Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

До Приморського\~районного суду\~міста Одеси\~15.05.20243\~року надійшла\~справа за\~позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики та 3 відсотків річних. В обґрунтування позову позивач зазначив що 16.05.2019 року він передав у позику останньому 65\~000,00 доларів США, на підтвердження чого [PERSON] надав розписку. У відповідності до розписки від 16.05.2019 року, грошові кошти було взято строком на один рік до 17.05.2020 року. Проте станом на момент подання позову взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 17 травня 2023 року прийнято до розгляду цивільну справу та відкрито провадження. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував з підстав, що означену розписку він не писав, вказані в ній грошові кошти не отримував, укладення і виконання договору позики є недоведеним, тому у нього відсутній обов`язок з повернення грошей. Ухвалою суду від 16 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у справі. 25 вересня 2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Огороднік І.М. звернувся до суду з клопотанням про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Витрати з оплати вартості проведення експертизи покладено на відповідача. 11 січня 2024 року з експертної установи надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, пов`язаних із проведенням експертизи. 20 березня 2024 року експертом було надано до суду повідомлення про неможливість надання висновку, у зв`язку ненаданням відповідачем витребуваних документів та непроведенням оплати. 16 квітня 2024 року ухвалою суду поновлено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики та 3 відсотків річних. Ухвалою суду від 15 травня 2024 року клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи залишено без задоволення. 11 червня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Огородніка І.М. надійшли письмові пояснення по справі № 522/9365/23. 18 червня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Савицька О.М. подала заяву про проведення судового засідання без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача 18 червня 2024 року подав заяву до суду про проведення судового засідання без технічого запису за ч.2 ст.247 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 16.05.2019 року [PERSON] одержав у борг у [PERSON] 65\~000,00 доларів США строком на 1 рік до 17.05.2020 року, на підтвердження чого надав розписку від 16.05.2019 р. Згідно з розпискою, відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 17.05.2020 року. Позивачем своєчасно та, належним чином виконано покладені на нього договором обов`язки щодо передання грошових коштів, що підтверджується підписом відповідача. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав та кошти не повернув. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина перша стаття 1047 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638\~ЦК України\~передбачено,\~що договір\~є укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними\~умовами договору\~є умови\~про предмет\~договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (див. постанову Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18). Відтак судом встановлено, що укладений між сторонами 16.05.2019 року правочин є договором позики, оскільки містить всі істотні умови, передбачені законом саме для договору позики отримання відповідачем коштів в сумі 65\~000,00 доларів США, строк, на який отримано цю суму, що кореспондується з обов`язком повернути кошти після сплину зазначеного строку. Водночас, слід зауважити, що на підтвердження встановленого факту укладення між сторонами договору позики судом враховується суперечливість позиції відповідача, яку він займав протягом розгляду справи. Так, відповідачем спочатку було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на спростування написання та підписання ним розписки. Однак, після невиконання експертизи відповідач змінив свою позицію та пояснював, що договір позики не містить істотних умов, що, на переконання суду, свідчить про його згоду із правовою природою розписки. Як уже зазначалось, позивачем своєчасно та належним чином виконано покладені на нього договором позики від 16.05.2019 року обов`язки щодо передання грошових коштів, що підтверджується підписом відповідача в оригіналі відповідної розписки. Зазначений висновок суду ґрунтується на підставі ч.10 ст.84 ЦПК України, враховуючи ту обставину, що судову почеркознавчу експертизу не було виконано у зв`язку із невиконанням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів і зразків та невчиненням дій по оплаті за експертизу саме відповідачем, водночас позивачем клопотання експерта було виконано. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав та кошти у встановлений договором строк не повернув. Докази протилежного до справи не надано. При цьому, доказів того, що відповідач не отримував грошові кошти, матеріали справи не містять та судом не встановлено. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Як слідує із змісту ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сума заборгованості не спростована належними та допустимими доказами, а тому з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст. 526 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором. Відтак, позовні вимоги знаходять своє підтвердження матеріалами справи. Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 373/2054/16-ц, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України,\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики від 16.05.2019 року у розмірі 65 000 доларів США. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу.\~ Оскільки ст.625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий висновок міститься, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц. У частині другій ст.625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті. У своїй Постанові від 08.11.2019 року № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступний правовий висновок. Аналіз змісту норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Судом перевірено та встановлено правильність розрахунку позивача 3 % річних за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році] ([Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] три проценти річних, відповідно до ст. 625 ЦК України; [Кількість днів] різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку розрахунку; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році). Отже, з відповідача за період з 18.05.2020 року до 15.04.2023 року належить стягнути 3 % річних в сумі 5\~659,00 доларів США. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 р. у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Враховуючи викладені вище обставини, перевіривши розрахунки надані позивачем, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути борг за договором позики загальною сумою 65\~000 дол. США сума основного боргу, за користування сумою позики та 5\~659,00 дол. США 3 % річних від простроченої суми платежу. Відповідно до ч. 1, ч. 5\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 420,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved