Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У вересні 2023 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , пеню за прострочення сплати аліментів за період з 18 грудня 2020 року по 01 липня 2023 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 02 грудня 2011 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] , про що 02.12.2011 року складено відповідний актовий запис за № 1742. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Згодом, між сторонами почались конфлікти, у них були зовсім різні уявлення про шлюбно-сімейні відносини. Спільне життя з відповідачем стало неможливе через втрату почуття любові та поваги один до одного, різні погляди на життя, різні культурні цінності та відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства. Тому, 15 липня 2013 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач дитиною не цікавився та матеріально не забезпечував. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2016 року позовні вимоги позивача задоволено, ухвалено стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, що підлягає індексації згідно закону, починаючи стягнення з 06 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Так, аліменти які стягувались з відповідача у розмірі 600 гривень щомісячно, в умовах збільшення рівня цій та прожиткового мінімуму на одну дитину, було недостатньо для матеріального утримання на неповнолітню дитину, що ставило Позивача у скрутне матеріальне становище. Тому остання звернулась до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів. 22 лютого 2017 року виконавчим комітетом Сурсько- Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що 22 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис за № 02, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . У зв`язку з чим Позивач змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». 11 лютого 2019 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги [PERSON] задоволено, змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, встановлених рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2016 року та ухвалено стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі % частки із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь [PERSON] , починаючи стягнення з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення дитини повноліття. Станом на сьогоднішній день біологічний батько дитини жодним чином не приймає участі у житті дитини, ба більше не допомагає матеріально, що підтверджується розрахунком заборгованості із сплати аліментів, доданої до позову. Відповідач вихованням дитини не займається, не спілкується з дитиною, не цікавиться навчанням доньки, батьківські збори та святкові ранки не відвідував та не відвідує станом на сьогоднішній день. Із батьком дитина не спілкується, її вихованням займаюся лише позивач. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступ до культурних і духовних цінностей, що підтверджує винну поведінку батька у свідомому нехтуванні своїми обов`язками. Всі обов`язки як батька наразі виконує вітчим [PERSON] . З ним у дитини встановилися добрі відносини, засновані на доброті, чесності, взаємодопомозі та повазі один до одного. Дитина проживає та виховується у повноцінній родині, в якій панує любов та взаєморозуміння. В майбутньому вітчим [PERSON] має намір вдочерити [PERSON] , адже вважає її за свою доньку. Дар`я навчається у Новоолександрівському ліцеї, Новоолександрівської сільської ради. Відповідно до характеристики [PERSON] зарекомендувала себе як працелюбна та уважна учениця. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість [PERSON] на 31 липня 2023 року складає 111 193,99 грн. Враховуючи вищенаведене позивач має право на стягнення пені за період з 18.12.2020 року по 01.07.2023 року по сплаті аліментів в сумі 33 808,92 грн. Не погодившись з позовними вимогами, представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано наступне. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач не виконував аліментні зобов`язання у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів. В свою чергу відповідач протягом всього періоду стягнення аліментів сплачував позивачу грошові кошти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в готівковій формі оскільки сама позивач наполягала на такій формі розрахунку, обґрунтовуючи це тим, що їй так буде зручно. Таким чином, сама позивач стала причиною нарахування йому заборгованості за аліменти у період з 18.12.2020 року по 01.07.2023 року. Позивач систематично налаштовує дитину проти спілкування з батьком, не надає можливості побачення. Відповідача неодноразово намагався вирішити питання побачень з дитиною мирним шляхом, але безуспішно. А тому змушений звернутися до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в особі органу опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області оскільки відповідно до ст. 158 СК України за заявою батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Позивач порушує право дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості. Відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення дитині належних умов життя та виховання, займається вихованням дитини, цікавляться її життям, вважає що позбавлення батьківських прав не відповідає інтересам дитини. Таким чином, дана позовна заява є безпідставною та не підлягає задоволенню. В судовому\~засіданні позивачка та її представник підтримали подану позовну заяву та просили її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судовому засіданні вказала, що вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2016 року по справі № 204/5693/16-ц з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, що підлягає індексації згідно до закону, починаючи стягнення з 06 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини позивача по справі. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року по справі №204/9410/18 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2016 року по цивільній справі № 204/5693/16-ц (провадження №2/204/2242/16) та стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь матері [PERSON] , починаючи стягнення з дати набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця по виконавчому листі у справі №204/9410/18 від 11.02.2019 року та №204/5693/16 від 04.10.2016 року заборгованість [PERSON] станом на 31.07.2023 року становить 111\~193,99 грн. (а.с. 30). Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , фактично мешкає разом із матір`ю. Згідно характеристики директора ліцею [PERSON] та класного керівника [PERSON] [PERSON] навчається у школі з першого класу зарекомендувала себе як працелюбна та уважна учениця. Мати приділяє увагу вихованню доньки, підтримує контакт з класним керівником та вчителями. Батько не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться навчанням доньки (а.с. 25). Згідно висновку Органу опіки та піклування адміністрації Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, вбачається, що останній прийшов до висновку про недоцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні до його малолітньої дитини, доньки [PERSON] , [INFO] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду пояснення зі змісту яких вбачається, що [PERSON] добре спілкувався з донькою. Після початку військових дій, для звільнення свого чоловіка від військової служби [PERSON] (позивачка) хотіла записати на нього 3 дитину. Вказала, що до 2023 року батько спілкувався з дитиною, вважає, що [PERSON] налаштовує дитину проти батька. Також, в судовому засіданні була допитана дитина [PERSON] , яка вказала, що останній раз бачила батька пів року тому, оскільки їй мати сказала, що він живе з братом, який хворіє. Спочатку вказала, що він (тато) її наказує, проте з наступних пояснень дитини стало зрозуміло, що вона говорила, про іншого (другого чоловіка) своєї мати. Пояснила, що батько (відповідач) їй не потрібен. Після надання пояснень педагогом [PERSON] було зазначено, що складається враження, що дитину було підготовлено до надання пояснень. Звертаючись із позовом до суду, позивач зазначає, що підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є те, що відповідач з моменту уходу із сім`ї, ні утриманням, ні вихованням доньки він не займається, про стан здоров`я дитини не піклується, фізичним, духовним і моральним розвитком не цікавиться, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо доньки і бажання спілкуватися з донькою не виявляє. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", заява № 39948/06). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що "ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків". Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Проаналізувавши викладене, з урахуванням як найкращих інтересів дитини, встановлених обставин цієї справи та з огляду на відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд дійшов до висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено. Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у розглядуваній справі не встановлено. Позбавлення батьківських прав за встановлених судом обставин не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті прецедентної практики ЄСПЛ. При цьому, згідно з положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом не було встановлено вищевказаних причин, які б створювали обставини для відповідача щодо унеможливлення виплати аліментів та утворення заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Як вбачається, з позовної заяви, позивачка просить стягнути пеню за період з 18 грудня 2020 року по 01 липня 2023 року. Так, з наданого позивачкою розрахунку пені державного виконавця (а.с. 30), за період з 18 грудня 2020 року по 01 липня 2023 року, заборгованість відповідача становить у розмірі 111193 грн. 99 коп. Суд вказує, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Крім того, слід розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується. З урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, одержувач аліментів має право на стягнення 111193,99 грн. пені. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивачки та стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 111\~193,99 грн. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено на користь позивачки судовий збір по справі в сумі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial