Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 14 грудня 2023 року позивач Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення пені, інфляційних збитків та моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 13 липня 2023 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу холодильника «Снайге» 24 на суму 12\~500,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №130723-01. Відповідно до укладеного договору, відповідач взяв на себе зобов`язання поставити позивачу холодильник «Снайге», а позивач оплатити товар. Відповідач відмовився виконувати частину своїх зобов`язань. Заявою від 06 вересня 2023 року [PERSON] просив відповідача скасувати замовлення №130723-01 та повернути сплачені ним кошти у розмірі 12500,00 грн. Проте відповідачем так і не було повернуто кошти, сплачені позивачу. При зустрічі відповідач пообіцяв, що холодильник буде доставлений йому протягом десяти днів, проте товар так і не надійшов у вказаний термін. На неодноразові звернення позивача до відповідача, останній жодним чином не реагував, на телефонні дзвінки не відповідав та уникав зустрічей. 06 серпня 2023 року [PERSON] подав до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області заяву про вчинення фізичною особою-підприємцем [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України. Листом від 23 серпня 2023 року позивач отримав відповідь про те, що по його заяві не внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення. 30 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою на бездіяльність слідчого. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року скаргу [PERSON] щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України задоволено. 09 вересня 2023 року на виконання ухвали суду до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, та розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 12023096010000786. За таких обставин позивач просить розірвати договір купівлі-продажу холодильника «Снайге» 24, укладений 13 липня 2023 року між споживачем [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника [NUMBER] ; стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , кошти у розмірі 12500,00 грн; стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , пеню в розмірі 3% річних за кожен день прострочення у розмірі 94,52 грн, інфляційні збитки у сумі 226,32 грн та моральну шкоду у розмірі 12000,00 грн. ІІ. Процесуальні дії у справі. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14\~грудня 2023\~року дану цивільну справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. ( а.с. 42-43). Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с.44-45). 21 грудня 2023 року представником позивача усунуто недоліки (а.с.47-54). Ухвалою суду від 22 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 55-56). Ухвалою суду від 05 червня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.115-117). ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, проте позивачем та представником позивача подано до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять розглядати справу за відсутності сторони позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують (а.с. 123-124). Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 27 червня 2024 року прийнята відповідна ухвала (а.с. 126).\~ ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 13 липня 2023 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу холодильника «Снайге» 24 на суму 12\~500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №130723-01 (а.с.12). На звернення [PERSON] була надана відповідь Івано-Франківським РУП ГУНП в Івано-Франківській області листом від 23 серпня 2023 року про те, що по його заяві з приводу неправомірних дій на його думку фізичної особи-підприємця [PERSON] не внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Звернення від 06 серпня 2023 року зареєстровано у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області за № 22821 (а.с.13). 06 серпня 2023 року складений протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію відповідно до усної заяви [PERSON] (а.с.21-22). Позивачу [PERSON] було надано повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, в якому повідомлено, що на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, яка надійшла до відділу 09 вересня 2023 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12023096010000786 (а.с. 23). 30 серпня 2023 року [PERSON] звертався до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою на бездіяльність слідчого, в якій просив зобов`язати уповноважену особу Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви [PERSON] від 06 серпня 2023 року про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України (а.с.24-26). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року скаргу [PERSON] щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України задоволено. Зобов`язано уповноважену посадову особу Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, викладене в заяві [PERSON] від 06 серпня 2023 року (а.с.28-29). 09 вересня 2023 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (а.с. 30). 28 вересня 2023 року [PERSON] звернувся з заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в якій просив звернутись з позовною заявою в його інтересах до суду з вимогою розірвати договір купівлі-продажу холодильника «Снайге» від 13 липня 2023 року, повернути кошти в сумі 12 500 грн, стягнути неню за кожен протермінований день, а також відшкодувати моральну шкоду (а.с. 31-32). V. Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. У\~відповідності зі\~статтею 15\~Цивільного кодексу\~України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~ Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої\~статті 207 Цивільного кодексу України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу\~України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини першої статті 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладеним у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Отже, за змістом частини першої статті 639 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із вимогами статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 662 Цивільного кодексу України передбачає, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень\~статті 530\~цього Кодексу (частина перша статті 663 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві. У\~частині першій статті 526 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша\~статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно положень статті 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Вирішуючи позовні вимоги про розірвання договору, суд виходить із того, що відповідач як сторона договору не поставив позивачу товар, а саме холодильник, що є істотним порушенням договору і підставою для розірвання укладеного договору. У відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Стаття 653 Цивільного кодексу України встановлює правові наслідки зміни або розірвання договору. Так, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не\~мають права\~вимагати повернення\~того,\~що було\~виконане ними\~за зобов`язанням\~до моменту\~зміни або\~розірвання договору,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~ Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України визначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати. Згідно частини четвертої статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Судом встановлено, що позивач сплатив відповідачу кошти у розмірі 12500,00 грн. Проте зобов`язання\~щодо поставлення\~товару відповідачем\~не виконані,\~тому вимоги\~про стягнення\~коштів у\~розмірі 12500,00\~грн підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у\~разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зроблено висновок, що: «відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку,\~то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у\~вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. За таких обставин висновки апеляційного суду у справі, яка розглядається,\~щодо визначення суми пені, встановленої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у гривні, є правильними. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства\~дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц». Позивач визначив пеню у розмірі 3 % річних за кожен день прострочення за період з 13 вересня 2023 року по 13 грудня 2023 року у розмірі 94,52 грн. Належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості, суду не надано, а судом таких доказів не встановлено. Суд вважає, що слід задовольнити вимоги про стягнення пені в розмірі 3% річних за кожен день прострочення у розмірі 94,52 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення інфляційних збитків, то суд виходить з наступного. Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, чинне законодавство передбачає, що відповідальність у вигляді сплати інфляційних втрат настає в разі невиконання або неналежного виконання саме грошового зобов`язання. Натомість, під час розгляду даної справи не було встановлено існування у відповідача грошового зобов`язання перед відповідачем. За умовами укладеного між сторонами договору, відповідач фактично зобов`язався передати у власність позивача товар, що не є грошовим зобов`язанням. Умовами укладеного між сторонами договору також не передбачено обов`язку відшкодувати інфляційні втрати у разі прострочення виконання поставки товару. З огляду на наведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних збитків у розмірі 226,32 грн задоволенню не підлягають. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 Цивільного кодексу України і статей 4 та 22Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Так, пунктом 9 частини другої статті 16\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до\~статті 23 Цивільного кодексу України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи.\~Якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначені розміру моральної шкоди суд виходить з підтвердженого факту невиконання з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за договором, що призвело до позбавлення позивача як споживача можливості користуватися коштами та отримати товар. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, важкість вимушених змін в житті позивача, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі, яка, за переконанням суду, становить 6000,00 грн. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем, відповідачем не надано доказів виконання обов`язків за укладеним договором, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку часткове задоволення позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial