Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити, що він, є єдиною особою, яка може здійснювати догляд за [PERSON] , [INFO] , який потребує постійного стороннього догляду. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він, зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Даний будинок належить йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 03 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Чопиком Ю.С. Разом зі ним проживає та зареєстрований його дідусь [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом другої групи, у зв`язку з онкологічним захворюванням, за яким він здійснює догляд, оскільки інші особи, які б могли здійснювати такий догляд відсутні, так-як дружина [PERSON] [PERSON] є особою похилого віку, має другу групу інвалідності та також потребує стороннього догляду. Синові [PERSON] - [PERSON] також встановлено третю групу інвалідності, що унеможливлює здійснення ним догляду за своїм батьком. Крім цього його місце проживання на даний час не відоме. В дочки [PERSON] [PERSON] виявлено гостре порушення мозкового кругообігу (ГПМК) за ішемічним типом, що вказує на її фізичну неможливість здійснювати догляд за батьком внаслідок перенесеного інсульту. Інші онуки, [PERSON] [PERSON] є неповнолітньою та наразі навчається в Львівському державному університеті внутрішніх справ, а [PERSON] є студентом Львівського державного університету внутрішніх справ. Таким чином інші особи, які могли б здійснювати догляд за його дідусем відсутні. Фактично він є єдиною особою, яка може здійснювати такий догляд. Від встановлення факту здійснення ним постійного стороннього догляду за особою, яка цього потребує, залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених Законом України від 19 червня 2003 року №966-ІV «Про соціальні послуги», Законом України від 21 жовтня 1993 року №3543-ХП «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №588 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» та інших. Ухвалою судді від 25.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Заявник в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, щодо поданої заяви покладаються на розсуд суду. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частинами 4, 5 ст.268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14.06.2024, є дата складення повного судового рішення 21.06.2024. Дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 3 ст.294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (пункт 2 частини 1 статті 315 ЦПК України). У силу п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2022/000628058 від 22.09.2022, та записами будинкової книги. [PERSON] , [INFO] є інвалідом другої групи загального захворювання безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №724592. Відповідно до висновку №260 КНП ЯМР ЛО «Яворівська районна центральна лікарня» про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самостійно обслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом ІІ групи (онкологічне захворювання) потребує догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Відповідно до акту встановлення факту здійснення догляду за особами, які потребують постійного догляду від 09.04.2024 та акту проведення обстеження від 25.05.2023 [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , та здійснює догляд за [PERSON] , [INFO] , який потребує стороннього догляду. Інших осіб, які б могли здійснювати постійний догляд за [PERSON] не має. В чинному законодавстві відсутня адміністративна послуга з отримання документу, який би підтверджував факт того, що заявник самостійно доглядає та утримує свого дідуся старечого віку. Відповідно даний факт, може бути встановлений виключно рішенням суду, прийнятим в порядку непозовного цивільного судочинства, що підтверджується численною судовою практикою в таких справах. Встановлення факту здійснення постійного догляду за [PERSON] необхідне заявнику для можливості офіційного підтвердження такого догляду у державних органах. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Статтею\~3 Конституції України, визначено, що\~ «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.\~Статею 49 передбачено, що\~«Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя». Статтею першою Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" визначено, що обмеження життєдіяльності - це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами. Постійний сторонній догляд - вид догляду, яким забезпечуються інваліди із значно вираженою важкістю, функціональними порушеннями в організмі, зумовленими професійним захворюванням, травмою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно приймати їжу, забезпечувати туалет, потребують допомоги при прогулянках тощо). Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальні послуги» чинники, що можуть зумовити складні життєві обставини: а) похилий вік; б) часткова або повна втрата рухової активності, пам`яті; в) невиліковні хвороби, хвороби, що потребують тривалого лікування; г) психічні та поведінкові розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; ґ) інвалідність. Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:\~громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися…». Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту здійснення заявником постійного догляду за особою, яка цього потребує. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника, напряму впливає на його права й обов`язки та інтереси особи старечого віку, яка потребує стороннього догляду. Інших обставин, які б спростовували твердження заявника, не знаходить, тому кладе їх в основу рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved