Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

В березні 2024 року [PERSON] , звернулася до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин та визнати за нею право власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її баба [PERSON] . Після смерті баби [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 4,40 га, кадастровий номер 0523985200:03:000:0195, що належала покійній на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку (пай) серії ВН № 000485 виданого Рожнятівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області 17 липня 2001 року. Єдиним спадкоємцем за законом майна покійної [PERSON] є позивачка [PERSON] , яка на день смерті проживала разом з покійною за однією адресою та здійснювала її поховання і фактично вступила у володіння спадковим майном. Той факт, що позивачка є онукою покійної підтверджується її свідоцтвом про народження в наслідок чого вона є спадкоємцем п`ятої черги після її смерті. Для оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася із заявою до Тульчинської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що вона не надала державного акта на право власності на земельну ділянку та документів які підтверджують факт родинних відносин із покійною. Оскільки будь-яким іншим чином ніж в судовому порядку позивачка позбавлена можливості встановити факт родинних відносин, а саме, те, що [PERSON] є її бабою, яка померла [INFO] та визнати за нею право власності, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. 18 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов підтримує та просить задовольнити. Представник Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, про те надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, не заперечує у задоволенні позовної заяви. Із письмових пояснень свідка [PERSON] який є сусідом позивачки видно, що [PERSON] була бабою [PERSON] по материнській лінії. Із письмових пояснень свідка [PERSON] яка є сусідкою позивачки видно, що [PERSON] була бабою [PERSON] по материнській лінії. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3)каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 8) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Так, як видно з матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 7). З копії свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] встановлено що вона народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з копії свідоцтва про народження матері заявниці серії [NUMBER] від 27 листопада 1951 року, встановлено, що вона значиться, як [PERSON] та її батьками в графі батько записано ім`я « [PERSON] », а мати « [PERSON] ».(а.с.9). З копії довідки Рожнятівського старостинського округу Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 02 червня 2022 року № 229 встановлено, що після смерті [PERSON] яка померла [INFO] залишилося спадкове майно, яке складається із земельного паю розміром 4,40 га кадастровий номер 0523985200:03:000:0195, посвідченого державним актом на право власності на землю серії ВН № 000485 виданого Рожнятівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області 17 липня 2001 року спадкоємцем згідно закону є [PERSON] (а.с.9). Із копії довідки Рожнятівського старостинського округу Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 01 червня 2022 року № 228 встановлено, що [PERSON] дійсно являється онукою [PERSON] (а.с.10). Як видно з довідки № 230 від 02 червня 2022 року виданої Рожнятівським старостинським округом Томашпільської ОТГ Тульчинського району Вінницької області про те, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та ж особа (а.с.11). Отже, факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області є бабою [PERSON] підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема, письмовими поясненнями свідків та іншими матеріалами справи. Метою встановлення заявленого факту є реалізація своїх прав спадкоємцем, а саме отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . До відносин спадкування необхідно застосувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини, тобто норми ЦК в редакції 2003 року. Судом встановлено, що згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 000485 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,40 га яка розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.(а.с.12). Згідно витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ - 9933269742024 встановлено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 0523985200:03:000:0195 становить 108795,36 грн.(а.с.13). Згідно повідомлення Тульчинської державної нотаріальної контори № 72/01-16 від 06 лютого 2024 року року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби [PERSON] за відсутності документів, які підтверджують родинні відносини та право власності на спадкове майно.(а.с.14). З листа Тульчинської державної нотаріальної контори № 431/02-14 від 20 червня 2024 року встановлено, що спадкова справа після померлої [PERSON] відкрита за заявою позивачки. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1276 ЦК України, передбачено, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За наведених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved