Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

Позивач перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури Хаменушко К. в інтересах Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку та її витребування. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що 27.04.2020 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м.Маріуполя Донецької області Рогозною А.М. зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1423986600:03:000:0666, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів (номер запису про державну реєстрацію права власності 36365976). Підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку став, як зазначено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 24.03.2020 р. № 1856-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким [PERSON] надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, у тому числі пасовищ площею 2,000 га (кадастровий номер 1423986600:03:000:0666) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, та копія якого міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, відповідно до наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області копії наказу з аналогічними реквізитами - номером та датою - наказом № 1856-СГ від 24.03.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення та надано у власність земельну ділянку площею 2,0 га, розташовану на території Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області. Тобто, зміст наказу № 1856-СГ від 24.03.2020 року, фактично прийнятого Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, не відповідає змісту наказу з тими ж реквізитами, що міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1423986600:03:000:0666. Згідно з документами, наданими Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області листом № 10-5-0.3-106/2-23 від 20.01.2023 р., [PERSON] зверталася до Управління із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №5956-СГ від 01.11.2019 р. «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області. В подальшому, Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області не приймалося ніяких наказів відносно [PERSON] щодо затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки, а наказ № 1856-СГ від 24.03.2020 р. приймався щодо іншої особи. Таким чином, державою ніколи не приймалося рішення про відчуження земельної ділянки 1423986600:03:000:0666, а остання вибула з державної власності поза її волею. Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав земельна ділянка з кадастровим номером 1423986600:03:000:0666, згідно договору оренди землі від 03.06.2020 р. № 113, передано [PERSON] в оренду Дочірньому підприємству «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на 10 років (номер запису про інше речове право 37292525). У даному випадку не було будь-яких законних підстав для набуття [PERSON] земельної ділянки державної власності. Оскільки земельна ділянка за кадастровим № 1423986600:03:000:0666 вибула з власності держави поза її волею, вона може бути витребувана навіть від добросовісного набувача. В разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витрєбовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Крім того, враховуючи наявність орендних відносин між [PERSON] та Дочірнім підприємством «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером 1423986600:03:000:0666 без прийняття судом рішення про припинення права оренди спірної земельної ділянки є неможливим. З урахуванням викладеного, в даному випадку способом захисту права держави на повернення у власність земельної ділянки, яка незаконно вибула, є також відновлення становища, яке існувало до його порушення шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію іншого речового права (право оренди) на земельну ділянку з кадастровим номером 1423986600:03:000:0666. Рішення суду про скасування запису в Державному реєстрі речових прав про право оренди спірної земельної ділянки забезпечить можливість виконання юридичного обов`язку відповідачів по вказаній вимозі: [PERSON] та Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» повернути у власність держави земельну ділянку площею 2 га із кадастровим номером 1423986600:03:000:0666, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів. На час вибуття земельної ділянки з державної власності 27.04.2020 р. уповноваженим органом нею розпоряджатися виступало Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, уповноваженим державою органом на розпорядження земельною ділянкою № 1423986600:03:000:0666 є відповідна сільська рада, на території якої перебуває земельна ділянка. У відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України №710-р від 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області», з урахуванням постанови Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів» територія Стародубівської сільської ради Мангушського району увійшла до Мангушської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області. На підставі викладеного, Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області набула права розпорядження землями державної власності, а отже, має право на захист порушеного інтересу у суді в даному випадку. Таким чином, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у комунальну власність територіальної громади Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області. Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області як представник власника (територіальної громади) мала б здійснити захист прав на земельну ділянку. Нездійснення захисту компетентним органом полягає у тому, що Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області не вжила будь-яких заходів про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Так, прокуратурою проінформовано Мангушську селищну раду Маріупольського району Донецької області про виявлені порушення вимог земельного законодавства та безпідставність отримання [PERSON] у власність земельної ділянки. Однак, листом від 09.01.2023 р. № 1.1/30/2023 в.о. Мангушського селищного голови повідомив про те, що селищна рада вбачає порушення вимог земельного законодавства, підтримує у повному обсязі необхідність захисту інтересів держави та територіальної громади. Мангушською селищною радою Маріупольського району Донецької області заходи щодо захисту інтересів держави та територіальної громади шляхом звернення до суду з позовами про визнання недійсними наказу, скасування запису про державну реєстрацію права власності, зобов`язання повернути земельні ділянки, витребування з незаконного володіння громадян земельних ділянок у комунальну власність не вживались. Крім того, у листі зазначено про відсутність можливості звернення до суду у розумні строки через відсутність бюджетних коштів та такі цілі та про не заперечення щодо представництва Маріупольською окружною прокуратурою інтересів Мангушської селищної ради в суді по вищезазначених позовах. Таким чином, Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області не в змозі з об`єктивних причин самостійно звернутись з позовом про витребування спірної земельної ділянки. За таких обставин інтереси держави залишаються незахищеними та потребують захисту. Звертає увагу суду, що для здійснення представництва інтересів держави не має значення, з яких причин (об`єктивних чи суб`єктивних) компетентний орган не здійснив захист державних інтересів. Важливо лише те, що такий захист не здійснено й інтереси держави його потребують. З огляду на це, у прокурора наявні підстави для подання позовної заяви у даній справі в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області. Право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1423986600:03:000:0666 площею 2,00 га у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 27.04.2020 р. Строк позовної давності розраховується з 27.04.2020 р., тобто з дати незаконного вибуття земельної ділянки з державної власності. Просить витребувати у [PERSON] та Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь власника земельної ділянки, відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України, - Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, із кадастровим номером 1423986600:03:000:0666, що розташована на території територіальної громади Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права оренди Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на земельну ділянку із кадастровим номером 1423986600:03:000:0666, припинивши право оренди на цю земельну ділянку. Стягнути з [PERSON] та Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь Донецької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору пропорційно позовних вимог до них у розмірі 5 368,00 грн. Ухвалою суду від 29.03.2023 року прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження у даній справі, з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 31.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Маріупольської окружної прокуратури в інтересах Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив його задовольнити. Позивач - Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області надала заяву про розгляд справи за відсутністю її представника. Крім того, представник зазначив, що Маріупольською окружною прокуратурою до Ленінського районного суду Дніпропетровська пред`явлено позовну заяву в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області до [PERSON] та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки площею 2,0 га, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди. Мангушська селищна рада зареєстрована за адресою: Донецька область, Маріупольський район, смт Мангуш, просп. Миру, 72. На теперішній час вказана територія є тимчасово окупованою. У зв`язку з фактичним проведенням активних бойових дій з перших днів повномасштабного вторгнення рф на території Маріупольського району у громади була відсутня можливість вивезення документів та справ Мангушської селищної ради. У зв`язку з відсутністю оригіналів документів та неможливістю доступу до тимчасово окупованих територій Мангушська селищна рада не має змоги надати докази по справі суду. Представник відповідача - ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Сіріньок О.М. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що між [PERSON] та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» 03.06.2020 року було укладено договір оренди землі № 113, за умовами якого [PERSON] передала, а ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» прийняв в строкове платне користування строком на 10 років земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області, кадастровий номер земельної ділянки 1423986600:03:000:0666, площа 2 га. Відсутні підстави для витребування земельної ділянки у ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» як орендаря. ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на підставі договору є законним орендарем земельної ділянки, який починаючи з 24.02.2022 року та станом на дату подання цього відзиву незаконно позбавлений можливості користуватись нею (права володіння) та виконувати свої обов`язки орендаря у зв`язку із військовою агресією російської федерації та тимчасовою окупацією території Маріупольського району Донецької області її військами. Цей факт є загальновідомим та додатковому доказуванню не підлягає. Договір було укладено сторонами у встановлений законодавством спосіб, з дотриманням істотних умов, передбачених Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, він є чинним, право оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» належним чином зареєстровано, [PERSON] з питанням про припинення договору до ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» не зверталася. У пункті 8 договору чітко зазначено, що з підписанням цього договору орендодавець гарантує, що є власником земельної ділянки і має всі законні права володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою, право власності та/або право оренди (користування тощо) на земельну ділянку нікому не відчужено, право власності на неї не є предметом спору, земельна ділянка не являється предметом судового спору і вільна від будь-яких претензій та майнових прав третіх осіб. Земельна ділянка в заставі, користуванні, під арештом не перебуває. Згоди, які потрібні від будь-яких осіб, [PERSON] отримані. Також відсутні перешкоди і будь-які обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. Жодних підстав вважати, що [PERSON] не мала права власності на нерухоме майно у ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» під час укладення договору не було, інформація про право власності [PERSON] на земельну ділянку була наявна і наявна зараз у ДРРПНМ, що не заперечується прокурором у його позовній заяві. Право оренди набуто ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» правомірно, але на цей час земельна ділянка перебуває на тимчасово окупованій території України, тому фактично (фізично) у володінні ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» не перебуває, хто нею заволодів та чи здійснюється на ній будь-яка діяльність (в т.ч. господарська), ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» не відомо. Таким чином, на дату звернення прокурора до суду земельна ділянка не перебуває у фактичному володінні і користуванні ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» через окупацію Маріупольського району Донецької області, тому законні підстави для її витребування у ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» відсутні. Позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами. Належні, достатні та допустимі докази того, що право власності набуте [PERSON] у незаконний спосіб або із порушеннями чинного законодавства, як того вимагають приписи ст.ст. 76-81 ЦПК України, прокурором до позовної заяви не долучено, крім того наявні наступні обмеження щодо дослідження доказів у справі: в листі ГУ Держгеокадастру в Донецькій області від 20.01.2023 р. що надано до позову вказано, що «у зв 'язку з веденням активних бойових дій на території Донецької області доступ до архіву відсутній, у зв 'язку з чим не має можливості надати вичерпну інформацію, наведену у листі» та не міститься підтвердження наявності будь-яких оригіналів документів. Отже, прокурор безпідставно вказує про наявність оригіналів документів у ГУ Держгеокадастру в Донецькій області; листування прокурора з представниками Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, чий доступ до документів через введення військового стану та проведення дій на території Донецької області є обмеженим, не може замінити дослідження оригіналів документів та/або не може свідчити про належне урядування Держгеокадастру, в т.ч. під час надання інформації прокурору; доступ до Державного земельного кадастру у Донецькій області щодо земельної ділянки є припиненим, на підставі п. 2 Постанови КМУ від 07.05.2022 р. № 54 «Про деякі питання ведення та функціонування Державного земельного кадастру в умовах воєнного стану», що підтверджується самими представникам цього органу; доступ до наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області на офіційному сайті Держгеокадастру закрито. Всі вказані обмеження, пов`язані з бойовими діями, військовим станом в Україні та тим, що земельна ділянка знаходиться на тимчасово окупованій території, відповідно, надані прокурором копії документів не є і не можуть бути достатніми та допустимими доказами порушення права держави та будь-якої особи. В позовній заяві прокурор жодним чином не обґрунтував, у який спосіб та на підставі чого було встановлено, який саме із наказів, прийнятих Головним Держгеокадастру у Донецькій області, які мають однакову дату та номер, слід вважати підробленим, а який справжнім, та чому виключається можливість існування обох наказів через недбалість в роботі ГУ Держгеокадастр в Донецькій області. Крім того, в мережі «Інтернет» наявний текст колективної скарги від 08.11.2019 р. державних службовців Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на дії в. о. начальника [PERSON] щодо її незаконних дій. У скарзі зазначається, наступне: «04.10.2019 р. [PERSON] в перший день приїхала до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з невідомими особами, які не працюють в Головному управлінні), яким спочатку був наданий доступ до системи ДОК ПРОФ 3, а у кінці дня було здійснено вивезення великого обсягу документів в невідомому напрямку без складання будь-яких актів приймання-передачі. Таке вивезення за її вказівкою відбувалося щоп`ятниці з моменту її призначення. За період призначення в. о. начальника [PERSON] , з 02.10.2019 здійснюється прийняття та одноособове підписання незаконних наказів про відмову в наданні дозволів на розробку проектів землеустрою (не у відповідності до ст..118 Земельного кодексу України) та відмови у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки (підстави, які не відповідають вимогам Закону України «Про землеустрій»), що можливо переглянути у системі ДОК ПРОФ 3, яка використовується в Головному управлінні Держгеокадастру у Донецькій області. Додатково повідомлено, що трудовий колектив Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області готовий свідчити про дане порушення діючого законодавства в будь яких компетентних органах». Зазнач скарга підписана 32 працівниками Головного управління. Враховуючи зазначену ситуацію, яка відбувалася із прийняттям наказів в Головному управлінні Держгеокадастру у Донецькій області під час перебування на посаді в.о. начальника [PERSON] , докази у вигляді копій наказів Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, які надані прокурором, мають оцінюватися критично та з дотриманням вимог ст. 76-81 ЦПК України. Законні підстави для скасування права оренди - відсутні. Прийняттю рішення державного реєстратора про будь-яку дію стосовно нерухомого майна передує перевірка відомостей ДРРПНМ, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Відповідно до відомостей з ДРРПНМ, доданих прокурором до позовної заяви, право оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на земельну ділянку, було належним чином зареєстровано 10.10.2020 р. державним реєстратором із дотриманням процедури, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто уповноваженим фахівцем із проведенням всіх необхідних перевірок, які передують реєстрації права. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні. Таким чином, позовна вимога прокурора, на думку представника відповідача, про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» є недоведеною і задоволенню не підлягає. Станом на 01.11.2019 р. земельної ділянки з кадастровим номером 1423986600:03:000:0666 не існувало (не була зареєстрована ДЗК) та наказ від 01.11.2019 р. є незаконним, оскільки прийнятий з прямим порушенням ст.118 ЗК, та таким, що не відповідає обставинам, що існували в листопаді 2019 р. Документація із землеустрою щодо земельної ділянки була погоджена належним чином, після чого земельна ділянка була сформована та зареєстрована в ДЗК підлеглими ГУ Держгеокадастру в Донецькій області. На її думку, це було б не можливо, якщо б в офіційних реєстрах Держгеокадастру містилася би інформація про наказ від 01.11.2019 р. Таким чином, отримуючи земельну ділянку у власність [PERSON] повністю розраховувала на добросовісність дій ГУ Держгеокадастру в Донецькій області. Всі ризики через будь-які помилки/недбалість державного органу має покладатися на саму державу та не можуть виправлятися за рахунок [PERSON] . Прокурор не мав підстав представництва інтересів держави, а отже й права звернення до суду через відсутність виняткових обставин та створив умови для того, що б позивач не проводив будь-яку самостійну перевірку повідомлених йому обставин, оскільки вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурором дотримані не були, у цій справі відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави, що є достатньою підставою для залишення позовної заяви без розгляду. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Стягнути всі понесені ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» судові витрати у справі: поштові витрати 1500,00 грн., витрати на правову допомогу від 5000,00 грн., витрати адвоката на дорогу до суду та в зворотному напрямку та всі супутні витрати, докази понесення яких буде надано додатково. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що заперечує проти позову. З позовної заяви прокурора дізналася, що хтось міг підробити документи про приватизацію її земельної ділянки. Надані їй документи щодо реєстрації права власності на земельну ділянку та оригінал договору оренди земельної ділянки від 03.06.2020 р. були втрачені (сгоріли) у м.Маріуполі в 2022 р. Протягом дії договору оренди та до початку воєнних дій вона отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою. Земельна ділянка знаходиться на окупованій території, тому фактично (фізично) вона як власник не володіє/ не використовує свою земельну ділянку. Витребування земельної ділянки у власника протирічить законодавству. Принцип належного урядування не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна, у тому числі й земельних ділянок, на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з`ясувати та врахувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу належного урядування оцінюється одночасно з додержанням принципу пропорційності при тому, що немає точного, вичерпаного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення с справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини. Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єкутивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і факторів. Вона набула у власність земельну ділянку у межах норм, передбачених законом, на підставі наказу відповідного державного органу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області та якою він правомірно користуватися за цільовим призначенням тривалий час, з 2020 р. Наявність двох наказів ГУ Держгеокадастру в Донецькій області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» від 02.03.2020 №1146-сг щодо неї та наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» 02.03.2020 №1146-сг щодо іншої особи: не призвело до порушення прав інших осіб чи їх обмеження, не викликало будь-яких спірних ситуацій як з фізичними особами, так і з ГУ Держгеокадастру в Донецькій області, так і з позивачем, не спричинило завдання шкоди чи збитків, в т.ч. державі. Отже, на цей час відсутня об`єктивна необхідність у позбавленні [PERSON] права власності на земельну ділянку з метою задоволення суспільного чи публічного інтересу через те, що такий суспільний інтерес насправді відсутній (в т.ч. оскільки земельна ділянка знаходиться нам окупованій території і фактично витребувана бути не може і передана іншій особі також бути не може через встановлену заборону в законодавстві). Виявлення незаконних чи помилкових дій ГУ Держгеокадастру в Донецькій області під час приватизації земельної ділянки та намагання виправити допущену в минулому органом влади помилку/недбалість тощо буде мати наслідком непропорційне втручання у права [PERSON] оскільки у разі задоволення позову прокурора на відповідача буде перекладено усі негативні наслідки такої помилки щодо відшкодування судового збору та несення додаткових витрат на правову допомогу; [PERSON] могла б отримати земельну ділянку у власність вдруге, звернувшись безпосередньо до позивача, але йому вдруге прийдеться замовляти та оплачувати документацію з землеустрою на земельну ділянку (оскільки вона у нього не зберіглась, а розробник залишився на окупованій території) та це не можливо через закриття Державного земельного кадастру поки земельна ділянка буде на окупованій території, тобто із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на [PERSON] , яка володіє земельною ділянкою протягом тривалого часу. Таким чином, позбавлення [PERSON] права власності на земельну ділянку фактично не переслідує державного чи суспільного інтересу, а лише призведе до необхідності повторного проходження процедури набуття у власність цієї чи іншої земельної ділянки не з його вини, та проводиться у зв`язку з недбальством /помилкою державних органів, що має ознаки непропорційного втручання держави у право [PERSON] на мирне володіння майном та є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, розгляд справи проводити за її відсутності за наявними у справі матеріалами. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31 березня 2005 року, заява № 61517/00, пункт 27). Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятих 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів (далі Рекомендації), якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. У пункті 7 Рекомендацій передбачено, що ілюстрацією повноважень публічних обвинувачів у системі загального права є визнання або анулювання шлюбів, захист дітей або недієздатних осіб і реєстрацію або припинення діяльності асоціацій та фондів. Іншою групою повноважень публічних обвинувачів є правовий контроль публічної адміністрації та інших юридичних осіб під кутом зору відповідності їх діяльності закону. В цілому, ці повноваження покладені на публічного обвинувача з міркувань публічного інтересу та захисту прав людини і, як правило, здійснюється в суді. З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України). Статтею 324 ЦК України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Таким чином, з огляду на зазначені законодавчі положення, прокурор може заявити в інтересах держави позов, який виражається в інтересах частини українського народу членів територіальної громади, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює саме орган місцевого самоврядування, хоча він, цей орган, навпаки, покликаний ці інтереси захищати. Такий підхід узгоджується з Європейською хартією місцевого самоврядування 1985 року (ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР), яка передбачає, що органи місцевого самоврядування при вирішенні відповідної частини публічних (суспільних) справ (public affairs) діють під власну відповідальність в інтересах місцевого населення й у правовій системі держав-учасниць, зокрема у сфері адміністративного контролю за органами самоврядування, має забезпечуватись співмірність (баланс) між заходами контролю та важливістю інтересів, які контролюючий орган має намір захищати (статті 3, 8). Крім того, з урахуванням статей 1, 2, 6, 10 «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Конституція України визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України (статті 140 Конституції України). Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави. Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські рада є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до статті 142 Конституції України, статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів. Положення статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. До повноважень міських рад у галузі земельних відносин згідно зі ст.ст. 12, 83, 122 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України. Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Мангушська селищна рада Донецької області як розпорядник земельних ділянок комунальної власності на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області, суб`єкт, уповноважений на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території громади, та зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом «суд знає закони» під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19). Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Листом № 55-25вих-23 від 04.01.2023 року прокурор звернувся до в.о. Мангушського селищного голови з повідомленням про представництво інтересів держави в особі Мангушської селищної ради та про звернення прокуратурою з позовною заявою до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська до [PERSON] про витребування земельної ділянки на користь власника (а.с. 30-33 т.1). Згідно з листом Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області № 1.1/30/2023 від 09.01.2023 року заходи, спрямовані на звернення до суду з позовом про визнання недійсним наказу, скасування запису про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки не вживалися, селищна рада не заперечує щодо представництва прокурором її інтересів у суді із позовом (а.с. 34 т.1). Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності та дотримання конституційного принципу рівності усіх перед Законом, а отже порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод у даному спорі відсутнє. Таким чином, прокурор є належним позивачем у даній справі. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень\~ст. 13 Конституції України\~земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. 27.05.2021 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин». Відповідно до п. 58 вищевказаного Закону розділ Х «Перехідні положення»\~ЗК України\~був доповнений пунктом 24, яким визначається, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, перелік яких визначений законом. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом (п. 24\~розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України). Таким чином, внаслідок набрання чинності вказаним Законом землі державної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів змінили свою власність з державної на комунальну, у зв`язку з чим земельна ділянка кадастровий номер 1423986600:03:000:0666 може бути повернута у комунальну власність Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області (а.с.167-177, 178-193 т.1). Отже, Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області на теперішній час має право вимоги щодо земельної ділянки, загальною площею 2,0000 га, кадастровий № 1423986600:03:000:0666 та виступає позивачем за цим позовом. Правовідносини, які виникли між учасниками справи, регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України,\~Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012\~року. Частиною 1\~статті 316 ЦК України\~визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1\~статті 317 ЦК України\~власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом\~статті 325 ЦК України\~суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до\~статті 329 ЦК України\~юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом. Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, права власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Положеннями статті 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Частиною 4 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Положеннями частин 1, 2 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Зі змісту ст. 116 ЗК України вбачається, що наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність визначається в якості обов`язкової передумови для подальшого отримання прав власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлена судом. Положеннями ст. 118 ЗК України визначено порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів\~статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення. Відповідно до положень ст. ст. 193, 195, 202, 203 ЗК України Державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Основними завданнями ведення державного земельного кадастру є: забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Процедура державної реєстрації земельної ділянки передбачена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року. Відповідно до п. 107 Порядку № 1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (п. 109 Порядку № 1051). Пункт 110 Порядку № 1051 передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ. Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. До поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї (п. 112 Порядку № 1051). Пунктом 113 Порядку № 1051 встановлено, що Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. Судом встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №1856-СГ від 24.03.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», [PERSON] надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, у тому числі пасовищ площею 2,000 га (кадастровий номер 1423986600:03:000:0666) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів (а.с.26-17 т.1). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.01.2023 р. №319910429, рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької області Рогозною А.М. від 29.04.2020 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1423986600:03:000:0666, площею 2,0000 га зареєстровано за [PERSON] (а.с. 13-15, том 1). Згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №1856-СТ від 24.03.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення та надано у власність земельну ділянку площею 2,0 га, розташовану на території Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області (а.с. 18, том 1). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.09.2023 р. №345565922, рішенням державного реєстратора Добропільської районної державної адміністрації Донецької області Мовчан Д.Л. від 01.06.2020 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1422088000:01:000:1605, площею 2,0000 га зареєстровано за [PERSON] наказ №1856-СГ,виданий 24.03.2020 р. ГУ Держгеокадастру у Донецькій області (а.с. 240-241, том 1). 03.06.2020 року між ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» та [PERSON] було укладено договір оренди землі №113, за умовами якого [PERSON] передала ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» в платне користування земельну ділянку кадастровий номер 1423986600:03:000:0666 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, строком на 10 років (а.с. 19- 24, 25 том 1). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.01.2023 р. №319910429, рішенням державного реєстратора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області Рогозної А.М. від 13.07.2020 року право оренди земельної ділянки, належної [PERSON] на підставі договору оренди землі від 03.06.2020 року, зареєстровано за ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (номер запису про інше речове право 37292525) (а.с. 14 том 1). Відповідач [PERSON] 02.10.2019 року звернулася із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (а.с. 50, том 1). Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №5956-СГ від 01.11.2019 року [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 49, том 1). ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 90-91, том 1). ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» 13.04.2022 року звернулося із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ГУ Національно поліції України та СБУ у зв`язку з тим, що в результаті бойових дій втратило доступ до офісу, в якому знаходилися всі установчі документи підприємства, печатка, штампи, всі дозволи, ліцензії та ін. розпорядча документація, відомості про що були внесені до ЄРДР (а.с. 92, 93, 94, 95 т.1). Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2022 р. за №22022050000001220, внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України, на підставі заяви ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (а.с.95, т.1). Таким чином, матеріали справи містять дві копії наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 24.03.2020 року, зареєстровані під одним номером - №1856-СТ та мають різний зміст. В одному тексті наказу вирішено питання про надання у власність [PERSON] земельної ділянки на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області, в іншому тексті наказу за цим же номером вирішено питання про надання [PERSON] земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки площею 2,0 га, розташованої на території Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області. Суд приходить до висновку, що наявність двох наказів під одним номером і з різними текстами, зокрема, про надання [PERSON] у власність земельної ділянки та надання [PERSON] земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які територіально розташовані в різних районах, мають різне цільове призначення та площу, не доводить недійсність якогось із цих документів та незаконність набуття вказаними особами права власності на земельні ділянки. З наданих копій зазначеного наказу вбачається, що обидва вони видані Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області в м. Краматорську за підписом в.о. начальника [PERSON] та внесені до електронної системи, що підтверджується штрих кодами на зазначених документах. Номер документа та його дата прийняття на печатному тексті в обох текстах дописані ручкою. На час видання наказу про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки (24.03.2020 року) уповноваженим органом розпоряджатись нею виступало Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області (ч. 4 ст. 122 ЗК України у редакції на час спірних відносин), а з 27.05.2021 року уповноваженим державою органом на розпорядження спірною земельною ділянкою є відповідна сільська рада, на території якої перебуває земельна ділянка. Таким чином, встановлено, що від імені уповноваженого державного органу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області видано два накази під одним номером, але з різними текстами. Доказів того, що один із них є підробним чи визнаний недійсним не надано. Земельний кодекс встановив, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує це право, та його державної реєстрації. Присвоєння кадастрового номера це обов`язкова складова процесу приватизації, оформлення прав власності, врегулювання договірних відносин, що здійснюється шляхом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності за заявою особи, яка оформлює технічну документацію на відповідну земельну ділянку. В наказі про надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,0000 га зазначено кадастровий номер. Тобто земельна ділянка була сформована і була об`єктом цивільних прав, зареєстрована в Державному реєстрі на праві власності за [PERSON] . І ніщо не вказує на те, що зазначена земельна ділянка виділялася ще комусь. Лист Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про те, що ним не приймалося рішення щодо надання у власність спірної земельної ділянки [PERSON] не свідчить про те, що саме зазначений наказ є підробним чи недійсним. Суд виходить із презумпції правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття, що відповідає положенням ст. 328 ЗК Кодексу та узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18. Посилання на те, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 1423986600:03:000:0666 за [PERSON] була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, тобто, що ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПКУкраїни). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4-6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. З аналізу положень ст. 95 ЦПК України суд приходить до висновку, що засвідчення учасником справи копії доказу за умови відсутності оригіналу письмового доказу є недопустимим. Позивачем не заперечувався факт відсутності оригіналу наказу № 1856-СТ від 24.03.2020 року. За таких обставин, надану суду копію зазначеного наказу, подану як письмовий доказ, суд оцінює критично і визнає як неналежний. Підроблення документів (ст. 358 КК України) є кримінальним правопорушенням проти авторитету органів державної влади; відповідно до примітки до\~ст. 358 КК України, під офіційним документом у цій статті та статтях\~357\~і\~366\~цього\~Кодексу\~слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. Відтак, наказ № 1856-СТ від 2403.2020 року є офіційним документом, підроблення якого утворює об`єктивну сторону передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України кримінального правопорушення, а використання завідомо підробленого документа ч. ч. 1, 4\~ст. 358 КК України. Оскільки відповідальність за підроблення документів передбачена положеннями\~КК України\~(ст.\~358\~та ст.\~366 КК України), то на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України для суду, який розглядає дану справу, має бути наданий вирок суду в кримінальному провадженні, який є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вирок суду у кримінальному провадженні за фактом підроблення наказу № 1856-СТ від 24.03.2020 року прокурором не наданий, відтак, який з наказів є дійсним, а який недостовірним (фальшивим), прокурором не доведено. При пред`явленні позову, позивач згідно з приписами ч. 5\~ст. 177 ЦПК України\~зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи зі встановлених обставин, суд дійшов висновку, про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконності та безпідставності вибуття з державної власності в особі територіальної громади Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2, га з кадастровим №1423986600:03:000:0666, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . Оскільки факт неправомірності набуття [PERSON] права власності не випливає із закону, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття та презюмується, відтак, підлягає доказуванню неправомірність набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку, оскільки такий обов`язок доказування стороною позивача виконано не було, підстави для задоволення вимоги позову про витребування від [PERSON] земельної ділянки, а відтак і задоволення позовних вимог в частині витребування від ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», як особи право оренди спірної ділянки за якою 13.07.2020 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис про інше речове право 37292525), відсутні. Стосовно позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди, суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37\~цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди є похідними від задоволення вимоги про витребування земельної ділянки, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог про витребування від [PERSON] та ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» земельної ділянки відмовлено, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. За таких обставин, оскільки позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, факт відсутності законної підстави реєстрації права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, кадастровий номер 1423986600:03:000:0666, яка розташована на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області, [PERSON] встановлено не було, тому першому заступникові керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області у задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію слід відмовити у повному обсязі. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009, справа №1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України(справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-цвказано, що «з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можнавиділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2023 року у справі №824/9/22 зазначено, що: «при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини». Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання про стягнення з Донецької обласної прокуратури на користь Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд встановив, що документу, що свідчить про оплату витрат на правову допомогу адвокатом надано не було. Таким чином документально не підтвердженими є витрати на правничу допомогу адвоката Сіріньок О.М. у розмірі 5000,00 грн., відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про винесення додаткового рішення, за умови надання належних доказів, які підтверджують сплату витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог першому заступникові керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області відмовлено, понесені судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed