Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

Позивач Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі по тексту - ТзДВ «СГ «Оберіг») звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.10.2021 року в місті Києві по вул. Пухівській сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки "Mazda", д.н.з. [NUMBER] з причепом "ПГМФ", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та транспортного засобу марки "BMW", д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до Постанови Деснянського районного суду міста Києва від 10.12.2021 року у справі № 754/17617/21 відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, даною постановою було встановлено, що ДТП сталася внаслідок невідповідності технічного стану транспортного засобу, яким керував відповідач, а саме причіп "ПГМФ", д.н.з. [NUMBER] , від`єднався від транспортного засобу "Mazda", д.н.з. [NUMBER] , та зіткнувся з припаркованим транспортним засобом "BMW", д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Як зазначає позивач, відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "BMW", д.н.з. [NUMBER] , складає 15 086,10 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 23.12.2021 року, між потерпілою особою та ТзДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 12 586,10 грн. (за вирахуванням франшизи в розмірі 2500,00 грн.). На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, а також, враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 12.586,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.12.2021 року. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків, встановлених Законом № 1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «Оберіг» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі 12 586,10 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 12 586,10 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7300,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 28.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи без участі представника, у якій позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачу судом надсилались судові повістки з викликом у судове засідання та роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертався, в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, проти чого не заперечував представник позивача у своїй заяві. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 30.10.2021 року о 13.00 год. в м.Києві по вул.Пухівська, 2 [PERSON] керував ТЗ «Мазда 6», д.н.з. [NUMBER] , не стежив за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом ТЗ, внаслідок чого відпав причеп «ПГМФ», д.н.з. [NUMBER] , та врізався у припаркований ТЗ «БМВ», д.н.з. [NUMBER] . При ДТП авто отримало механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушено вимоги п.2.3.б ПДР України. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 10.12.2021 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за вчинення вказаної ДТП та накладено на нього адміністративне стягнення. Також, з матеріалів справи вбачається, що за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АР-1609970), ТзДВ «СГ «Оберіг» застрахувало відповідальність володільця причепу «ПГМФ», д.н.з. [NUMBER] , на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю даного транспортного засобу на строк з 15 травня 2021 року до 14 травня 2022 року включно. 23.12.2021 року власник автомобіля «БМВ», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернулась до ТзДВ «СГ «Оберіг» із заявою на виплату страхового відшкодування. На підставі страхового акту № 34477/1 від 26.12.2021 року потерпілій [PERSON] було сплачено стразове відшкодування в розмірі 12 586,10 грн. відповідно до платіжного доручення № 10911 від 26.12.2021 року. 09.02.2022 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про виплату грошових коштів, проте дана вимога залишена відповідачем без реагування. Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. В силу пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Закон України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Із положень статті 3 Закону №1961-ІV слідує, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Як передбачено пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (стаття 28 Закону № 1961-ІV). Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону №1961-ІV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки. В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини. З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди. Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 Закону №1961-ІV, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Однією з підстав настання регресної відповідальності завдавача шкоди є визначення дорожньо-транспортної пригоди в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Зібрані докази вказують на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] , внаслідок чого потерпілій [PERSON] завдано майнової шкоди. Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання з відшкодування цієї шкоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія забезпеченого транспортного засобу, що спричинив ДТП, була застрахована у ТзДВ «СГ «Оберіг». Скориставшись своїм правом на відшкодування шкоди, [PERSON] звернулась до страховика, який виплатив йому страхове відшкодування. Згідно постанови Деснянського районного суду м.Києва від 10.12.2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності дорожньо-транспортна пригода визначена безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання причепу «ПГМФ», д.н.з. [NUMBER] , існуючим вимогам Правил дорожнього руху, оскільки всупереч підпункту «б» пункту 2.3 цих Правил [PERSON] не стежив за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом ТЗ, внаслідок чого вказаний причеп відпав. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що ТзДВ «СГ «Оберіг» має право регресної вимоги про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, до [PERSON] , як водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі доказі, що підтверджують позовні вимоги. Відтак, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 7300,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved