Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

28 вересня 2023 року позивач звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 32411 грн. 97 коп. В обґрунтування позову [PERSON] вказує на те, що з 29 жовтня 2013 року по 30 червня 2023 року перебував у трудових відносинах з Комунальним закладом "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради Рівненської області. 30 червня 2023 року був звільнений з посади директора вказаного комунального закладу. На момент звільнення він не використав 149 днів основної відпустки за вищевказаний період роботи, а тому за неї мала бути виплачена компенсація, розмір якої становить 32411 грн. 97 коп. 13 лютого 2024 року, за клопотанням позивача, було замінено відповідача Олександрійську сільську раду Рівненського району Рівненської області на Комунальний заклад "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради Рівненської області. 02 травня 2024 року позивач збільшив розмір позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 46775 грн. 57 коп. У відзиві на позовну заяву представник Комунального закладу "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області посилаючись на те, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх вимог проти позову заперечив. Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без їх участі. Вказує на те, що позивач позов підтримує повністю та просить позов задоволити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву відповідно до якої просить розгляд справи проводити без його участі та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою та відзивом на неї, дослідивши докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 29 жовтня 2013 року [PERSON] було призначено виконуючим обов`язки директора Санаторно-оздоровчого комплексу "Сигнал". В подальшому, 13 березня 2015 року його призначено на посаду директора вищевказаної установи. 24 квітня 2017 року в зв`язку перереєстрацією Комунального підприємства "Санітарно-оздоровчий комплекс "Сигнал" [PERSON] переведено на посаду директора Комунального підприємства "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Рівненської районної ради. В подальшому, з цих же причин, позивача переведено на посаду директора Комунального підприємства "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області. 30 червня 2023 року [PERSON] звільнений з посади директора Комунального підприємства "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Вищевказані обставини підтверджені копією трудової книжки (а.с. 5, 6). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст. 75 КЗпП України працівникові надається щорічна основна відпустка тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Враховуючи наведене [PERSON] за період з 29 жовтня 2013 року по 30 червня 2023 року перебуваючи у трудових відносинах з Комунальним закладом "Дитячий заклад санаторного типу "Сигнал" Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області набув право на щорічну основну відпустку загальною тривалістю 232 дні, з яких: 24 дні за період з 29 жовтня 2013 року по 29 жовтня 2014 року; 24 дні за період з 29 жовтня 2014 року по 29 жовтня 2015 року; 24 дні за період з 29 жовтня 2015 року по 29 жовтня 2016 року; 24 дні за період з 29 жовтня 2016 року по 29 жовтня 2017 року; 24 дні за період з 29 жовтня 2017 року по 29 жовтня 2018 року; 24 дні за період з 29 жовтня 2018 року по 29 жовтня 2019 року; 24 дні за період з 29 жовтня 2019 року по 29 жовтня 2020 року; 24 дні за період з 29 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2021 року; 24 дні за період з 29 жовтня 2021 року по 29 жовтня 2022 року; 16 дні за період з 29 жовтня 2022 року по 30 червня 2023 року. У своєму позові [PERSON] вказує на те, що при звільненні йому не була виплачена компенсація за 149 дні щорічної основної відпустки. Вказане твердження відповідачем не спростоване жодним доказом, а відповідно вважається таким, що доведене позивачем. Відповідно до копії Інформаційної довідки про середню заробітну плату (дохід) №8 від 13 березня 2024 року середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення становила 313 грн. 93 коп. (а.с. 83 на звороті). За таких обставин, грошова компенсація за дні невикористаної відпустки, яка підлягає виплаті позивачу становить 46775 грн. 57 коп. (313 грн. 93 коп. х 149 дні = 46775 грн. 57 коп.). Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Враховуючи, що позивач має право на отримання від відповідача грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки в розмірі 46775 грн. 57 коп. та приймючи до уваги, що відповідач вищевказану компенсацію на момент ухвалення рішення не сплатив, суд приходить до переконання, що позовна заява [PERSON] є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки, позовна заява підлягає задоволенню повністю, в силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, сплата судового збору покладається на відповідача.

Outcome: approved