Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ « ШУ « Покровське», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ГУ ПФУ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 08.02.2009 р. по 15.05.2010 р., та з 30.05.2011 р. по 02.08.2023 р., де працював в якості прохідника 4 розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом № 530 ку від 02.08.2023 р. був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Під час роботи на підприємстві відповідача він отримав професійне захворювання : хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженим статико динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом 11 ст., фаза затихаючого, загострення , ЛН 11 ст. Згідно довідки МСЕК серії 12ААВ № 786094 від 14.02.2024 р. йому первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням та протипоказана робота в підземних умовах виробництва, дії фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, пилу. Згідно довідки МСЕК серії 12ААА за № 146612 від 14.02.2024 р. йому первинно визначена ступінь втрати працездатності в розмірі 65%, з яких: 35% хронічна радикулопатія; 30% -пневмоконіоз. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 245000 грн. та яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник відповідача ПрАТ « ШУ « Покровське» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач працював на підприємстві відповідача. За весь час періоду роботи жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами його були визнано здоровим та придатним для роботи, звільнився у зв`язку з виходом на пенсію, а не за станом здоров`я і тільки після звільнення виявив у себе професійне захворювання. Загальний стаж позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 22 роки 07 місяців 13 днів, із них на ПртАТ « ШУ « Покровське» 12 років 02 місяця 04 дня або 53% професійного маршруту. Вважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 245000 грн. при 65% втрати професійної працездатності є безпідставно завищеним, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а. с. 35-40). Представник третьої особи ГУ ПФУ в Донецькій області надали пояснення, в яких зазначили, що документи, на які посилається позивач, а саме довідку МСЕК, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання є документами, що підтверджують тільки факт професійного захворювання та встановлення в зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. ( а. с. 72-74). Позивач, представник позивача, представник відповідача, представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про день і час слухання справи повідомлялись належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. ( а. с. 68-70,87 -96). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач по справі перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ « ШУ «Покровське» з 08.02.2009 р. по 15.05.2010 р., та з 30.05.2011 р. по 02.08.2023 р., де працював в якості прохідника 4 розряду з повним робочим днем в шахті. ( а.с. 6-8). Наказом ПрАТ « ШУ «Покровське» № 530 ку від 02.08.2023 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпПУкраїни ( а.с. 8). Згідно акту розслідування причини виникнення професійного захворювання від 08.02.2024 р. [PERSON] встановлено діагноз: -хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення, з вираженим статико динамічними порушеннями , м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг. Пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом 11 ст., фаза затихаючого загострення, ЛН-11 ст. ( а.с. 11). Згідно п. 17 Акту професійне захворювання виникло з недосконалістю технологічного процесу, недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу ( фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. [PERSON] виконував роботи в умовах пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. ( а. с. 17). В п. 18 акту зазначено причину виникнення професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії фактична величина 8,6 196,8 мг/ м3 при нормативному значенні 2мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни 84- 90,3% зміни. Важкість праці : фізичне динамічне навантаження ( за учстю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 88- 298,4 Вт, при нормативному значенні 90 Вт, фізичне динамічне навантаження ( за участю м`язів рук та плечового поясу)- фактична величина 89-116,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 20-40 кг при нормативному значенні 30 кг. Виробничий шум фактична величина 80-90 дБА при нормативному значенні 80 дБА; робоча поза в нахиленому положенні більше 30 22-53% зміни при нормативному значенні до 30-25% зміни. Нахил корпусу - фактичне значення 40-230, при нормативному значенні 51-100 разів. ( а. с. 12). Згідно довідки МСЕК серії 12ААВ № 786094 від 14.02.2024 р. позивачу первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням та протипоказана робота в підземних умовах виробництва, дії фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, пилу. Згідно довідки МСЕК серії 12ААА за № 146612 від 14.02.2024 р. позивачу первинно визначена ступінь втрати працездатності в розмірі 65%, з яких: 35% хронічна радикулопатія; 30% -пневмоконіоз. ( а.с. 9-10). Згідно з нормами\~Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). Статтею 46 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно із\~статтею 4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3\~статті 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, відповідно до частин 1-4\~статті 153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог\~статті 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої\~\~їх працівникам такими умовами. Відповідно до ст.. 14 Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ( далі - Закону) до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією ( фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 Закону. Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року " Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. В даному випадку ушкодження здоров`я та професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Суд вважає , що факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень\~ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, той факт, що професійна працездатність у зв"язку з професійним захворюванням втрачена на 65% ( 35%- хронічна радикулопатія; 30%- пневмоконіоз) та позивача визнано інвалідом 3 групи, що не виключає погіршення стану його здоров`я в майбутньому. Твердження представника відповідача про те, що профзахворювання не могло виникнути на підприємстві відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи не підтверджені певними доказами. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, акт розслідування причин виникнення професійного захворювання складався після виходу на пенсію позивача, повідомлення про наявність хронічного професійного захворювання надійшло до територіального органу Держпраці 15.12.2023 р., після звільнення з підприємства відповідача, однак зазначені обставини не спростовують факт виникнення професійного захворювання на ПрАТ « ШУ «Покровське», на якому, як і на інших підприємствах вугільної промисловості застосовується праця в умовах шкідливих факторів виробничого середовища, що підтверджено відповідним актом розслідування причин виникнення профзахворювання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ При\~ визначенні\~розміру відшкодування\~шкоди суд\~також приймає\~до уваги\~стаж роботи\~на підприємстві\~відповідача з\~ з\~08.02.2009\~р.\~по 15.05.2010\~р.,\~та з\~30.05.2011\~р.\~по 02.08.2023\~р.,\~що становить\~12\~років 02\~місяця 04\~дня,\~ причини\~виникнення хронічного\~професійного захворювання\~у позивача,\~вказані в\~акті розслідування\~від 07.02.2024\~р.,\~а також\~ стан\~ його\~здоров`я\~,\~тяжкість вимушених\~змін у\~останнього життєвих\~стосунках,\~час та\~зусилля,\~необхідні для\~відновлення попереднього\~стану,\~а тому,\~виходячи\~ з\~принципів розумності\~та об`єктивності, \~вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 120000 грн. Щодо відрахування з присудженої позивачу до стягнення суми моральної шкоди податків та зборів, суд зазначив наступне. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано\~розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України\~(в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту\~168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в\~статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічні правові позиції були викладені Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц та у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, окрім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1200 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial