Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Заявник звернувся до суду з даною заявою, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 серпня 2016 року Заявник уклав шлюб з [PERSON] . Від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , і син [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, сімейне життя подружжя [PERSON] не склалося в зв`язку з різними поглядами на життя, та Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2023 року, шлюб було розірвано. При цьому, діти знаходились на повному утриманні і вихованні батька, який також займався питаннями їх навчання, здоров`я та фізичного розвитку. Мати дітей взагалі не цікавилась життям дітей, що змусило батька звернутись до служби у справах дітей та сім`ї з заявою про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. В зв`язку з даними обставинами служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області, після ряду обстежень прийшла до висновку за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з батьком [PERSON] . В 2022 році старший син закінчив середню школу, а тому заявник звернувся до колишньої дружини з проханням допомогти старшому сину [PERSON] продовжитинавчання і здобути спеціальність за кордоном, пообіцявши, що під час навчання буде матеріально утримувати сина. На даний час, [PERSON] повністю утримує і приділяє велику увагу вихованню, стану здоров`я свого молодшого сина [PERSON] , який залишився проживати з ним. Створив для сина всі умови для успішного навчання, фізичного та загального розвитку, що стверджується довідкою КНП «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Київської області, від 22.09.2023 р. Заявник вважає за необхідне встановити факт самостійного виховання дитини, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на особистому вихованні і утриманні заявника потрібно з метою захисту прав та інтересів його дитини та прав заявника як батька. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Заявник в судове засідання з`явився, подавши до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи у його відсутність, викладені в заяві вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, заявлені вимоги визнала в повному обсязі. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2 ст. 319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Так, в обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що встановлення факту самостійного виховання дітей зумовлене необхідністю можливість безперешкодної реалізації його особистих прав, та необхідністю переміщення разом з дітьми без згоди матері, яка з дітьми не проживає. Окрім того, у разі не встановлення факту самостійного виховання, він не зможе без документального оформлення згоди Матері, яка не проживає разом з Дитиною, реалізувати своє право тимчасового виїзду з Дитиною за межі України з підстав, визначених частиною 5 ст. 157 СК України. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 17 серпня 2016 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у Васильківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 259, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області №362/2116/22 від 03.08.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області, після ряду обстежень прийшла до висновку за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , що стверджується Рішенням виконавчого комітету Васильківської міськради Київської області від 15.11.2022 року №345, яким даний висновок був затверджений. На даний час, [PERSON] повністю утримує і приділяє велику увагу вихованню, стану здоров`я свого молодшого сина [PERSON] , який залишився проживати з ним. Створив для сина всі умови для успішного навчання, фізичного та загального розвитку, що стверджується довідкою КНП «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Київської області, від 22.09.2023 р. В 2023 році син заявника [PERSON] закінчив школу та вступив до ВСП «Васильківського фахового коледжу Національного авіаційного університету» Син навчається на денній формі навчання на 1 курсі по спеціальності «телекомунікація та радіотехніка». Батько дитини особисто повністю вирішую питання оплати навчання, а також всі питання пов`язані з вихованням та навчальним процесом закладу. Дані обставини підтверджуються довідкою навчального закладу від 15.09.2023р. №137. Батько дитини позитивно характеризується за місцем проживання, що стверджується характеристикою депутата Васильківської міськради від 26.10.2023 року. [PERSON] оформила нотаріально посвідчену заяву в якій визнає факт, що син [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком, а також той факт, що батько самостійно виховує та утримує дитину. Батько з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] , що стверджується актом обстеження умов проживання від 25.10.2023р. №114. Сторони дійшли згоди, що заявник самостійно виховує та утримує дитину, а місцем постійного проживання Дитини є місце проживання його Батька ( Заявника). Отже спору між сторонами по визначення місця проживання, виховання і утримання Дитини немає. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.91 року, встановлено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України). Перелік справ про встановлення фактів, який визначений частиною 1 статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5). Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22 серпня 2018 року прийшов до висновку, що у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України). Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 1, 2 ст. 157 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 СК України. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі (ч. 5 ст. 157 СК України). Частиною 1 ст.319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. З вищенаведеного вбачається, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування неповнолітнього сина на особистому вихованні і утриманні заявника потрібно з метою захисту прав та інтересів його дитини та прав заявника як батька. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Враховуючи вищевикладене, вимоги про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітніми дітьми батьком підлягають задоволенню Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved