішення 6 сесії демократичного скликання Луківської сільської ради Городенківського району від 29.05.2007 «Про безоплатну передачу земельної ділянки площею 0,3818 га (кадастровий номер 2621682003:02:001:0002) у власність [PERSON] прийняте з порушенням вимог ст.12, 20, 21, 58. 59, 60, 61, 83,122 Земельного кодексу України та ст.4 Водного кодексу України (у редакції станом на 2007 рік). Листом Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області №09.53-60-1284вих-21 від 16.09.2021 повідомлялось начальника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про те, що в ситуаційній схемі викопіювання проекту роздержавлення і приватизації земель селянської спілки «Задністрянська» Городенківського району збережено розташування річки Дністер з північно- західної строни села Монастирок. На плані меж земельної ділянки площею 0.3818 га, яка передбачалась для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства в селі Монастирок Луківської сільської ради Городенківського району зображено берег річки Дністер та нанесено межу на розмір прибережної захисної смуги (100м). Зокрема на плані зазначено, що частина площі земельної ділянки 0.3624 га загальної площі 0.3818 га, яка перебувала у користуванні [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, знаходиться в прибережній захисній смузі річки Дністер. Таким чином, [PERSON] незаконно передано у приватну власність земельну ділянку водного фонду (частину прибережної смуги), яка не може бути передана у приватну власність. Також даним листом просилось проінформувати прокуратуру про вжиті Головним управлінням Дежгеокадастру в Івано-Франківській області заходи щодо усунення вищевказаного порушення земельного законодавства. На лист №09.53-60-1284вих-21 від 16.09.2021 Головним управлінням Дежгеокадастру в Івано-Франківській області надано відповідь, згідно якої зазначено, що Головним управлінням Дежгеокадастру в Івано-Франківській області вживаються заходи щодо усунення виявлених порушень в порядку передбаченому Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», Кодексом України про адміністративні правопорушення. Водночас, згідно доповідної записки начальника управління - головного бухгалтера фінансового управління Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, в кошторисі Головного управління та відповідно на рахунку відсутня сума, необхідна для сплати судового збору. Так, відсутність у Головного управління коштів, необхідних для сплати судового збору створює об`єктивну перешкоду у зверненні до суду з позовною заявою щодо усунення вищевказаних порушень вимог земельного законодавства. Листом Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області №09.53-60-1358вих-21 від 28.09.2021 повідомлялось начальника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про те, що Коломийською окружною прокуратурою буде заявлено позов в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та повернення земельної ділянки. Звертаючись до суду з вказаним позовом в інтересах держави, керівник Коломийської окружної прокуратури просив визнати незаконним та скасувати рішення шостої сесії 5-го скликання Луківської сільської ради Городенківського району від 29 травня 2007 року «Про безоплатну передачу земельної ділянки у власність [PERSON] »; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 873453, виданий [PERSON] 02.07.2007 для ведення особистого селянського господарства, який зареєстрований у Книзі записі в реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01073020010; повернути [PERSON] ідентифікаційний код [NUMBER] на користь територіальної громади Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 0.3818 га (кадастровий номер 2621682003:02:001:0002) в межах села Луки Коломийського району Івано-Франківської області, призначену для ведення особистого селянського господарства, вказуючи на те, що Луківською сільською радою на підставі рішення шостої сесії 5-го скликання Луківської сільської ради Городенківського району від 29 грудня 2007 року «Про безоплатну передачу земельної ділянки у власність [PERSON] » всупереч вимогам чинного на той час законодавства передано [PERSON] у власність оспорювану земельну ділянку, яка належить до прибережної захисної смуги, і яка не може бути передана у власність. Подання позову обумовлено необхідністю відновлення та захисту порушених інтересів держави, які полягають у неухильному дотриманні законодавства України при використанні земель комунальної власності та особливо цінних земель водного фонду. У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, провадження (№ 14-36цс19). Згідно із пунктом 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Подання позову прокурором за умови допущення порушень з боку органу місцевого самоврядування є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави та відновлення правопорядку. У цьому випадку прокурор виступає не як альтернативний, а як єдиний можливий суб`єкт звернення до суду, забезпечуючи принцип рівності сторін у процесі шляхом здійснення представництва інтересів держави у суді та усунення виниклої невигідності у становищі між сторонами правовідносин. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 дійшла висновку, що сам факт незвернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду. З урахуванням вищевказаних норм суд вважає, що керівник Коломийської окружної прокуратури належним чином обґрунтував підстави для представництва ним інтересів держави і подав позов із дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а тому заперечення відповідача в частині участі прокурора у справі та належності звернення прокурора із вказаним позовом не заслуговують на увагу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Згідно зі статтями 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до статті 84 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Згідно зі статями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Згідно зі статтею 4 Водного Кодексу України, пунктом «б» частини першої статті 58 ЗК України до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Статтею 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість їх використання для визначених цілей на умовах оренди. Згідно з пунктом «д» частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до частин другої, четвертої статті 59 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 га). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом. На підставі зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Згідно зі статтею 60 ЗК України та статтею 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України. За змістом статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 га - 25 м; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 га - 50 м; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 м. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно до статті 61 ЗК України, статті 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. За змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та дляспеціально визначених цілей. Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення), земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено. Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Тому зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням, зокрема, статті 59, підпункту «ґ» частини третьої статті 83, підпункту «г» частини третьої, підпункту «д» частини четвертої статті 84, частини третьої статті 93 ЗК України, статті 85, частини п`ятої статті 88 ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що: «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14?473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що: «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення». Як зазначено вище, [PERSON] рішенням VI сесії Луківської сільської ради V демократичного скликання від 29 травня 2007 року «Про безоплатну передачу земельної ділянки у власність [PERSON] » безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельну ділянку площею 0,3818 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . 02.07.2007 [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.3818 га кадастровий номер 2621682003:02:001:0002 виданий для ведення особистого селянського господарства (серія ЯД №873453 від 02.07.2007, зареєстрований за №01073020010). Однак, судом встановлено, що згідно договору - купівлі продажу від 07.07.2007 [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 2621682003:02:001:0001 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3818 га, кадастровий номер 2621682003:02:001:0002, що розташовані по [ADDRESS] без зміни цільового призначення. 12.06.2008 [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.3818 га кадастровий номер 2621682003:02:001:0002 виданий для ведення особистого селянського господарства (серія ЯЕ №848177 від 12.06.2008, зареєстрований за №010830200040). Тобто з викладеного слідує, що останнім набувачем (власником) оспорюваної земельної ділянки, яка рішенням Луківської сілької ради від 29.05.2007 передана безоплатно у власність[PERSON] був, на час звернення прокурором із вказаним позовом до суду і є на даний час - [PERSON] . Проте, як слідує із вимог позовної заяви позивач просить повернути [PERSON] на користь Територіальної громади Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 0.3818 га кадастровий номер 2621682003:02:001:0002 в межах села Луки Коломийського району Івано-Франківської області, тобто у особи, яка не володіє та не є власником оспорюваної земельної ділянки. Вимог повернути земельну для ведення особистого селянського господарства площею 0,3818 га, кадастровий номер 2621682003:02:001:0002, що розташована по [ADDRESS] керівник Коломийської окружної прокуратуридо останнього та належного, на даний час, власника земельної ділянки [PERSON] не заявляв із такими позовними вимогами у даній справі до суду не звертався. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховучи вищекладене, у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,3818 га, кадастровий номер 2621682003:02:001:0002, що розташована по [ADDRESS] , яка рішенням Луківської сілької ради від 29.05.2007 передана безоплатно у власність[PERSON] вибула із власності [PERSON] , останнім набувачем вказаної земельної ділянки є [PERSON] , до якого вимог про повернення земельної ділянки прокурор у даній справі не заявляв, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача - керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах державидо [PERSON] , про повернення на користь Територіальної громади Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області земельної ділянки площею 0.3818 га кадастровий номер 2621682003:02:001:0002 в межах села Луки Коломийського району Івано-Франківської області є необґрунтованим та такими, що не підлягають до задоволення. Що стосується вимог прокурора про визнання незаконним та скасувати рішення шостої сесії 5-го скликання Луківської сільської ради Городенківського району від 29 травня 2007 року «Про безоплатну передачу земельної ділянки у власність [PERSON] »; визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 873453, виданий [PERSON] 02.07.2007 для ведення особистого селянського господарства, який зареєстрований у Книзі записі в реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01073020010, то суд приходить до наступного. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-71цс18), від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц) (провадження № 14-452цс18), від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19). Акти органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України). Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелікспособів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин, такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19. За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити уконкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків. Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку, такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18). Однак, беручи до уваги те, що оскаржуване рішення Луківської сільської ради від 29 травня 2007 року не стосується [PERSON] , як останнього набувача та власника земельної ділянки, вимоги прокурора про визнання незаконними та скасування рішення Луківської сільської ради від 29 травня 2007 року, на підставі якого земельну ділянку було оформлено за [PERSON] , не призводять до відновлення порушеного права територіальної громади Городенківської міської ради. За таких обставин у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі №554/10517/16 (провадження № 14-76цс22). Крім того, відповідно до частини першої статті 126 ЗК України, у редакції, чинній на час видання державного акта, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (п.1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, у редакції, чинній на час видання державних актів). Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне розпорядження органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення. Враховуючи вказане, суд вважає, що для вирішення питання про захист права власності держави чи територіальної громади на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику визнання недійсним державного на право власності на земельну ділянку площею 0.3818 га кадастровий номер 2621682003:02:001:0002, виданого для ведення особистого селянського господарства (серія ЯД №873453 від 02.07.2007, зареєстрований за №01073020010не є необхідним і ефективним способом захисту. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є підставою для відмови у позові. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 20 червня 2023 року у справі №554/10517/16 (провадження № 14-76цс22). Крім того, суд звертає увагу на те, 12.06.2008 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок №1179 від 07 липня 2007 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.3818 га кадастровий номер 2621682003:02:001:0002 виданий для ведення особистого селянського господарства (серія ЯЕ №848177 від 12.06.2008, зареєстрований за №010830200040). Вимог про скасування даного державного акту прокурор не заявляв. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до Городенківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та повернення земельної ділянки слід відмовити. Враховуючи наявність достатніх підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, суд не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим аргументам сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» Також в своєму рішенні від 10.02.2010р. по справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою в задоволенні позову витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed