Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

В лютому 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відно двоїх їх спільних неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтував тим, що від подружнього життя з відповідачем народилось троє дітей, старша донька на різі досягла повноліття. Після розірвання шлюбу між колишнім подружжям був укладений та нотаріально посвідчений Договір про визначення місця проживання дітей, участь батьків у вихованні та спілкуванні з дітьми, відповідно до якого діти проживатимуть за місцем проживання батька [PERSON] . Крім того, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01.12.2020 року по справі № 372/2760/20 затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем, відповідно до умов якої також було визначено місце проживання дітей з батьком [PERSON] . Позивач приділяє дуже багато уваги та часу вихованню, навчанню та розвитку дітей, підтримує тісний зв`язок з вчителями зі школи. Мати дітей не відвідувала батьківські збори, не спілкувалася з вчителями і не цікавилася успіхами дітей. Крім того, відповідачка зловживає спиртними напоями, проходила лікування від алкогольної та наркотичної залежності та перебуває на обліку у КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія». [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, матеріально дітей не забезпечує, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді від 19.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 27.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що з відповідачем до квітня 2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилося троє дітей: донька [PERSON] , 2005 року народження, донька [PERSON] 2013 року народження та донька [PERSON] , 2014 року народження. Після розрівання шлюбу діти залишились проживати з ним. Він дбав про них та матеріально забезпечував. В 2020 році між сторонами було укладено договір про визначення місця проживання дітей з батьком, ухвалою суду від 01.12.2020 року затверджено мирову угоду згідно якої діти залишались проживат з батьком. Після 24 лютого 2022 року переймаючись безпекою дітей він прийняв рішення відправити дітей на проживання за кордон, де вони певний періо часу проживали з матір"ю. Однак відносини дітей та відповідача не складались, матір дітей належним чином не займалась їх вихованням, навчанням, здоров"ям, не дбала про них. На разі діти повернулись в Україну, проживають з ним та він одноособово займається їх вихованням. Відповідач зловживає алкогольними напоями, має наркотичну залежність, ухиляється від виконання батьківських обов"язків, долею дітей не переймається, відкрито заявляє, що вони їй не потрібні. Враховуючи вищевикладене просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача щодо вирішення позовних вимог покладався на розсуд суду. Представник третьої особи до суду не з"явився, в поданому клопотанні просив розглядати справу у відсутності представника органу опіки та піклування. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 08.10.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21.04.2020 року було розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01.12.2020 року затверджено мирову угоду від 02.11.2020 року між позивачем та відповідачем, відповідно до умов якої визначено місце проживання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] , якою остання підтвердила відмову від батьківських прав малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №486 від 08.01.2024 року у [PERSON] наявний діагноз психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання алкоголю та канабіноїдів. Стан відміни, неускладнений. Рекомендовано проходжнення психосоціальної реабілітації. Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Поведінка відповідача, яка тривалий час взагалі не спілкується із дитиною, не виховує її, не утримує матеріально, що свідчить про її байдуже ставлення до дитини та про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 3 від 23.05.2024 року, доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] . Як вже зазначалось, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Саме такий висновок зроблено у відповідних постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. За абз. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, без поважних причин залишивши їх без уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дочками та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. В силу вимог ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З урахуванням наведеного та інтересів неповнолітніх дітей, суд визнає, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки факт ухилення матері від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків щодо виховання дітей, доведено вищевказаними доказами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved