Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком. Свої вимоги обґрунтував тим, що 20 квітня 2023 року, на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/2506/23, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано шлюб, зареєстрований 08 жовтня 2011 року у Солом`янському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис № 1764. За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у позивача з дружиною не склалося через несумісність характерів та тому, що подружжя має різні погляди на принципи ведення сімейного побуту, виховання дитини, розподіл сімейних прав та обов`язків, а головне, подружжя не змогло прийти до спільного рішення щодо країни подальшого проживання, оскільки позивач має бажання і намір залишатися жити в Україні, а його колишня дружина, має намір виїхати для подальшого проживання до іншої країни. Ще перед розлученням, у зв`язку з тим, що відповідачка стала активно займатись підготовкою до переїзду до іншої країни, у неї все менше часу було займатись дитиною, тому вже тривалий час, малолітня [PERSON] , 2019 року народження, майже весь час перебуває на утриманні та постійно проживає з батьком та його матір`ю. Саме батько займається вихованням та розвитком дитини, возить дочку до дитячого садочка, до дитячої поліклініки, спілкується з вихователями, здійснює плату за харчування дитини та розвиваючі гуртки. Батьки не можуть дійти згоди, з ким саме буде проживати дитина після розірвання шлюбу. Позивач не має на меті створювати перешкоди для матері у спілкуванні з дитиною, проте бажання її вихати за межі України на постійне місце проживання без доньки, є підставою для звернення до суду. Посилаючись на викладене, просить суд визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком - позивачем. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 25.01.2024 року третю особу: Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації замінено на Службу у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. 16.04.2024 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення проживання малолітньої дитини з матір`ю, яка залишена без розгляду ухвалою суду занесеної до протоколу судового засідання від 30.04.2024 року. Позивач та його представник в судовому засіданні, просили суд, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, звернулася до суду із заявою в якій позовні вимоги визнала частково, не заперечувала щодо визначення місця проживання дитини з батьком, однак під час перебування матері в Україні, вона хоче мати змогу забирати дочку до себе. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім'ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився про день час та розгляд справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду із заявою, в якій просив суд проводити розгляд справи за відсутності їх представника, а також службою надано висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов наступних висновків. 08.10.2011 року між сторонами укладено шлюб. [INFO] в місті Києві народилася [PERSON] , батьком, яких є - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 13). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.04.2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.12). В даний час [PERSON] разом з донькою та своєю матір`ю [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заяви Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації спеціалістами служби 13.11.2023 року було здійснено візит за адресою проживання матері з метою обстеження умов проживання, під час якого були присутні мати, батько та дитина. Батько повідомив, що дитина часто проживає з ним, а мати бажає, щоб після її виїзду за кордон, дитина поживала з батьком. Згідно з акту оцінки потреб сім`ї Оболонського районного в м. Києві центру соціальних служб дитина переїхала на постійне місце проживання до батька (а.с.44-45). Як вбачається з висновку Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] разом з донькою проживає за адресою: [ADDRESS] . Наразі мати систематично виїжджає до інших міст (Львів, Івано-Франківськ) на стажування, та перебуває там протягом місяця. Коли вона повертається, хоче, щоб донька поживала разом з нею. Враховуючи вищезазначене, служба вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю позивача [PERSON] та бабусею дитини. Тривалий час онука проживає разом з нею та своїм батьком за адресою [ADDRESS] . Наразі дитиною займається батько, водить її до дитячого садочку, на гуртки. Бабуся працює в дитячому садочку, допомагає виховувати дитину. Мати дитини постійно їздить до інших міст, з донькою бачиться 1-2 рази на місяць. Коли повертається до Києва дитину бере до себе, на наступний день повертає. Після цих зустрічей дитина знервована, постійно плаче, в силу свого віку не розуміє, чому мама її залишає. Вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком сприятиме досягненню найкращих інтересів дитини, а також припиняться раптові візити матері, після яких дитина неспокійна. Згідно з частинами 2, 8,9 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин 2, 4 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Ст.160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з батьком, позивачем у справі. Відповідачка - мати дитини, після розірвання шлюбу проживає окремо. Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, позивач вказує на те, що вихованням дитини займається він, а тому очевидно, що місце проживання доньки має бути визначено з батьком. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дітей визначається за згодою батьків. Спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини у випадку відсутності такої згоди між батьками вирішується органом опіки та піклування або судом (ст.161 СК України). Враховуючи, вищенаведене суд, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з батьком. При цьому, суд звертає увагу на те, що визначення місця проживання дітей з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. У зв`язку з наведеним, оскільки дитина проживає разом з батьком, батько довів належність виконання своїх обов`язків, належність умов проживання, суд вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved