Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. та Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В., про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину. \~ \~ \~ \~Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина, на 23/100 частки житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . 26.11.2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В. зареєстровано спадкову справу. Позивач не змогла прийняти спадщину від свого батька, так як виявилося, що існує заповіт від 23.07.2014 року, складений [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А., зареєстрований в реєстрі за №1300, серія та номер бланка НАВ 288733, на користь [PERSON] , яка була цивільною дружиною [PERSON] 21.07.2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В. видано свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1039, та зареєстровано право власності на 23/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Відповідно до відомостей, наданих КП «ВМБТІ» від 23.04.2021 за матеріалами інвентарної справи, 23/100 частки житлового будинку складаються з приміщення кімнати 1-2, частини огорожі №1, воріт № [NUMBER] . На думку позивача, заповіт та свідоцтво про право на спадщину підлягають скасуванню з тих підстав, що її батько тривалий час хворів та мав розлади із психікою, що підтверджується відомостями, наданими КНП «Вінницька обласна клінічна психо-неврологічна лікарня ім. O.І. Ющенка Вінницької обласної ради» від 26.10.2021 вих.№29/5089 та від 28.10.2021 вих.№29/5173, згідно яких [PERSON] мав діагноз «органічний маячний розлад», та перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» з 15.10.2012 року по 03.01.2013 рік. Крім того, як зазначає позивач, до вказаної довідки КНП «ВОКПЛ ім. акад. 0.1. Ющенка ВОР» від 26.10.2021 року вих..№29/5089 додано виписку з історії хвороби [PERSON] , у якій серед анамнезу хвороби та психічного стану неодноразово зазначено, що пацієнт агресивний відносно дружини, відмовляється від їжі, так як вважає, що дружина щось підсипає в їжу, наявність психічних розладів заперечує. 24.10.2012 року невропатологом надано заключення про дисцикуляторну енцефалопатію II стадії змішаного генезу та атактичний синдром. 23.10.2012 року психолог поставив діагноз шизофренічного регістр-синдрому. При виписці поставлено діагноз: маячний розлад органічного походження та рекомендовано нагляд психіатра й продовження лікування: р-н мотіден-депо 25мг 1 раз на місяць (антипсихотичні засоби. Фенотіазини з піперазиновою структурою. Код АТХ N05А В02.) та таблетки азалептол 100 мг на ніч (антипсихотичний препарат. Код АТХ N05AН02.). Відповідно до довідки КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» від 28.10.2021 року вих..№29/5173, за даними наявної медичної документації [PERSON] неодноразово звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра з діагнозом «Маячний розлад органічного походження». Крім того, в своїх вимогах позивач зазначає, що доводи заявлених позовних вимог, вона бажає обґрунтовувати, в тому числі, посилаючись на висновок експертизи де вказано причину смерті [PERSON] . Однак, 10.08.2021 до Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи було направлено адвокатський запит щодо надання копії висновку судово - медичної експертизи (лікарського свідоцтва про смерть) [PERSON] ( [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] ), що помер [INFO] або інформацію про всі причини смерті, які були вказані у лікарському свідоцтві про смерть. У відповідь на адвокатський запит надійшов лист, в якому зазначено, що на підставі постанови слідчого Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницький області [PERSON] з 30.10.2020 року по 09.11.2020 року була проведена судово-медична експертиза трупа [PERSON] , за результатами якої складено висновок № 1031, який передано ініціатору експертизи. 16.09.2021 року направлено адвокатський запит до Відділу поліції № 1 ГУ НП у Вінницькій області з метою отримання копії висновку №1031 судово-медичної експертизи, проведеної Вінницьким обласним бюро судово- медичної експертизи в період з 30.10.2020 року по 09.11.2020 року трупа [PERSON] . На вказаний запит надійшла відповідь від 04.10.2021 року, в якій вказано, що надати копії запитуваних документів не вбачається за можливе, у зв`язку з тим, що запитувач не є стороною кримінального провадження. У зв`язку із викладеним, позивач звернулась до суду з даним позовом про визнання заповіту недійсним та як наслідок: визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності. Крім того, просила стягнути із відповідача на її користь понесені судові витрати. Ухвалою суду від 01.12.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків. 16.12.2022 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 19.12.2022 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. В ході проведення підготовчого провадження, за клопотанням представника позивача - адвоката Калачик Н.М., ухвалою суду від 10.04.2023 року призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» та провадження у даній цивільній справі зупинено. 23.05.2023 року на адресу суду повернулись матеріали цивільної справи разом із клопотанням експерта, в якому в.о. начальника філії просив витребувати і надати у розпорядження експертів з КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка ВОР» медичну карту амбулаторного хворого гр. [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 25.05.2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 30.05.2023 року витребувано з КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка ВОР» медичну карту амбулаторного хворого гр. [PERSON] , [INFO] . 15.06.2023 року на адресу суду від КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка ВОР» надійшла медична карта амбулаторного хворого гр. [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 19.06.2023 року справу направлено на посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» та провадження у даній цивільній справі зупинено. 19.12.2023 року на адресу суду повернуто цивільну справу № 127/27728/22 із висновком експерта за результатами проведеної експертизи. Ухвалою суду від 20.12.2023 року поновлено провадження по справі та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 25.01.2024 рокузакрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Мишковська Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Горбатюк В.В., в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву, наданому до суду 06.02.2023 року (а.с.52-54). Треті особи в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, при вирішенні спору поклались на думку суду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснила, що вона є сусідкою сторін по справі. [PERSON] вона знала зі свого народження. Він постійно перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після того як [PERSON] розлучився зі своєю дружиною, він перейшов жити в іншу частину будинку і забрав з собою все з будинку де він проживав з дружиною. В їхньому будинку були постійні сварки та скандали, приїжджала поліція, карета швидкої допомоги. Він відрізав світло в будинку де проживала його колишня дружина та позивач, однак вона не пам`ятає в якому році це було. Приблизно з 2013-2015 року свідок не спілкувалась з [PERSON] , лише бачила, як він ходив по вулиці і тримався за огорожі та викидав пусті пляшки під її ворота, але не бачила особисто щоб він вживав алкогольні напої. Від сусідів чула, що [PERSON] бив [PERSON] , однак особисто цього не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою сторін по справі, проживає там з 1986 року. З [PERSON] та його першою дружиною знайома з 1986 року, а з [PERSON] знайома з 1991 року. [PERSON] був дуже чемним, завжди вітався, завжди у нього був охайний вигляд. Коли вони були молодими, то зустрічались всі разом на св`ята. Вона не бачила, щоб [PERSON] зловживав алкогольними напоями, випивав як всі. Сварок між [PERSON] та [PERSON] вона не чула. Знала, що він підліковувався, однак з яких причин їй це не відомо. Щодо заповіту нічого не чула. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знала [PERSON] та [PERSON] десь з 1978-1979 років, оскільки проживає навпроти їхнього будинку. Батько [PERSON] придбав земельну ділянку і там будувався. У [PERSON] та [PERSON] були гарні відносини, [PERSON] тримав господарство, ходив на рибалку. Одружилися [PERSON] з [PERSON] десь у 1991 році, з того часу вони там почали будуватись. Позивач з [PERSON] не спілкувалась ніколи. Коли [PERSON] звільнився з заводу, він 10 років ніде не працював, однак вони продовжували будувати будинок. З часом [PERSON] взяла [PERSON] до себе на роботу на будівництво. [PERSON] хворів онкологією і до них приїжджала швидка, однак до кого саме - їй не відомо. [PERSON] з сусідами ніколи не бився. Свідок [PERSON] суду пояснила, що із [PERSON] вона знайома з 2020 року, [PERSON] ще був живий. Вона допомагала [PERSON] по господарству. Стосунки у [PERSON] та [PERSON] були чудові. Коли вона з ними познайомилась, то [PERSON] вже був лежачим, але усе усвідомлював. Був спокійним, адекватним. У нього був рак, тому він і помер, десь через два місяці після їх знайомства. Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є колишнім чоловіком позивача і проживав разом з позивачем до 2022 року. [PERSON] зловживав спиртними напоями і між ними постійно виникали сварки та вони не спілкувались. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народилась позивач [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 16.02.1981 року ( а.с.8). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданим повторно 18.11.2020 року. ( а.с. 8 зворотній бік). Як вбачається\~із заповіту,\~посвідченого 23.07.2014\~рокуприватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1\~300, [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все що йому належатиме на день смерті і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №62646724 від 26.11.2020 року, у Спадковому реєстрі міститься інформація про заповіт [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Скутельник І.А. (а.с.9 зворотній бік). 21.07.2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за № 1039 та зареєстровано право власності на 23/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , що підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10, 19). Відповідно до відомостей, наданих КНП «Вінницька обласна клінічна психо -неврологічна лікарня ім. O.І. Ющенка Вінницької обласної ради» від 26.10.2021 року вих.№29/5089 та від 28.10.2021 року вих..№29/5173, [PERSON] мав діагноз «органічний маячний розлад» та перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» з 15.10.2012 по 03.01.2013 р.р.(а.с.11, 13). Із епікризу історії хвороби [PERSON] за № 10480, вбачається, що пацієнт агресивний відносно дружини, відмовляється від їжі, так як вважає, що дружина щось підсипає в їжу, наявність психічних розладів заперечує. 24.10.2012 року невропатологом надано заключення про дисцикуляторну енцефалопатію II стадії змішаного генезу та атактичний синдром. 23.10.2012 року психолог поставив діагноз шизофренічного регістр- синдрому. При виписці поставлено діагноз маячний розлад органічного походження та рекомендовано нагляд психіатра й продовження лікування: р- н мотіден-депо 25мг 1 раз на місяць (антипсихотичні засоби. Фенотіазини з піперазиновою структурою. Код АТХ N05А В02.) та таблетки азалептол 100 мг на ніч (антипсихотичний препарат. Код АТХ N05AН02.). (а.с.12) Як вбачається із відповіді Вінницького обласного бюро судово- медичних експертиз на запит адвоката Мишковської Т.М., на підставі постанови слідчого Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницький області [PERSON] з 30.10.2020 року по 09.11.2020 рік була проведена судово-медична експертиза трупа [PERSON] , за результатами якої складено висновок № 1031, який передано ініціатору експертизи (а.с.15). Згідно відповіді Відділу поліції № 1 ГУ НП у Вінницькій області на адвокатський запит про отримання копії висновку №1031 судово-медичної експертизи, проведеної Вінницьким обласним бюро судово- медичних експертиз в період з 30.10.2020 року по 09.11.2020 рок трупа [PERSON] вбачається, що надати копії запитуваних документів не вбачається за можливе, у зв`язку з тим, що запитувач не є стороною кримінального провадження.(а.с.18) Позивач просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 23.07.2014 року Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А., зареєстрований в реєстрі за № 1300, за яким [PERSON] [INFO] , заповів [PERSON] , [INFO] все своє майно. Підставою для задоволення позовних вимог позивач визначає те, що волевиявлення спадкодавця не було вільним і не відповідало його волі, оскільки останній не усвідомлював своїх дій внаслідок стійкого психічного розладу. Згідно з п. 4\~ст. 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). За вимогами\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 1216 ЦК України\~встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом\~ст. 1234 ЦК України\~право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Статтею 1247\~ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1, 2\~ст.\~1248\~ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до ч. 2, 3 якої визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Стаття 1257 ЦК України, передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою (ст. 44 Закону України «Про нотаріат»). Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення стану неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06 листопада 2011 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220,частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно п. 7 зазначеної постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи призначення експертизи є обов`язковим. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 824 від 11.12.2023 року [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , станом на час складання заповіту 23.07.2014 року міг не повною мірою розуміти значення своїх дій та міг не повною мірою керувати ними (а.с.147-151). Вимоги про визнання заповіту недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину робиться, насамперед, на підставі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід надавати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2019 року у справі № 183/6027/14). Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Висновок експерта є повним, обґрунтованим, під час проведення експертизи досліджувались всі обставини стосовно психічного стану [PERSON] . Висновок експерта містить докладний опис отриманих експертами матеріалів, та відомостей, які встановлені при дослідженні об`єктів експертизи, обґрунтування даних про психічний стан особи. На кожне з поставлених судом питань надано відповіді по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо спростування висновку судово-психіатричної експертизи, абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено. Оскільки позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця та дарувальника в момент вчинення оскаржуваних правочинів розуміти значення своїх дій, відсутні правові підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним, відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. У відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed