Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У вересні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину.\~ В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 04 червня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось з причин розбіжності характерів, втрати любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим вони з 01 квітня 2023 року припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливо, тому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем. Також, оскільки дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від\~ 28.02.2024 позов\~ задоволено повністю. Розірвано шлюб між сторонами, а також стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 вересня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 01.05.2024 заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивачка не з`явилася, 06.05.2024 від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти розірвання шлюбу не заперечував, проти стягнення аліментів заперечує. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 04 червня 2011 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецього міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №204 (а.с.19). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Вирішуючи позов в частині вимоги про розірвання шлюбу, суд керується наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України\~ позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] », у позовній заяві прізвище просила не змінювати. Стосовно вимог щодо стягнення аліментів з відповідача, суд зазначає наступне. Місце проживання позивачки, відповідача та їх дитини зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10, 14-15, 17). Разом з позовом позивачкою подано довідки від 01.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, у яких зазначено, що малолітня дитина сторін - [PERSON] , фактично проживає з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.17,25). Проте, відповідачем разом із заявою про перегляд заочного рішення подано довідки від 19.03.2024 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, у яких зазначено, що малолітня дитина сторін - [PERSON] , фактично проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.53,54). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зі змісту наведеної норми вбачається, що право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18). На підставі наданих сторонами доказів судом установлено, що до 19 березня 2024 року донька сторін проживала з матір`ю [PERSON] , а після цієї дати з батьком [PERSON] . Отже, позовні вимоги у частині стягнення аліментів є обґрунтованими частково, аліменти підлягають стягненню до 18 березня 2024 року включно. В іншій частині вимог про стягнення аліментів до повноліття дитини, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Разом з тим, суд не приймає як доказ виконання обов`язку утримання дитини надану відповідачем виписку за картковим рахунком, оскільки такі перекази не містять відомостей про призначення платежу, а отримувачем є сама дитина (а.с.55-70). В силу вимог ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 26.09.2023. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних про розірвання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60грн (а.с.6). Стосовно судових витрат за позовну вимогу про стягнення аліментів, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial