Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала вищевказана цивільна справа. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2024 року позовні вимоги задоволено, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у розмірі від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, щомісячно починаючи з 22.03.2024 року і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення 23 років. 06.06.2024 року від позивача до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідач на корисмть позивача аліменти, на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання за минулий час, а саме з 31.03.2022 року. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2024 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у розмірі від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, щомісячно починаючи з 22.03.2024 року і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Встановлено, що відповідно до змісту резолютивної частини рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2024 року, судом не вирішено по суті позовні вимоги про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання за минулий час, а саме з 31.03.2024 року. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.05.2020 (справа №215/5867/17). Одночасно у постанові від 09.04.2020 (справа №199/3429/18) Верховний Суд зазначив, що присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. По справі вбачається, що доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів за минулий час, а саме з 31.03.2022 року, позивачем не надано. Отже, аліменти належить стягувати з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 2203.2024 року. За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час, а саме з 31.03.2022 року задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed