Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без участі матері. На обґрунтування заяви зазначив, що 27 травня 2017 року він уклав шлюб із [PERSON] . [INFO] від шлюбу у них народився син [PERSON] . Після народження сина вони всі проживали за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Після народження доньки [PERSON] , його дружина [PERSON] почала всю свою увагу приділяти їй, з ним та з сином [PERSON] взагалі перестала спілкуватись. У грудні 2023 року вона зібрала всі свої речі, забрала доньку та переїхала на постійне місце проживання у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Він з сином [PERSON] фактично з грудня 2023 року залишився проживати самі за адресою: [ADDRESS] . Станом на сьогодні він повністю самостійно виховує та утримує свого малолітнього сина [PERSON] . Він самостійно піклується про сина, займається його розвитком, вихованням та лікуванням. З січня 2024 року він влаштував сина до НЗ «Центр раннього розвитку дітей «Мадагаскар». Також він зареєстрував на своє ім`я декларацію з лікарем-педіатром, який надає первинну медичну допомогу сину [PERSON] . Крім того він забезпечує сину профілактичне лікування у стоматологічній клініці «CLAN DENTAL» і самостійно несе всі витрати, пов`язані з лікуванням. Він фактично самостійно і одноособово несе тягар виховання та утримання сина [PERSON] , матір участі у вихованні не приймає і фактично самоусунулась від своїх обов`язків. Окрім виховання та утримання сина, він матеріально утримує та забезпечує дружину, хоч вона з ними не проживає та майже не спілкується, проте він у добровільному порядку виконує свій обов`язок щодо утримання дружини та доньки [PERSON] . Станом на теперішній час подати позов про розірвання шлюбу не має можливості, оскільки як визначено ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Встановлення факту самостійного виховання та утримання мною свого малолітнього сина. [PERSON] , [INFO] , необхідне для захисту прав та інтересів дитини, для оформлення документів, щодо соціальної допомоги на дитину та для подальшого самостійного вирішення його освітніх, виховних та лікувально-оздоровчих заходів. Враховуючи те, що іншим шляхом не можливо підтвердити факт самостійного виховання дитини батьком, він просить встановити факт його самостійного виховання та утримання, як основним та єдиним утримувачем, малолітнього сина без участі матері. З матір`ю дитини (заінтересованою особою) у них з приводу виховання сина [PERSON] спору немає, вона сама виявила бажання жити окремо від них, тому вона не заперечує (навіть підтримує), щоб саме він займався його вихованням і самостійно піклувався і виховував його. 24 травня 2024 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження за участю заявника та заінтересованої особи, з додержанням загальних правил ЦПК України. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав свою заяву та надав пояснення, аналогічні її обгрунтуванню. Крім того зазначив, що встановлення вказаного факту необхідне для вирішення побутових питань, пов`язаних з лікуванням і навчанням сина, йому необхідно реалізовувати свої права та обов`язки батька. Шлюб не розірвано, бо молодшій донці 8 місяців. Він намагався поговорити з [PERSON] з приводу спільного виховання їхніх дітей, але вона не йде на контакт та не хоче проживати разом з ними. Після досягнення дочкою одного року шлюб між ними буде розірвано. [PERSON] планує виїхати разом з дочкою за кордон. Це ще одна причина, щоб встановити вказаний факт. Спочатку він просив [PERSON] допомогти посидіти з сином, поки він на роботі, але вона йому відмовляла, посилаючись на те, що вона зайнята донькою, а зараз він вже перестав її навіть просити. Він працює адвокатом і намагається підлаштовувати свій час під дитину. Якщо він не встигає, то з сином сидить його мати - бабуся [PERSON] , або він просить [PERSON] , яка недалеко живе. Він спеціально влаштував сина у приватний садочок з двох років. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знаходиться у шлюбі зі [PERSON] , але вони мають намір розірвати шлюб. Вони мають двох дітей: [PERSON] , 21 року народження, та [PERSON] , 2023 року народження. Після народження другої дитини їй стало важко піклуватися та утримувати двох дітей. Чоловік постійно працює, а вона сама з дітьми. Через це між ними виникало дуже багато конфліктів і суперечок, що негативно впливає на психологічний стан сина. У грудні 2023 року вона забрала свої речі та доньку і переїхала до тітки на вул. Романківську, де вона проживає до теперішнього часу. Вони намагались об`єднати родину, але у них нічого не вийшло. Вона дивиться за донькою, яка не спокійна, та майже весь свій час приділяє їй, а синові ні. Тому вона його залишила батькові. Вона планує виїхати разом з донькою за кордон на постійне місце проживання, оскільки вже тривалий час війна і їй дуже важко психологічно. З двома дітьми вона не зможе поїхати, бо їй нікому навіть допомогти. У неї є закордонний паспорт, а доньці вона оформлює його зараз. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що [PERSON] це її двоюрідна сестра, а заявник - чоловік сестри. Крім того, вона є хрещеною матір`ю [PERSON] . Після народження [PERSON] , десь через два місяця, перед новим роком [PERSON] зібрала свої речі і доньку та переїхала від чоловіка. Наразі [PERSON] проживає окремо тільки з донькою, а [PERSON] проживає з [PERSON] по [ADDRESS] . Він займається вихованням [PERSON] самостійно. Вони проживають вдвох, лікарні, садочок - все на [PERSON] . Вона по можливості допомагає [PERSON] , коли він просить, погуляти з [PERSON] , відвести чи забрати з садочка. [PERSON] не приймає участі у житті сина. Вона декілька разів спілкувалась з [PERSON] на цю тему, але [PERSON] вже прийняла таке рішення і займається тільки донькою. В одній з бесід [PERSON] повідомила, що має намір виїхати разом з Мією за кордон на постійне місце проживання. Вона знає, що [PERSON] допомагає [PERSON] і [PERSON] фінансово, але вони взагалі не спілкуються. Представник заінтересованої особи [INFO] [PERSON] подав заяву, в якій просив справу за заявою [PERSON] розглянути без участі представника Кам`янського РТЦКтСП, рішення по справі винести на розсуд суду. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності представника заінтересованої особи. Вислухавши заявника, заінтересовану особу [PERSON] та свідка [PERSON] , вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що заявник перебуває у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] , від якого вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження (а.с. 10-12). [PERSON] разом з донькою [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] , окремо від [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи за вих. № 2109/13 від 09 червня 2018 року та витягом з реєстру територіальної громади від 09 січня 2024 року (а.с. 8, 9), а також підтверджено у судовому засіданні заявником, заінтересованою особою [PERSON] та свідком [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] , який самостійно виховує та доглядає за своєю дитиною, влаштував його до НЗ «Центр раннього розвитку дітей «Мадагаскар», відвідує з сином лікарів, дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні [PERSON] , лише тільки під його наглядом, вихованням. [PERSON] має можливість доглядати за дитиною, виховувати та утримувати її, розвивати та піклуватися. Він має достатній рівень доходів, що дозволяє зробити для дитини належні умови проживання, догляду та виховання. Ці обставини підтверджуються актом № 383 про проживання від 24 травня 2024 року, характеристикою з НЗ «Центр раннього розвитку дітей «Мадагаскар», довідкою стоматологічної клініки «Clan Dental», витягом з Реєстру платників єдиного податку, випискою по картці, декларацією № 0001-18ТЗ-98А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (а.с. 13, 14, 15, 17, 18-52, 65), а також підтверджено у судовому засіданні заявником, заінтересованою особою [PERSON] та свідком [PERSON] . Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що заінтересована особа [PERSON] самоусунулась від виховання та утримання свого малолітнього сина [PERSON] , не приймає участі в його вихованні, лікуванні та розвитку, взагалі не цікавиться його життям. Заявник [PERSON] без участі матері самостійно виховує свою дитину - [PERSON] , [INFO] , повністю утримує його та піклується його здоров`ям та розвитком, а тому вимога про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved