Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Оператора газорозподільної системи «Акціонерне товариство «Криворіжгаз»», про зняття арешту з нерухомого майна, в якому позивач просила зняти арешт з нерухомого майна, зареєстрований 05.11.2012 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за номером 13207030 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприєсмтва «Інформаційний центр» Міністерства юстиції Українит, підства обтяження: постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження № 34768532 від 05.11.2012 Центрально-Міського відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] , а також стягнути сплачений позивачем судовий збір. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.05.2024 року відкрито спрощене позовне провадженняу справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, у прохальній частині позову просила розглянути справу у її відсутність. Представник Центрально-Міського відділу ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Представник Оператора газорозподільної системи «Акціонерне товариство «Криворіжгаз»» в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути без учасників справи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог із наступних підстав. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначені: [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 17.01.2018 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвища на « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] батько позивачки - [PERSON] , помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Першої Криворізьої державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шабліян Є.М. позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з виявленням арешту на все майно спадкодавця [PERSON] , накладеного Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 05.11.2012 року, постанова [NUMBER]. Згідно відповіді Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 39684 від 16.04.2024 року на заяву позивача від 28.03.2024 року про надання інформації щодо зняття арешту з майна, позивачу було повідомлено, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна виявлено обтяження, а саме: 05.11.2012 року за реєстраційним номером № 13207030, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження [NUMBER] від 05.11.2012, видавник Центрально-Міський відділ ДВС Криворізького міського управління юстиції, державний виконавець Войкова Є.Г., об?єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Вищезазначене обтяження було накладено у рамках виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання судового наказу №444/1924/12 від 16.03.2012, виданого Центрально-Міським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Криворіжгаз» заборгованості у розмірі 18037,05 грн., що перебувало на виконанні з 16.10.2012 по 29.12.2012 та на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення та направлено виконавчий документ за місцем працевлаштування боржника до смт. Широке. Також, повідомлено, що при перевірці Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження за яким боржником є [PERSON] , а саме: АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №216/3651/16-к від 14.11.2016 виданого Центрально-Міським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави в особі Центрально-Міського районного суду витрат у розмірі 1320,60 грн. Роз`яснено, що відповідно до п.9.9 « Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби "Строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять 3 ( три) роки, після чого вони підлягають знищенню». Криворізький відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом № 78101 від 24.04.2024 року у відповідь на заяву [PERSON] від 24.04.2024 року повідомив, що за даними пошуку Автоматизованій системі виконавчого провадження (спецрозділ) судовий наказ №444/1924/13 від 16.03.2012 року виданий Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Криворіжгаз» заборгованості у розмірі 18037,05 грн. до Широківського районного відділу державної виконавчої служби на виконання не надходив. За даними пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження на виконанні Криворізькому відділі державної виконавчої служби у Криворізькому району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчі провадження за якими боржником є [PERSON] , [INFO] , відсутні. Листом № 28.13-50/78576 від 25.04.2024 року Криворізький відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повідомив [PERSON] , що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 25.04.2024 виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні у відділі відсутні та на виконанні не перебували. Згідно даних АСВІ виконавче провадження [NUMBER] з виконання виконавчого документу № 216/3651/16-к, та виконавчі провадження [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] з виконання виконавчого документу №444/1924/12 від 16.03.2012 перебували на виконанні в Центрально-Міському відділі державно виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області. За правилами частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Підставою для звернення до суду з вказаним позовом є те, що позивач фактично позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно через наявність накладеного на спадкове майно арешту. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22). Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач має намір вільно володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. При зверненні до суду позивач посилався на порушення своїх як спадкоємця прав, оскільки не має можливості успадкувати майно через накладений на нього арешт. Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. У пункті 4.10 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (пункт 4.17 Глави 10 Порядку). Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначено статтею 16 ЦК України. Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно позиції ВС КЦС у справа № 463/3251/22 у рішенні від 03.05.2023 р. для зняття арешту із спадкового майна, спадкоємець має звертатися в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Зазначена норма є спеціальною, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають під час виконання судових рішень у особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно такої особи і у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. З огляду на викладене, зважаючи, що право позивача є порушене, особа в інший спосіб, крім як звернення до суду з позовом про скасування арешту, не має змоги захистити своє порушене право, тому порушене право підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна, що належить на праві власності померлому батьку позивача [PERSON] . Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Враховуючи те, що предметом позову є зняття арешту з майна боржника, який помер, накладеного в межах виконавчого провадження, матеріали якого на день подання позову знищено, взявши до уваги те, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником виконавчого провадження, а його спадкоємцем, який позбавлений можливості оформити спадкові права, що вказує про порушення її прав та необхідність їх захисту, неможливість захистити порушене право позивача в інший спосіб, суд дійшов висновку, що обтяження нерухомого майна перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , а тому позов підлягає задоволенню. При цьому, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), судові витрати підлягають стягненню із Оператора газорозподільної системи «Акціонерне товариство «Криворіжгаз», який є належним відповідачем при даних правовідносинах, оскільки був стягувачем у виконавчому провадженні.

Outcome: approved