Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

04.10.2023\~року [PERSON] \~звернулась до\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська з\~позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у шлюбі з 26.11.1999 року по 25.08.2022 року. За час шлюбу сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Спір про поділ майна подружжя, а саме вказаної квартири, на теперішній час вирішується Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. У вказаній квартирі позивач зареєстрована 09.10.2003 року. Після розірвання шлюбу відповідач вигнав позивача з квартири, змінив замки та перестав пускати до житла. На підставі викладеного позивач просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення її у вказану квартиру; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2023 року, після усунення недоліків позовної заяви, її прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача адвокат Мисечко К.О. у судове засідання не з`явилась, письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату, місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 26.11.1999 року по 25.08.2022 року (а.с. 22, 24). За час шлюбу сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А. за реєстровим № 2589 (а.с. 9, 11-13, 23). У вищезазначеній квартирі позивач зареєстрована з 09.10.2003 року (а.с. 21). Разом з тим, позивач не має змоги потрапити до квартири, її ключі від вхідних дверей не підходять до замків, оскільки були змінені відповідачем. Вказані обставини підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] . Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. У відповідності з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи не визнання. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Враховуючи, що [PERSON] є співвласником спірної квартири, тобто має право користуватися житлом, їй чиняться перешкоди у користуванні нею з боку іншого співвласника [PERSON] , суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] та усунення їй перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення її у вказану квартиру. Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1\~073,60 грн. (а.с.27). Окрім того, позивачем при подані позову заявлено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правових послуг адвоката від 26.09.2023 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Мисечко К.О., та додаток до нього; ордер; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; квитанцію про сплату послуг адвоката в розмірі 10 000 грн. Так, відповідно до додатку до договору від 26.09.2023 року за надання юридичних послуг згідно даного договору клієнт сплачує виконавцю гонорар у сумі 10\~000 грн. Так, Верховний Суд неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved