Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, де заінтересовані особи: [PERSON] , Жванецька сільська рада, [INFO] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. [PERSON] , в обґрунтування заяви вказує, що протягом періоду з травня 2014 року по вересень 2022 року перебував у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, із [PERSON] [INFO] народився син, [PERSON] , батьком якого, за його заявою,у свідоцтві про народження дитини, був записаний він - [PERSON] . На початку жовтня 2022 року [PERSON] залишила сім`ю та виїхала за кордон. З моменту виїзду за межі України і по даний час [PERSON] не поверталась додому, будь який зв`язок із нею, станом на сьогодні, втрачено, місце перебування за кордоном наразі невідоме. Вона змінила свій номер телефону і будь які контакти із нею відсутні. В силу вищенаведених обставин, починаючи з жовтня 2022 року і по даний час включно він опікується сином [PERSON]. Мати дитини, з моменту виїзду за кордон і по даний час, із ним та з сином жодного разу не контактувала і життям дитини не цікавилась. Окрім того, комісією з питань захисту прав дитини Жванецької сільської ради ухвалено Висновок № 2 від 27.01.2023 року, яким встановлено, що догляд за дитиною здійснюється самостійно батьком, мати участі у вихованні дитини не приймає, оскільки знаходиться за кордоном, внаслідок зазначеного, рекомендовано визначити місце проживання дитини разом із ним, як батьком. Засідання комісії проходило в режимі відео конференції із матір`ю дитини [PERSON] . З огляду на викладене, просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітнього сина [PERSON] , задля отримання ним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Заінтересована особа: [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник заінтересованої особи: Жванецької сільської ради Криворучко Т. в судове засідання не з`явилася, направила суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, при винесенні рішення покладається на думку суду. Представник заінтересованої особи: [INFO] [PERSON] направив суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, при винесенні рішення покладається на думку суду. Заслухавши сторони та свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до умов ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім зазначених у ч.2 цієї статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до приписів ст.318 ЦПК України - у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт. Згідно із статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню - не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - встановлено, що відповідно до п.4 ст.273 ЦПК - в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При цьому обов`язком суду при розгляді таких справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В даному випадку, метою встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини є повна реалізація прав, як батька дитини, а також оформлення документів, необхідних для отримання ним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер; позбавлений батьківських прав; визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім; оголошений померлим; відбуває покарання за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі ч.1 ст.135 СК України. Тобто, вимоги п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поширюються зокрема, на особу, яка самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. На виконання вимог вказаного закону Постановою КМУ від 16.05.2024 року затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Згідно із Додатком № 5 до вказаного Порядку одним із документів, що підтверджує право військовозобов`язаного на відстрочку за п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст.1 Першого протоколу. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Згідно ст.157 СК - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). В силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст.25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.30) при цьому відповідно до ч.2 ст.15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали з травня 2014 року по вересень 2022 року однією сім`єю, однак не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою. Від фактичних шлюбних відносин народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 26.08.2016 року, актовий запис № 6, батьком якого вказаний заявник. Згідно довідки виконавчого комітету Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області вих. № 151 від 07.02.2024 року заявник [PERSON] разом із своїм сином [PERSON] зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] навчається в 1-ому класі Жванецького ліцею Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, батько якого, [PERSON] , самостійно виховує його та доглядає, натомість мати, [PERSON] , жодного разу не приводила і не забирала сина з навчального закладу, будь - які її контакти в учбовому закладі відсутні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області вих. № 19/01-20 від 30.01.2024 року. З Акту комісії Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 30.01.2024 року вбачається, що мати малолітнього [PERSON] [PERSON] , [INFO] була зареєстрована по [ADDRESS] з 10.06.2016 року, яка фактично не проживає за вказаною адресою починаючи з 01.10.2022 року по теперішній час і з 16.01.2023 року була знята з реєстрації, будь - які відомості про місце перебування останньої відсутні. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] стверджували, що малолітній [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , який одноосібно, без участі матері турбується про дитину, займається її вихованням, навчанням, лікуванням, дозвіллям та повністю перебуває на його утриманні. Зі слів заявника судом встановлено, що мати малолітнього, [PERSON] , після збройної агресії російської федерації проти України виїхала за кордон і відмовляється повертатися в Україну. Остаточне місце перебування її невідоме, змінила свій номер телефону і будь які контакти з нею, станом на сьогодні, відсутні. З моменту виїзду за кордон і по даний час [PERSON] ні з заявником ні з малолітнім сином жодного разу не контактувала і життям сина не цікавилась. Малолітній дитина, [PERSON] , весь цей час проживав і проживає разом з батьком, [PERSON] по [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для проживання і виховання дитини, яка повністю знаходиться на його матеріальному утриманні та забезпеченні; мати дитини [PERSON] участі у вихованні сина не приймає і не заперечує про визначення місця проживання разом із батьком, про що особисто повідомила на засіданні комісії, проведеної у форматі відео конференції, що підтверджується Висновком комісії з питань захисту прав дитини Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області № 2 від 27.01.2023 року. Отже, суд дійшов висновку, що з жовтня 2022 року [PERSON] та його малолітній син [PERSON] постійно проживав та проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , знаходячись на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у даній справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, відповідно до вимог ст.294 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Outcome: approved