Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивачі звернулись до суду із позовною заявою до відповідача про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 11 квітня 1997 року, що посвідчений державним нотаріусом Четвертої львівської державної нотаріальної контори Долинською М.С., зареєстровано в реєстрі за №1-1653. Позов мотивує тим, що заповіт, складений [PERSON] вважають недійсним, оскільки на момент складання заповіту спадкодавець внаслідок серйозних розладів здоров`я, у тому числі психіатричних розладів, та тривалого приймання наркотичних препаратів для знеболення не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Позивач та спадкодавець 27 грудня 1986 року уклали шлюб. Позивач [PERSON] є їх донькою. 26 березня 1990 року спадкодавець потрапив в аварію, і, як наслідок, отримав травми, які спричинили важкі наслідки, які унеможливлювали здійснювати нормальну життєдіяльність. Позивач [PERSON] створювала для спадкодавця комфортні умови для життя, домовлялася за найкращих лікарів, фінансово забезпечувала. Незважаючи на те, що [PERSON] і спадкодавець не проживали разом, оскільки остання страждала на астму, а померлий був затятим курцем, [PERSON] займалася усіма побутовими проблемами спадкодавця, допомагала йому в налагоджені соціальних зв`язків. Влітку 1995 року спадкодавець захворів гангреною, яка стала причиною нестерпного болю. Щоб зменшити біль йому призначили та вводили великі дози знеболювального на основі наркотичної речовини - морфіну. Уколи морфіну робилися регулярно, періодично збільшуючи дозу відповідно до призначень лікаря. Тривале введення морфіну негативно відобразилося на його розумовій діяльності та мисленні. Спостерігалися сплутаність свідомості, різкі зміни настрою, немотивована агресія. Згодом почалися галюцинації та розлади мислення: він забував частини своєї біографії, плутався в іменах, датах, подіях, стверджував про події, яких достеменно не було і не могло бути. [INFO] [PERSON] помер. Спадкодавцю на момент смерті належала частина квартири [ADDRESS] у розмірі 1/5 частки, яку мали успадкувати позивачі як особи, що належать до першої черги спадкування за законом. Проте, сестра спадкодавця - [PERSON] повідомила позивачів про наявність договору довічного утримання, відповідно до умов якого вона отримала право на майно, що належало спадкодавцю. Позивачі важко переживали смерть [PERSON] , [PERSON] страждала на депресію, апатію, відмовлялася від їжі, приймала заспокійливі засоби та при цьому робила все можливе, щоб допомогти доньці пережити смерть батька, тому не могла об`єктивно оцінити ситуацію, пов`язану із договором довічного утримання та повірила відповідачеві. Станом на сьогодні [PERSON] чітко усвідомлює, що ніякого договору довічного утримання не було і не могло бути, адже позивач перебувала у теплих і довірливих відносинах зі спадкодавцем, який нічого їй не розповідав про договір. Крім того, відповідач не здійснювала жодних дій по утриманню спадкодавця, не надавала фінансової чи матеріальної допомоги, не займалася проблемами, пов`язаними з побутом та здоров`ям спадкодавця. 19 березня 2016 року позивачам стало відомо, що відповідач звернулася із заявою про відкриття спадщини після спадкодавця за заповітом. Заповіт, складений спадкодавцем на користь відповідача, позивачі вважають недійсним, оскільки на момент його складання спадкодавець в силу вікових змін, захворювань та тривалого приймання наркотичних засобів не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, а отже і не мав достатнього обсягу дієздатності для складання заповіту. Таким чином, вважають, що заповіт має бути визнаний недійсний на підставі того, що спадкодавець на момент складання заповіту не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними. Ухвалою від 22 листопада 2016 року відкрито провадження у справі. У зв`язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 та вступом в дію 15.12.2017 нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд завершував розгляд цієї справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017. Від відповідача до суду надійшов відзив, в якому зазначає, не погоджується із доводами позовної заяви, позов вважає необґрунтованим, надуманим та безпідставним, а наведені твердження позивачів такими, що не обґрунтовуються належними й допустимими доказами. Висновки позивачів не відповідають фактичним обставинам справи. Дійсно, [INFO] помер брат відповідача - [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина та спадкова маса складалась з 1/5 частки квартири [ADDRESS] . За своє життя її брат систематично зловживав алкогольними напоями, неодноразово лікувався. Таким померлий повернувся з армії. Натомість до армії він був цілком нормальним. Вони завжди знаходились у дружніх та люблячих стосунках. Позивач [PERSON] почала жити в їх домі в період з вересня 1986 року по січень 1987 р. Людмила завжди була азартною людиною, постійно грала в азартні ігри. На той час, в квартирі проживали відповідач, її брат та їх матір, а відповідачі проживали з батьками [PERSON] по [ADDRESS] . Померлий та [PERSON] уклали шлюб. Після укладення шлюбу брат та його дружина пішли проживати у квартиру батьків його дружини на [ADDRESS] . Ще до народження доньки брат та його дружина постійно конфліктували, та періодично проживали окремо, брат знову пив, а його дружина постійно влаштовувала з ним сварки на фінансовій основі. У березні місяці 1990 року її брат потрапив в аварію, та перебував на лікуванні у реанімації з черепно-мозковою травмою. Йому паралізувало ліву сторону, та він був на грані між життям та смертю, за нього доглядали виключно тільки вона та їх з ним матір, а дружина заявила, що вона його до себе не візьме. Тоді брата, який після аварії став інвалідом, вони забрали до себе додому, та доглядали за ним, виробили йому пенсію. Доводи позивачів щодо піклування про [PERSON] не відповідають дійсності, брат проживав з відповідачем та всі витрати на утримання брата несли вона та її мати. В 1996 р. йому ампутували одну ногу до коліна, а потім вище. Пізніше в нього почалась гангрена, було ампутовано ногу. Натомість позивачі зазначають про початок гангрени у брата в 1995р., в результаті чого йому почали давати обезболююче - морфін. Однак, це не відповідає дійсності. Морфін йому почали давати з початку погіршення стану здоров`я - перед смертю. В квітні 1997 року на вимогу брата матір викликала нотаріуса додому, та брат склав заповіт, яким заповів свою частку в квартирі на неї, хоча вона говорила, що цього непотрібно робити. Вже після складання заповіту стан його здоров`я погіршувався та йому призначили як обезболююче наркотики. Враховуючи, що вони не мали можливості йому його надавати, змушені були його покласти в хоспіс, так як там була можливість його обезболювати кожні 4 години, так як він цього потребував. За два-три дні до смерті брата, в лікарню до нього з`явились його законна дружина та донька. [INFO] помер [PERSON] , похованням займались відповідача та їх мати, двоюрідний брат, та чоловік відповідача, всі витрати по похованню теж здійснили за власний рахунок. В січні 2013 р. дуже важко захворіла мати відповідача, її психічний стан значно погіршився. Вона померла [INFO] . Не погоджується і з доводами позовної заяви в частині визнання позивачами себе спадкоємцями за обов`язковою часткою, оскільки такі не представили відповідних доказів, не проживали однією сім`єю, не перебували на утриманні, що у відповідності до ст.549 ЦК УРСР не дає їм права на спадкування. Безпідставними вважає і твердження позивачів про нібито страждання на депресію, апатію після смерті чоловіка та батька, оскільки протягом життя такі дуже рідко навідувалися до нього, не цікавилися його станом, не давали кошти на ліки, нічим не допомагали. Крім того, спадкодавець постійно дзвонив до позивачів, просив [PERSON] надати можливість поспілкуватися з дочкою, однак не отримував позитивного результату. Неприязне, холодне відношення позивачів до спадкодавця, мабуть, вплинули на його рішення щодо розпорядження майном і створення проблем позивачами їх сім`ї щодо батьківської квартири. Вважає, що його волевиявлення було свідомим, при повній пам`яті та світлому розумі, що, крім того, було зазначено нотаріусом. Заповіт був складений без примусу, за своєю доброю волею. Вважає, що не порушувала прав позивачів та діяла згідно із законом. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2018 року у справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення експертів поставити наступні питання: 1. Чи в наданих на судову експертизу медичних документах (історіях хвороби) є фактичні дані, які дають підстави для висновку про те, що в момент вчинення заповіту 11 квітня 1997 року [PERSON] приймав наркотичні чи інші медичні препарати, які впливали на його здатність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними? 2. Чи в момент вчинення заповіту 11 квітня 1997 року [PERSON] знаходився в такому стані (стані здоров`я, зокрема психічному та психологічному), при якому він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними? Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07 березня 2023 року призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення експертів поставлено наступні питання: 1. Чи в наданих на судову експертизу медичних документах (історіях хвороби) є фактичні дані, які дають підстави для висновку про те, що в момент вчинення заповіту 11 квітня 1997 року [PERSON] приймав наркотичні чи інші медичні препарати, які впливали на його здатність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними? 2. Чи в момент вчинення заповіту 11 квітня 1997 року [PERSON] знаходився в такому стані (стані здоров`я, зокрема психічному та психологічному), при якому він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними? Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2023 року замінено експертну установу в межах призначеної повторної посмертної судово-психіатричної експертизи у справі №463/4955/16-ц згідно ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 07 березня 2023 року, проведення якої доручено експертам Полтавської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (36013 м. Полтава, вул. Медична, 1). В судовому засіданні позивач та представник позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали аналогічні пояснення. Представник відповідача проти позову заперечив в повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що наведені в відзиві на позов. Третя особа в судові засіданні не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, клопотання про відкладення не подала. В ході розгляду справи надійшло клопотання про розгляд справи без участі третьої особи, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. А тому суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності третьої особи. Дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] \~та [PERSON] 27 грудня 1986 року уклали шлюб, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 27 грудня 1986 року. У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження від [INFO] . Також вбачається, що [INFO] [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 17 червня 1997 року. Як вбачається із оглянутої судом спадкової справи, 23 вересня 2016 року за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом було заведену спадкову справу. Згідно заповіту, посвідченого 11 квітня 1997 року державним нотаріусом Долинською М.С., який зареєстровано в реєстрі за №1-1653, [PERSON] заповів належу йому на праві приватної власності частину квартири чотири в будинку тридцять вісім по [ADDRESS] своїй сестрі [PERSON] , на яку поклав обов`язок поховати його згідно з обрядом. Свої вимоги щодо недійсності заповіту позивачі обґрунтовують тим, що спадкодавець [PERSON] на момент складання заповіту не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до положень статті 1233 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до пункту 2 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до пункту 1 статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до пункту 1 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до пункту 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до пункту 1 статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Відповідно до пункту 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, суду пояснила, що сім`ю [PERSON] знає з грудня 86 року. Жили в батьків [PERSON] , через 2 роки перейшли жити до батька Люди. Спочатку не вживав алкоголь, жили мирно, дружно. Через деякий час почали вживати алкоголь, були сварки, скандали. У 90-му році з ним стався нещасний випадок, він сходив з трамваю, впав, вдарився головою, отримав інсульт, лежав в лікарні. Після лікарні сестра забрала його додому, стан був важкий, почав погано говорити, ходив з палицею. Знову почав ходити на прогулянки до друзів і знову приходив випившим. Були приступи часті, були швидкі. Потім мати забрала його додому, приходив мирився, вживав алкоголь. В 1995 почалась гангрена, відрізали ногу і мати остаточно забрала його додому. Відвідували його. [PERSON] дуже любив свою доньку, хоч і був часом неадекватний, він не погодився б віддати свою частку сестрі, а не доньці. Не могла сказати з якого числа отримував наркотичні препарати. Зі слів матері померлого знає, що в нього були сильні болі. Потім призначили все більше і більше, забрали в лікарню на [PERSON] , де він помер. Знає, що колись прийшла його мати, казала що в нього сильні болі. 150 грам наливає і тоді він заспокоюється. Давали алкоголь щоб він заспокоївся і заснув. Після інсульту, коли ходив, теж любив випити. Його мама приходила і казала, що приймав наркотичні препарати. Сильні болі були. Точно не знає, але вважає, що сильні наркотики приймав пару місяців до смерті. З часом йому більшу дозу призначили, яку не можна колоти вдома, і його поклали в лікарню. Свідок [PERSON] суду показала, що Людмила - її сестра. Про складання заповіту їй нічого не було відомо. На той час він був хворий, проживав з батьками. В не дуже добрих відносинах був з сестрою, з її сім`єю. 10 років перед смертю, на момент весілля він був абсолютно адекватний. Не вживав алкогольні напої. На момент народження дитини він вже добряче пив. Коли знаходився в стані алкогольного сп`яніння випав з трамваю, вдарився головою, стався інсульт. Стан постійно погіршувався. Він був у важкому стані, лежав у лікарні. Почалися приступи епілепсії, мама його забрала, за ним був постійний догляд. Спочатку йому призначили, вона казала, ніби один укол, бо сильно кричить. Коли дози не помогли, поклали в лікарню, казала його мама до шести доз кололи. Він її дуже любив, вже хворий приходив, і в нетверезому стані. Свідок [PERSON] суду показала, що познайомилися в вересні 1986 році, коли вони поженилися, в тому ж році 86-му. Жили нормально, потім він почав пити, був в нетверезому стані і випав з трамвая, був в лікарні, після лікарні [PERSON] забрала його додому, деякий час жив у Люсі, там постійні скандали, призводили до того, що постійно приїжджала швидка допомога. Потім мама забрала його додому. Що склав заповіт він не знав і ніхто цього не знав. Свідок сумніваюся, що він був в здоровому умі. Після того як в нього стався інсульт, в нього почалася гангрена, потім наркотичні речовини приписали, знаю це зі слів дружини. При відповідях на запитання свідок повідомив, що «не пам`ятає коли він помер [PERSON] » також повідомив, що «дружина говорила, що він приймав наркотичні засоби перед смертю»...». Свідок [PERSON] суду показав, що з 1986 року знав [PERSON] . Після того як років 2 проживали на [PERSON] він почав трошки зловживати спиртним, потім в стані алкогольного сп`яніння він випав з трамваю, сильно вдарився головою, після чого в нього почалися епілептичні приступи і він прийшов жити до себе додому. Мамі приходилося за ним ходити, він мав бути під контролем. На костилях приходив з Пасічної на Мучну. Він більш-менш був адекватний. На зустрічі приходив до своєї дочки і жінки. Був на інвалідній пенсії, не працював, до них відносився нормально. В нього усугублялось здоров`я і в якийсь період часу в нього сталась гангрена, він перестав ходити, навідувати свою дочку, був не в силах це робити і він постійно вже проживав в своїй квартирі по [ADDRESS] . Його фізичні можливості були обмежені. Послідні дні, що він доживав, він був вже неадекватний в поведінці. Перед смертю мало з ним спілкувався після того, як йому видалили ногу. «Останні дні були критичні, біль була адська, був слабий...». При уточненні які саме психічні зміни він спостерігав у [PERSON] , свідок повідомив - «Як почав зловживати алкоголем так і почалися психічні зміни... Більше після того як він випав з трамваю /нерозбірливо/ Він був не то, що неадекватний, він розумів, що з ним коїться. Психічні зміни бачив, він був на наркотиках, його кололи. Достеменно знаю, що йому обезболюючі кололи. Чи це обезболюючі наркотики чи якогось іншого... Він кричав криком. Визивали лікарів, які давали щось сильніше в цьому відношенні, знаю зі слів». Свідок [PERSON] суду показала, що знає сім`ю померлого з 1987 року. В 1996 році після травми, як він попав під трамвай, він став калікою і лікувався. До смерті за скільки бачила не пам`ятаю, але після того як йому відрізали ногу - його не бачила. Потім мама забрала його до себе в нього епілепсія була. Він відвідував [PERSON] і дочку весь час. Безпосередньо як приймав наркотичні засоби вона не бачила. Психічні зміни - то як він говорив /нерозбірливо/ ранок, вечір. Запитувала про дочку, а він якось невпопад говорив скільки їй років. Свідок [PERSON] суду показала, що була лікарем, який лікував [PERSON] з 91 по 97 рік. Він отримав травму в 90-му році... Потім його стан різко погіршився. Його бачила практично один раз в тиждень. Почалася суха гангрена, направлений в стаціонар. Була ампутація... Бачила тільки матір і сестру. Він був адекватний, компанійський, ерудований. Відповіді на запитання: «Наркотичні засоби тільки в стаціонарі, щоб зняти больовий шок. [PERSON] вона не бачила. Невропатолог епілепсії не ставив... Психічний стан його був нормальним для цієї патології . У нього було 3 операції. У нього було захворювання судин, його треба було дивитися постійно і призначати лікування. Коли була ампутація пальців вдома знеболююче також не призначала тільки судинні. Потім він пішов лікуватися на стаціонар. У стаціонарі призначають наркотичні тільки коли сильні болі. Консиліум збирається, за підписом начмеда. На запитання: «Що означає нормальний стан для цієї патології? » - нормальний психологічний стан. Він був стійкий, назначали судинні. Проходив якийсь час, він казав: мені вже краще, не треба. Кожен тиждень я його бачила. На запитання: «Він був без будь-яких психічних відхилень? » - Так. - Він був молодий і тяжкий і дуже стійкий. На запитання: «Чи могли судинні препарати впливати на його свідомість? » - Ні. З 1991 по 1997 рік лікувався в невропатолога. Психотропних препаратів там не було, судинні і знеболюючі». Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] - його двоюрідний брат, получив він травму в 90-му. Лежав у лікарні, в госпіталі інвалідів війни. Чергував у нього по ночах він і його мама. Виписали з госпіталю на вул. Пасічну до мами» Чи спостерігалися психічні розлади? - Ні. Я кожен місяць приходив, підстригав його, він був нормальний. Проживав з мамою, сестрою. В червні 1996 я виїхав, не був у місті пару років. Також з цих причин не був на похоронах. Про заповіт [PERSON] з ним не розмовляв. Свідок [PERSON] суду показала, [PERSON] знала з 4 класу. Коли хворів [PERSON] його дружина не займалася його хворобою. Відповіді на запитання: «До смерті спілкувалася. Абсолютно нормальний, потребував спілкування. Коли я приходила він ніколи не був засмучений, зустрічав з такою радістю. Вірші говорив. То про доньку, радів, що вона в нього є. Був позитивний не зважаючи, що був дуже хворий. Його стан, я б не сказала, що він був пригнічений, він був такий як завжди. Хвороба його не змінила, не зламала, він не став якимось іншим. На запитання: «Чи плутав він день, вечір? » - Ні. Абсолютно адекватний. До алкоголю спочатку дуже багато читав, а потім пішов в армію. Останній рік перед смертю не випивав. Заходила до них час від часу. Останній рік бачилися один раз в місяць, один раз в тиждень, як виходило. В той момент коли лікарка відрізала пальці, вона до нього забігла. Він ніколи не розказував, що в нього болить нога, що страждає. Він грав на гітарі. В лікарню він приніс фотографію, він у морфлоті служив. Були часи коли він зловживав алкоголем. Останнім часом думає, що якщо й було, то краплину. В фізичному стані він вже не міг так вживати алкоголь...Він був дуже радий, що в нього є донька. Про [PERSON] так нічого не говорив. Не здивувало що майно записав на [PERSON] , бо вона доглядала його до останнього дня. Бачила [PERSON] останій раз за 7-за 10 днів до смерті, не більше. Він не старався показати, що він хворий...». Свідок [PERSON] суду показала, що з [PERSON] вчилася в одному класі, він її однокласник, а її чоловік багато років з ним дружив і ходив до нього. До нього коли він лежав не ходила і його не бачила, але чоловік - ходив. Розповідав про нього, що він був достатньо цікавим співрозмовником, розумний був начитаний. Відповіді на запитання: « [PERSON] їй нічого не казав, що в нього були здвиги психіки. Навпаки, казав, що він був при здоровому розумі, міг посперечатися, грав у шахмати, шахи... [PERSON] казав, що йому давали корвалол, настойки на спирту. Про наркотики нічого не казав. Як він вже зліг я його вже не бачила. Як ходив з паличкою він до нас приходив. Про заповіт почула коли почалася справа в судові». Допитана у якості свідка відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що брат на час складання заповіту не приймав ніяких наркотичних засобів, на той час почував себе добре. Він і мама почали вести розмову про заповіт... Я говорила, що заповіт непотрібен... Мама і брат наполягли на тому, щоб викликати нотаріуса і скласти заповіт. Позивачка відмовилася від мого брата ще до народження їхньої доньки. Вони посварилися і брат пішов жити додому, до нас. Після [PERSON] подзвонила і сказала, що не може його забрати, ми не могли залишити брата і забрали його додому. Після лікарні на Мучній він не проживав. Ходив на фізкультуру на лікування, спостерігався у невропатолога. Тягали ми його, бо він ходив з паличкою, нога в нього була паралізована. Його стан покращився, він вже сам пересувався, були випадки коли міг випити, але не так, щоб злісно, як казала [PERSON] . Він був завзятим курцем. Я була свідком цих подій, ми з мамою ходили до нотаріуса, зробили виклик додому і нотаріус приїхала. Нораріус вже була у нас бо викликали її до батька. Нотаріус поспілкувалася з братом, вона при цьому не була. Брат написав доручення на маму, значить в нього були якісь підстави для цього... На той час (коли складався заповіт) він себе добре почував, особливих болей в нього не було. Ствердила, що на час складання заповіту свідомість у брата була ясною, він розумів значення своїх дій, значення своїх слів. Вживав алкоголь не так часто, як казала [PERSON] . З 1995 року він практично не вживав алкогольні напої. Потім в травні почалися болі, вони його поклали в лікарню. Обстежили, лікарі сказали, що в нього повністю забиті судини. Морфій призначили з травня місяця, до складання заповіту наркотичні засоби йому не призначали. Скерування було написано терапевтом. Він дійсно мав приступи епілепсії років 2-3 від сили. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК (435-15) суд відповідно до статті 145 ЦПК (1618-15) за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно висновку судового-психіатричної експертизи №20/К від 21.12.2019 року, комісія експертів дійшла висновку про те, що на момент складення [PERSON] заповіту від 11 квітня 1997року дані щодо прийому ним наркотичних середників відсутні. В зв`язку з недостатністю та суперечливістю даних про психічний стан [PERSON] , [INFO] , відповісти на поставлене запитання «Чи в момент вчинення заповіту 11 квітня 1997 року [PERSON] знаходився в такому стані (стані здоров`я, зокрема психічному та психологічному), при якому він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними?» не надалось можливим. Згідно висновку судового-психіатричної експертизи №259 від 15 травня 2024 року вбачається, що: 1. У наданих на судово-психіатричну експертизу медичних документах (історіях хвороби), відсутні фактичні дані, які дають підстави для висновку про те, що в момент вчинення заповіту 11 квітня 1997 року [PERSON] приймав наркотичні чи інші медичні препарати, які впливали на його здатність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. 2. [PERSON] . [INFO] , який помер [INFO] , в момент вчинення заповіту 11 квітня 1997 року виявляв ознаки психічного розладу, а саме розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку комбінованого генезу (алкогольно-токсичного, посттравматичного) з судомним синдромом (F07.8 за МКХ-10), який не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення заповіту 11.04.1997 року. 3. Відповідь на питання №2 ухвали в частині щодо «психологічного стану» [PERSON] не входить в компетенцію судово-психіатричної експертизи. При цьому слід зазначити, що у п. 22 висновку, експерти детально проаналізували письмові докази, в тому числі медичні документи про стан здоров`я [PERSON] , а також показання свідків про психічний стан особи та факти, які встановлені і виявлені при дослідженні об?єктів експертизи. При цьому експерти зазначили, що аналізуючи матеріали цивільної справи, медичну документацію, покази свідків та сторін, встановлено, що [PERSON] вперше знаходився на лікуванні в обласному психіатричному закладі (КЗ ЛОПЛ) в 1980 році з приводу зловживання алкогольними напоями, а саме з приводу стану відміни внаслідок вживання алкоголю з делірієм (біла гарячка). При подальших стаціонарних лікуваннях в 1981, 1982, 1984 роках встановлювався діагноз хронічного алкоголізму ІІ ступеню. Встановлення такого діагнозу передбачає гривале зловживання особою алкогольними напоями, сформований похмільний синдром, втрату кількісного та ситуаційного контролю, високу толерантність. В 1990 році досліджуваний отримав важку черепно-мозкову травму, що ускладнилася лівобічним геміпарезом, порушенням мови, а через рік - епілептичним синдромом. Неодноразово проходив курс стаціонарного лікування в медичних закладах м. Львова. Перші психічні порушення у досліджуваного зафіксовані в медичній карті стаціонарного хворого № 8177, а саме у психоневрологічному статусі відмічено: «інтелект і пам?ять знижені», без уточнення ступеню вираженості когнітивного зниження. В подальшому сомато-неврологічний стан досліджуваного прогресивно погіршувався. В 1995 році у підекспертного діагностується облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок, у зв?язку з гангреною лівої нижньої кінцівки проведена її ампутація. З медичних карток стаціонарного хворого за 1995 рік встановлено, що досліджуваний виказував скарги на загальну слабкість, нестерпний біль в нижніх кінцівках, наявність епілептичних нападів. Проводилося лікування антиконвульсивними засобами, транквілізаторами та наркотичним анальгетиком «трамадол». Також у досліджуваного з 1995 року стали чітко просліджуватися емоційно-вольові розлади внаслідок наявних у нього органічних уражень головного мозку, а саме перенесеної черепно-мозкової травми, тривалої алкоголізації, епілептиформного синдрому, у вигляді підвищеної дратівливості, збудливості, мінливості настрою, неврівноваженості, підвищеної безпідставної конфліктності, зниження пам?яті, хоча при огляді лікарем-психіатром в 1995 році (медична карта стаціонарного хворого № 2870) не встановлено будь-якого психічного розладу. При повторній госпіталізації в 1995 році (медична карта № 3713) досліджуваний знову оглянутий лікарем психіатром (запис 20.04.1995р.), відмічено, уповільнений темп мови «охоче бесідує, але вкрай монотонно, повільно», емоційне та інтелектуальне зниження: «бідний інтелектуально та емоційно» і також без зазначення ступеню такого зниження. Встановлено діагноз травматичної епілепсії, з рекомендацією постійного прийому протисудомних препаратів, транквілізаторів при порушенні сну. В обох медичних картах стаціонарного хворого за 1995 рік вказується на помірне алкогольних напоїв досліджуваним в цей період часу. При перебуванні досліджуваного на стаціонарному лікуванні в Львівському обласному госпіталі інвалідів війни та репресованих з 21.04.1997р. по 21.05.1997р (тобто в найближчий час після вчинення правочину 11.04.1997року) вказані скарги лише на поганий сон, загальний стан розцінювався як задовільний емоційно-вольових та інтелектуально-мнестичних порушень не відмічено. Також відсутні відомості про отримання в даний період часу досліджуваним наркотичних середників. В подальшому соматичний стан досліджуваного прогресивно погіршувався. 06.06.1997 року був госпіталізований у Львівську міську лікарню «Хоспіс», де помер [INFO] . У зв?язку з вираженим больовим синдромом досліджуваному в цей період часу призначалися наркотичні препарати, а саме морфіну гідрохдориду до 6 разів на добу. З приводу перенесеної важкої черепно-мозкової травми підекспертний неодноразово представлявся на медико-соціальну експертну комісію, та у зв?язку зі стійким порушенням функцій організму визнавався особою з інвалідністю І групи. А тому враховуючи зазначене вище, комісія вважає, що [PERSON] на час укладання правочину 11 квітня 1997 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку комбінованого генезу (алкогольно-токсичного, посттравматичного) з судомним синдромом. (шифр хвороби згідно МКХ-10: F07.8). Діагностичними критеріями даного розладу є зміни в емоційно-вольовій сфері у вигляді емоційної лабільності, нестійкості, швидкої зміни емоцій, мінливості настрою, когнітивне зниження у вигляді порушення пам?яті, уваги, інтелекту, порушення мовної продукції, її в?язкість, монотонність, повільність,грубі порушення структури та цілеспрямованості мислення, зниження інтелектуально-мнестичної сфери до рівня деменції, психопродуктивні розлади (маячні ідеї, розлади сприйняття), розлади свідомості, суттєве зниження критичних та прогностичних здібностей, не спостерігаються в клінічній картині даного психічного розладу і не були зафіксовані у досліджуваного згідно наданої медичної документації та не просліджуються з показів свідків, при констатації яких у особи, приймається рішення щодо нездатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період вчинення нею правочину. У наданих на експертизу медичних документах (історіях хвороби) відсутні фактичні дані щодо прийому наркотичних чи інших медичних препаратів [PERSON] які б впливали на його здатність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в період укладання правочину, а саме 11 квітня 1997 року. Суд погоджується із вказаним висновком експертизи, оскільки експертами проведено детальний аналіз усіх зібраних судом доказів про стан здоров`я [PERSON] на час складання спірного заповіту та зроблено обгрунтвоані висновки про те, що хоч він і виявляв ознаки психічного розладу у вигляді розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку комбінованого генезу (алкогольно-токсичного, посттравматич-ного) з судомним синдромом, разом з тим у клініці цього захворювання грубі порушення структури та цілеспрямованості мислення, зниження інтелектуально-мнестичної сфери до рівня деменції, психопродуктивні розлади (маячні ідеї, розлади сприйняття), розлади свідомості, суттєве зниження критичних та прогностичних здібностей, не спостерігаються,а тому на час складання заповіту [PERSON] мав здатність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частин 1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що доводи позивачів щодо наявності підстав для визнання заповіту недійсним є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджуються належними та достатніми доказами, а тому суд не має підстав вважати позовні вимоги доведеними, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позову понесені позивачами витрати слід залишити за ними.

Outcome: dismissed