Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] , [INFO] стягнення суми сплаченого майнового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.03.2021 року о 16-05 годині у м. Дніпрі по вул. Малиновського, 66, сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю транспортних засобів: 1) «LEXUS» (номерний знак [NUMBER] ), яким керував [PERSON] (надалі Відповідач); 2) «VOLVO» (номерний знак [NUMBER] ) (надалі - автомобіль Потерпілого), яким керував [PERSON] (надалі Потерпілий). Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 19.11.2021 року по справі №199/2789/21 відповідача було визнано винним в настанні дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та провадження закрито на підставі п.7 ч. 1 ст.247 КУПАП, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність Потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №ЕР201396245). Потерпілий своєчасно звернувся до Позивача із Повідомленням про ДТП від 12.03.2021 року, та Заявою про виплату страхового відшкодування від 12.03.2021 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 91797 грн. Розрахунок та виплата відшкодування проводився на основі: 1) Звіту №111/21 від 22.04.2021; 2) Наказу №3/3406 від 10.05.2022; 3) Довідки №1 від 09.05.2022. Наказ та довідку сформовано одним файлом та підписано електронним цифровим підписом, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає: 93297 (дев`яносто три тисячі двісті дев`яносто сім) грн. 06 коп. Позивач відшкодував завдані Відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 91797 грн., що підтверджується платіжним дорученням №819681, а також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1030525 від 21.05.2021 року. Згідно з п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 38.2 Закону, Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, особою, відповідальною за завдані Потерпілому збитки, у даному випадку є Відповідач. Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування шкоди в повному обсязі. Оскільки на момент завдання шкоди Потерпілому цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то згідно приписів ст 38.2 Закону у позивача після здійснення регламентної виплати потерпілому, виникло право регресної вимоги до Відповідача у розмірі 93297 (дев`яносто три тисячі двісті дев`яносто сім) грн. 06 коп. У додатках до позовної заяви містяться документи, засвідчені електронним цифровим підписом. Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» закріплено, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Згідно пункту 38 частини 1 статті 1 Закону сертифікат відкритого ключа - електронний документ, який засвідчує належність відкритого ключа фізичній або юридичній особі, підтверджує її ідентифікаційні дані та/або надає можливість здійснити автентифікацію веб-сайту. Частиною 3 статті 18 Закону\~ встановлено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно частини 4 статті 18 Закону\~ кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. З метою захисту своїх прав та інтересів Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Самарського районного суду м. Дніпро. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Остання відома адреса місця проживання Відповідача є: [ADDRESS] (згідно відомостей, зазначених у постанові Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 19.11.2021 року по справі №199/2789/21). На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 93297 (дев`яносто три тисячі двісті дев`яносто сім) грн. 06 коп. та вирішити питання щодо сплаченого судового збору. Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами надав відзив на позовну заяву, який мотивований наступним. Користуючись процесуальними правами, які передбачені законодавством України надаємо пояснення, з якими не погоджуємося у повному обсязі з інформацією, яка викладена у позовній заяві, у зв`язку з чим надаємо наступні ствердження. Підставою для звернення Позивача з даним предметом позову є дорожня-транспортна пригода, яка сталася 10 березня 2021 року близько 16-05 годині у м. Дніпро на вул. М. Малиновського, за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] , зміст якої відображений у протоколах про адміністративне правопорушення серії ААБ № 131287 та №131288. Згідно протоколів про адміністративне правопорушення серії ААБ № 131287 та №131288, які були об`єднані в одне провадження постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2021 року по справі № 199/2789/21, [PERSON] 10.03.2021 року близько 16-05годині у м. Дніпро на вул. М. Малиновського в районі будинку №66, керуючи автомобілем марки «Лексус» держ. номер [NUMBER] , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Вольво» держ. номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався попереду в попутному напрямку, а також в той же час та в тому ж місці [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Лексус» держ. номер [NUMBER] , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, внаслідок чого знову скоїв зіткнення з автомобілем «Вольво» держномер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок двох зіткнень транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді забою та пошкодження м`язово зв`язочного апарату шийного відділу. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі №199/2789/21 від 19.11.2021 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення від 31.03.2021 серії ААБ № 131287. Оскільки відповідальність [PERSON] , який керував автомобілем LEXUS LХ570 державний номер [NUMBER] в момент ДТП, не була застрахована відповідно до\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплату страхового відшкодування [PERSON] у сумі 91797,06 грн. здійснило Моторне (транспортне) страхове бюро України згідно з платіжним дорученням від 16 травня 2022 року № 819681. Потерпілий [PERSON] , який отримав виплату від МТСБУ у розмірі 91797,06 грн., є також винним у дорожній-транспортній пригоді, яка трапилась 10.03.2021 року, що підтверджується висновком експерта №2717-21 від 14.09.2021 року, у зв`язку з чим вина кожного водія - 50%, а тому і розмір відшкодування шкоди має бути не більше, ніж 50% від її розміру. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/2789/21 від 14.05.2021 року, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 10.03.2021 року призначалась судова-автотехнічна експертиза, яка була проведена за матеріалами справи та відеозаписами з камер відеореєстратора та відеоспостереження. За результатами даної експертизи був наданий висновок експерта №2717-21 від 14.09.2021 року, відповідно до якого: «Відносно «першого зіткнення»: У даній дорожньо-транспортній ситуації, водію автомобіля «Volvo» [PERSON] , для забезпечення безпеки дорожнього руху необхідно було діяти відповідно до вимог п. 9.2., 9.4. б), 10.1., 10.3.\~Правил дорожнього руху\~України. У даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля «Lexus» [PERSON] для забезпечення безпеки дорожнього руху, необхідно було діяти відповідно до вимог\~п. 12.3. Правил дорожнього руху\~України. Відносно «другого зіткнення»: У даній дорожньо-транспортній ситуації, водію автомобіля «Lexus» [PERSON] , для забезпечення безпеки дорожнього руху, необхідно було діяти відповідно до вимог\~п. 13.1. Правил дорожнього руху\~України. У даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля «Volvo» [PERSON] на зміну дорожньої ситуації та безпеку дорожнього руху не впливали і\~Правилами дорожнього руху\~України не регламентувались.» Так як, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 131287 від 31.03.2021 відсутні дані щодо процесу зближення автомобілів «Volvo» та «Lexus» до зіткнення, тому, виходячи з фабули поставленого питання, визначити експертним шляхом, дії кого із учасників дорожньо-транспортної пригоди обставини якої зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 131287 від 31.03.2021 року не відповідають вимогам Правил дорожнього руху України і які знаходяться у причинному зв`язку з обставинами дорожньо-транспортної пригоди, не надається можливим. Якщо виходити з візуального аналізу відеоматеріалу з камер спостереження, то слід дійти до наступних висновків: Відносно «першого зіткнення»: Оскільки, у даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля «Volvo» [PERSON] мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортну пригоду шляхом виконання ним вимог п. 10.1.,\~10.3. Правил дорожнього руху\~України, тому в його діях вбачаються невідповідності до вимог п. 10.1.,\~10.3. Правил дорожнього руху\~України. Невідповідності в діях водія автомобіля «Volvo» [PERSON] вимогам п. 10.1.,\~10.3. Правил дорожнього руху\~України, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Оскільки вирішити експертним шляхом, чи мав водій автомобіля «Lexus» [PERSON] технічну можливість запобігти зіткнення (шляхом виконання ним вимог\~п. 12.3. Правил дорожнього руху\~України) не надається можливим, тому визначити, чи знаходяться дії водія автомобіля «Lexus» [PERSON] у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, не надається можливим. Відносно «другого зіткнення»: Дії водія автомобіля «Volvo» [PERSON] після другого зіткнення на зміну дорожньої ситуації та безпеку дорожнього руху не впливали і\~Правилами дорожнього руху\~України не регламентувались. Оскільки водій автомобіля «Lexus» [PERSON] після першого зіткнення мав технічну можливість запобігти «другому зіткненню» шляхом виконання вимог\~п. 13.1. Правил дорожнього руху\~України, тому в його діях вбачаються невідповідності до вимог\~п. 13.1. Правил дорожнього руху, які знаходяться у причинному зв`язку з другим зіткненням.» Аналізуючи вищевикладене приходимо до висновку, що має місце обопільна вина водії у даному ДТП, оскільки відповідно до висновку експерта №2717-21 від 14 вересня 2021 року встановлено також порушення водієм [PERSON] вимог п.п.\~10.1,\~10.3 ПДР\~України, що знаходяться у причинно-наслідкому зв`язку із настанням ДТП, має місце. Звертаємо увагу на те, що по факту даного ДТП протокол про адміністративне правопорушення щодо водія [PERSON] не складався, що виключало можливість визнавати наявність у його діях порушень вимог Правил дорожнього руху України, що у свою чергу унеможливлювало прийняти рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення. У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо». Враховуючи той факт, що вчинення ДТП 10.03.2021 року відбулося внаслідок спільної вини обох водіїв ( [PERSON] та [PERSON] ) у зв`язку з чим вина кожного - 50%, а тому і розмір відшкодування шкоди має бути не більше, ніж 50% від її розміру. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що Відповідача викликали для участі під час проведення огляду транспортного засобу, яке відбувалося 30 березня 2021 року, з метою визначення матеріального збитку. Відповідно до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 року, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Відповідно до абз. 1 п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 року, у разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Позивач у своїй позовній заяві зазначає про те, що відшкодував також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1500(одна тисяча п`ятсот) гривень нуль копійок, що підтверджується платіжним дорученням №1030525 від 21.05.2021 року. Відповідно до рахунку №65 від 22 квітня 2021 року, який складений експертом [PERSON] вбачається, що за висновок експертного дослідження 111/21А вартість становила 1300 грн.00 коп., а виклик винуватця на огляд становила 200 гривень. Необхідно звернути увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що експертом [PERSON] здійснювалось запрошення [PERSON] для участі у проведенні огляду транспортного засобу, відсутні інформація відносно яким шляхом здійснювалось дане запрошення. Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 30 березня 2021 року, вбачається, що під час його проведення був присутній тільки потерпілий [PERSON] . Крім того, ні в протоколі огляду транспортного засобу від 30 березня 2021 року, ні в висновку експерта № 111/21А від 22 квітня 2021 року не зазначається про те, що [PERSON] викликався на місце огляду, а також відсутня інформація щодо неприсутності [PERSON] під час проведення огляду транспортного засобу. Враховуючи те, що [PERSON] не отримував запрошення на проведення огляду транспортного засобу, аби надати свої заперечення щодо проведення огляду транспортного засобу та правильності виявлених механічних ушкоджень, що впливають на визначення вартості матеріального збитку, Позивачем не надано докази, які підтверджують таке здійснення, у зв`язку з чим відбулося порушення права [PERSON] щодо присутності під час проведення огляду транспортного засобу експертом, що стає наслідком для відмови у відшкодуванні відповідних витрат на здійснення такого виклику. Висновок експерта\~№№111/21А\~від 22.04.2021\~року,\~якими Позивач\~обґрунтовує завдану\~матеріальну шкоду,\~на підставі\~якого було\~здійснено виплату\~ [PERSON] ,\~не є\~належним та\~допустимим доказом,\~оскільки у\~ньому не\~зазначено про\~те,\~що експерт\~обізнаний про\~кримінальну відповідальність\~за завідомо\~неправдивий висновок\~і що\~він підготовлений\~для подання\~до суду,\~у зв`язку\~з чим\~розмір завданої\~матеріальної шкоди\~належним чином\~не обґрунтовані і не підлягають задоволенню Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Відповідно до ч. 5 ст. 106 ЦПК України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідно до абз. 14 ч. 2 п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 No 53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст. 385 цього Кодексу. Відповідно до абз. 15 ч. 2 п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 No 53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, інформація про те, що висновок підготовлений для подання до суду або долучення до матеріалів кримінального провадження (у разі проведення експертизи на підставі письмового звернення особи, яке містить таку інформацію); Позивач, обґрунтовуючи суму виплати, виходячи з висновку експертного дослідження автотоварознавця з визначенням матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ №111/21А від 22.04.2021 року, складеного експертом Пилипенком О.С. Однак, зі змісту висновку експерта №111/21А від 22.04.2021 року вбачається, що у даному документі відсутнє посилання на те, що він підготовлений для подання до суду, а також відсутня відмітка про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 16.11.2022 р. по справі № 335/2566/18, то при складанні висновку експертного дослідження треба дотримуватися вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, яка передбачає повідомлення експерта про кримінальну відповідальність та наявність вказівки в дослідженні, що воно подається до суду. Подібні положення містяться і в процесуальних кодексах. Якщо ж таких відомостей не має, то суд може не брати його до уваги. Верховний Суд у постанові від 04.11.2020 р. по справі № 904/684/18, наголосив на тому, що якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384\~КК України\~або за відмову від надання висновку за ст. 385\~КК України, то такий висновок є недопустимим доказом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18, зазначає що: «висновок експертного дослідження не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так,\~ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6\~ст. 106 ЦПК України\~зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5\~ст. 106 ЦПК України\~у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у наявному висновку експертного дослідження не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.11.2023 р. по справі № 712/4126/22 зазначила, що у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. За вказаних обставин експертний висновок № 111/21А від 22 квітня 2021 року не може бути визнаний допустимим доказом у даній цивільній справі саме як висновок експерта через його невідповідність ч. 5\~ст. 106 ЦПК України. МТСБУ звернулось з позовом до неналежного Відповідача, оскільки на підставі статті 1172 ЦК України, відповідати за завдану шкоду повинен власник транспортного засобу «СФГ НОВЕ», який перебуває у трудових відносинах з [PERSON] .. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] не є власником автомобіля LEXUS LХ570 державний реєстраційний номер [NUMBER] . Так, власником даного транспортного засобу є СФГ «НОВЕ», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Потерпілий [PERSON] звернувся до суду з позовною вимогою Селянського (фермерського) господарства «НОВЕ» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної, яка відбулася 10.03.2021 року за участю [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі №199/4674/22 від 08 березня 2023 року, стягнуто з Селянського (фермерського) господарства «НОВЕ» на користь [PERSON] заподіяну майнову шкоду в розмірі 33523 (тридцять три тисячі п`ятсот двадцять три) грн. 19 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 703 (сімсот три) грн. 66 коп. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який відшкодовує шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яким є його законний володілець. Згідно із ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тлумачення ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Відповідно до ч. 3 ст. 1172 ЦК України, підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Аналогічний правовий висновок викладено упостанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі N 6-108цс13, постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі N 373/1773/18, від 20 листопада 2019 року у справі N 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі N 534/872/16-ц. У рішенні Конституційного суду України від 12.01.2010 №1-рп/2010 (справа №1-2/2010) зазначено, що можливість здійснення керівником, що є учасником або засновником підприємства, управління суб`єктом господарювання без укладання із ним трудового договору (контракту) та отримання заробітної плати. [PERSON] є директором та одним з засновників СФГ «НОВЕ», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.05.2024 року. Згідно з частиною першою статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до підпункту 38.2.1 статті 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, з урахуванням\~статті 1172 ЦК України\~цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була завдана з вини [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обов`язків, несе роботодавець СФГ «НОВЕ». Оскільки між СФГ «НОВЕ» та [PERSON] , який є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 березня 2021 року наявні трудові відносини, а відтак ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~ підлягає до застосування. Тобто, [PERSON] вчинив ДТП під час використання ним службового автомобіля, а тому (з урахуванням правил п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") відповідати за заподіяну шкоду повинен саме власник автомобіля СФГ «НОВЕ». Тобто, МТСБУ звернулося до неналежного Відповідача, оскільки саме СФГ «НОВЕ» є тією особою, що несе відповідальність за нанесену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з вимогою про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у зв`язку з чим вбачаються підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію. Виходячи з наведеного, помилковим є застосування до суброгації у страхових відносинах положень частини шостої статті 261 ЦК України, згідно якої за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Адже, наведена вище норма розрахована на відносини, коли одне зобов`язання (основне) припиняється виконанням обов`язку боржника третьою особою, і у такої особи виникає право регресу вже за новим регресним зобов`язанням. Відповідно за новим регресним зобов`язанням позовна давність починає спивати заново. Таким чином, до спірних відносин під час обчислення позовної давності мають застосовуватись положення статті 262 ЦК України. Згідно цієї норми заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При суброгації деліктне зобов`язання не припиняється, змінюється лише одна і сторін такого зобов`язання - кредитор. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце 10 березня 2021 року, отже строк позовної давності тривалістю у три роки починає перебіг саме з 10 березня 2021 року і спливає 10 березня 2024 року . Однак, пори вищевикладене, позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом 27 березня 2024 року, тобто після спливу строків позовної давності. Враховуючи те, що відбулося звернення з позовом до неналежного Відповідача, розмір матеріальної шкоди, який визначений у висновку експерта від 22.04.2021 року не містить обов`язкового зазначення про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і про призначення висновку саме для надання до суду, у зв`язку з чим не може бути прийнятий судом як доказ розміру завданої матеріальної шкоди, тобто, позовні вимоги належним чином не обґрунтовані, а також наявність пропуску позовної давності, на підставі цього просимо відмовити у задоволенні позовних вимог Моторного (Транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача адвокат Сечко С.В. вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача, адвокат ФФедосєєв Є.О. просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, підтримавши доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд,\~заслухавши пояснення\~учасників процесу,вивчивши\~позовні вимоги,\~відзив на\~позовну заяву,\~письмові матеріали\~справи,\~приходить до\~наступного.\~ Судом встановлено, що підставою для звернення Позивача з даним предметом позову є дорожня-транспортна пригода, яка сталася 10 березня 2021 року близько 16-05 годині у м. Дніпро на вул. М. Малиновського, за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] , зміст якої відображений у протоколах про адміністративне правопорушення серії ААБ № 131287 та №131288. Згідно протоколів про адміністративне правопорушення серії ААБ № 131287 та №131288, які були об`єднані в одне провадження постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2021 року по справі № 199/2789/21, , [PERSON] 10.03.2021 року близько 16-05годині у м. Дніпро на вул. М. Малиновського в районі будинку №66, керуючи автомобілем марки «Лексус» держ. номер [NUMBER] , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Вольво» держ. номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався попереду в попутному напрямку, а також в той же час та в тому ж місці [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Лексус» держ. номер [NUMBER] , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, внаслідок чого знову скоїв зіткнення з автомобілем «Вольво» держномер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок двох зіткнень транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді забою та пошкодження м`язово зв`язочного апарату шийного відділу. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 19.11.2021 року по справі №199/2789/21 відповідача було визнано винним в настанні дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та провадження закрито на підставі п.7 ч. 1 ст.247 КУПАП, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Оскільки відповідальність [PERSON] , який керував автомобілем LEXUS LХ570 державний номер [NUMBER] в момент ДТП, не була застрахована відповідно до\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплату страхового відшкодування [PERSON] у сумі 91797,06 грн. здійснило Моторне (транспортне) страхове бюро України згідно з платіжним дорученням від 16 травня 2022 року № 819681. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/2789/21 від 14.05.2021 року, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 10.03.2021 року призначалась судова-автотехнічна експертиза, яка була проведена за матеріалами справи та відеозаписами з камер відеореєстратора та відеоспостереження. За результатами даної експертизи був наданий висновок експерта №2717-21 від 14.09.2021 року. Тобто має місце обопільна вина водіїв у даному ДТП, оскільки відповідно до висновку експерта №2717-21 від 14 вересня 2021 року встановлено також порушення водієм [PERSON] вимог п.п.\~10.1,\~10.3 ПДР\~України, що знаходяться у причинно-наслідкому зв`язку із настанням ДТП, має місце. Звертаємо увагу на те, що по факту даного ДТП протокол про адміністративне правопорушення щодо водія [PERSON] не складався, що виключало можливість визнавати наявність у його діях порушень вимог Правил дорожнього руху України, що у свою чергу унеможливлювало прийняти рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення. Потерпілий [PERSON] отримав виплату від МТСБУ у розмірі 91797,06 грн., є також винним у дорожній-транспортній пригоді, яка трапилась 10.03.2021 року, що підтверджується висновком експерта №2717-21 від 14.09.2021 року, у зв`язку з чим вина кожного водія - 50%, а тому і розмір відшкодування шкоди має бути не більше, ніж 50% від її розміру. При зверненні з позовом до суду позивачем не надано належні та допустимі докази того, що Відповідача викликали для участі під час проведення огляду транспортного засобу, яке відбувалося 30 березня 2021 року, з метою визначення матеріального збитку. Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 30 березня 2021 року, вбачається, що під час його проведення був присутній тільки потерпілий [PERSON] . Крім того, ні в протоколі огляду транспортного засобу від 30 березня 2021 року, ні в висновку експерта № 111/21А від 22 квітня 2021 року не зазначається про те, що [PERSON] викликався на місце огляду, а також відсутня інформація щодо неприсутності [PERSON] під час проведення огляду транспортного засобу. Відповідно, висновок експерта №111/21А від 22.04.2021 року, якими Позивач обґрунтовує завдану матеріальну шкоду, на підставі якого було здійснено виплату [PERSON] , не є належним та допустимим доказом, оскільки у ньому не зазначено про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду, у зв`язку з чим розмір завданої матеріальної шкоди належним чином не обґрунтовано, і відповідно суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] не є власником автомобіля LEXUS LХ570 державний реєстраційний номер [NUMBER] . Так, власником даного транспортного засобу є СФГ «НОВЕ», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, тому слід зазначити, що МТСБУ звернулось з позовом до неналежного Відповідача, оскільки на підставі статті 1172 ЦК України, відповідати за завдану шкоду повинен власник транспортного засобу «СФГ НОВЕ», який перебуває у трудових відносинах з [PERSON] .. Потерпілий [PERSON] звернувся до суду з позовною вимогою Селянського (фермерського) господарства «НОВЕ» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної, яка відбулася 10.03.2021 року за участю [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі №199/4674/22 від 08 березня 2023 року, стягнуто з Селянського (фермерського) господарства «НОВЕ» на користь [PERSON] заподіяну майнову шкоду в розмірі 33523 (тридцять три тисячі п`ятсот двадцять три) грн. 19 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 703 (сімсот три) грн. 66 коп. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який відшкодовує шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яким є його законний володілець. Згідно із ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. [PERSON] є директором та одним з засновників СФГ «НОВЕ», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.05.2024 року, що надані в якості письмових доказів до матеріалів справи відповідачем. Отже, з урахуванням\~статті 1172 ЦК України\~цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була завдана з вини [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обов`язків, несе роботодавець СФГ «НОВЕ». Оскільки між СФГ «НОВЕ» та [PERSON] , який є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 березня 2021 року наявні трудові відносини, а відтак ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~ підлягає до застосування. Тобто, [PERSON] вчинив ДТП під час використання ним службового автомобіля, а тому (з урахуванням правил п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") відповідати за заподіяну шкоду повинен саме власник автомобіля СФГ «НОВЕ». Також Позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з вимогою про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у зв`язку з чим вбачаються підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Зазначена в позові дорожньо-транспортна пригода мала місце 10 березня 2021 року, отже строк позовної давності тривалістю у три роки починає перебіг саме з 10 березня 2021 року і спливає 10 березня 2024 року. Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом 27 березня 2024 року, тобто після спливу строків позовної давності. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже судом встановлено, що Позивач звернувся з позовом до неналежного Відповідача, розмір матеріальної шкоди, який визначений у висновку експерта від 22.04.2021 року не містить обов`язкового зазначення про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і про призначення висновку саме для надання до суду, у зв`язку з чим не може бути прийнятий судом як доказ розміру завданої матеріальної шкоди, тобто, позовні вимоги належним чином не обґрунтовані, а також позивчаем пропущений строк позовної давності, що підтверджується письмовими доказами, наданими до матеріалів справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Моторного (Транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування не підлягають задоволенню. На підставі\~викладеного\~та\~

Outcome: dismissed