Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

10 січня 2024 року\~через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] надійшла позовна заява, якою просить суд : розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1067; Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подання цього позову до суду і до досягнення нею повноліття, у загальному розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Позовні вимоги\~обґрунтовано тим,\~що позивач\~перебуває у\~зареєстрованому шлюбі\~з відповідачем\~з 24\~липня 2015\~року.\~Від цього\~шлюбу мають\~доньку [PERSON] ,\~ [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю між ними взаєморозуміння, втратою любові та поваги один до одного. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені. Наміру зберегти сім`ю у них немає. Тому позивач переконана, що збереження шлюбу не можливе. Крім того, відповідач неналежним чином виконує свій обов`язок з утримання їхньої неповнолітньої доньки, тому цей тягар наразі майже повністю лежить на позивачу. Тому, [PERSON] звертається із вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, оскільки стан здоров`я відповідача є задовільним і дозволяє йому працювати та отримувати дохід. Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. В судове\~засідання позивач\~та представник\~позивача не\~з`явились,\~натомість представник\~позивача подав заяву якою просив розгляд справи проводити у їх відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст.\~223,\~280,\~281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши заяву представника позивача, а також докази, наявні в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2015 року [PERSON] та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1067. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 05 січня 2024 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом з актового запису про реєстрацію народження № 2016-0008.0762-06 Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Іпр, Бельгія. Відповідно ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. Згідно ст.\~111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 112\~СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. З цих підстав подальше існування сім`ї неможливе. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у зв`язку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст.112 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що позивачем при зверненні з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідно ч.1, п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, суд вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн. Між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України. На підставі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Згідно ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Статтею 183\~СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що дитина проживає разом з мамою та перебуває на її утриманні. Відповідно ч.1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню починаючи з 10 січня 2024 року. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно роз`яснень, наведених у пункті 17 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року за\~№ 3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» та ч.1 ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповно-літніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні немає, стан здоров`я та матеріальне становище дозволяють батьку дитини виконувати обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дітей. Доказів протилежного суду не надано. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дітей судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем. Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповіда-льність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В положеннях статті 51\~Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ними повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. За змістом ст.\~179\~Сімейного Кодексу\~України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, як це передбачено ч. 1 ст. 183 СК України. Відповідно п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У частині 6 ст.\~141\~ЦПК України вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved