Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

У травні 2024 року за підсудністю з Богодухівського районного суду Харківської області надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління національної поліції в Харківській області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. Позов мотивований тим, що 30 березня 2018 року до чергової частини Київського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що в ході розгляду матеріала ЖЕО № 9448 було виявлено факт вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: невстановлена особа діючи таємно проникла до складських приміщень на ТЦ «Барабашово» та викрала майно належне гр. [PERSON] , тим самим спричинила останньому матеріальну шкоду. 31 березня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 12018220490001343 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України та розпочате досудове розслідування. 19 листопада 2018 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у приміщення. 22 листопада 2018 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова задоволено клопотання слідчого Київського ВП ГУНП в Харківській області по кримінальному провадженню № 12018220490001343 від 31 березня 2018 року та застосовано до підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування на строк 1 місяць 28 днів, тобто до 19 січня 2019 року включно. 23 листопада 2018 року прокурором Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області був затверджений та направлений для розгляду до Київського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] за ч.3 ст.185 КК України. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 04 травня 2023 року [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із відсутності в його діях складу злочину, цивільний позов про відшкодування шкоди у розмірі 877675 грн та моральної шкоди в розмірі 15000 грн залишено без розгляду. 06 липня 2023 року ухвалою Харківського апеляційного суду по справі № 640/22787/18 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 04 травня 2023 року залишено без змін. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дослідили сукупність наданих стороною обвинувачення доказів та беззаперечно прийшли до висновку щодо їх недостатності для підтвердження вини [PERSON] у вчиненні ним інкримінованих злочинів, передбачених статтею\~185 частиною 3 статті, а тому [PERSON] було виправдано. У зв`язку з зазначеним позивач вказує, що має право на відшкодування моральної шкоди за незаконне перебування під слідством та судом протягом 4 років 3 місяців 4 днів, а саме відповідно до його розрахунку\~396293,6 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди вищевказану суму. В судовому засіданні представник позивача адвокат Собина П.М. позов підтримав з огляду на позовні вимоги. Представник відповідача - Державної казначейської служби України до суду не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Також надав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав та прохав відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що кошти державного бюджету належать на праві власноті державі, отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава України, як учасник цивільних відносин. Держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду, а тому не має необхідності визначати відповідачем Казначейство або його територіальний орган. В зв`язку з чим представник відповідача вважає, що позивач помилково визначив, що Казначейство є належним відповідачем у цій справі та не несе відповідальності за шкоду завдану рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, які на думку позивача завдали йому шкоду. Також представник відповідача у відзиві зазначив, що позивач у вимогах просить стягнути шкоду з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України. Разом з тим, не допускається стягнення моральної шкоди з Казначейства, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Таким чином, визначений у позовній заяві позивачем порядок стягнення шкоди проводиться не з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, а лише з Державного бюджету України. Представник третьої особи - ГУНП в Харківській області до суду не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Також надав до суду пояснення, в якому із позовними вимогами не погодився у повному обсязі, просив залишити без задоволення, в обгрунтування яких вказав, що позовна заява не містить жодних доводів, чим саме підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим позивач керувався при оцінюванні в матеріальній формі заподіяної йому шкоди. Також позивачем не надано належних доказів для відшкодування йому суми більшої, ніж установлено законодавством. Отже відсутні підстави на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого з урахуванням вимог\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у розмірі 396293,6 грн. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом в ході розгляду встановлено, що 19 листопада 2018 року [PERSON] слідчим СВ Київського відділу поліції ГУ НП в Харківській області Є.Д. Донсковою було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. 22 листопада 2018 року за клопотанням слідчого Київського ВП ГУ НП в Харківській області Донскової Є.Д. ухвалою Київського районного суду м. Харкова до [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. 23 листопада 2018 року прокурором Харківської місцевої прокуратури Харківської області Р.М.Чуб було затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та скеровано до суду. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 04 травня 2023 року [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України визнано невинуватим та виправдано. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 липня 2023 року виправдальний вирок Київського районного суду м. Харкова від 04.05.2023 у справі щодо [PERSON] , який обвинувачувався за ч.3 ст. 185 КК України та виправданий судом на підставі п.3 ч.1 ст.373 КК України, тобто у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення залишено без змін. Звертаючись з позовом, [PERSON] просив про відшкодування за рахунок держави в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди, завданої йому, як він вважає, неправомірними діями органів досудового слідства при здійсненні кримінального провадження № 12018220490001343, оскільки стосовно нього тривалий час розслідувалося кримінальне провадження, в межах якого було застосовано запобіжний захід, поводились слідчі та оперативні дії, але за наслідками судового розгляду кримінального провадження вироком суду його виправдано. У статтях 55,56\~Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини 1с татті 9 Конституції України, статті 10ЦК Україниє частиною національного законодавства, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За змістом статей 15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За положеннями, передбаченимистаттею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначеністаттею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Частинами 1, 2 та 7\~статті 1176\~ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини 1статті 1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина другастатті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктом 5статті 3 цього ж Законуу наведених устатті 1 цього Законувипадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Положеннями статті 4\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176\~ЦК України та Закону. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відповідно до частини другої статті 23\~ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права, звернення з позовом до неналежних відповідачів в певних випадках є підставою для відмови в позові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 641/8857/17 звернула увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина1статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина 2статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина 4 \~ \~ \~ \~статті 58 ЦПК України). Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року по справі №752/17832/14-ц зауважує, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді ( також постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до Держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)). Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). З урахуванням викладеного можна дійти висновку, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд може притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Такий правовий висновок висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 591/5911/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 626/608/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 646/1806/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 340/451/18, від 11 березня 2019 року у справі № 629/795/19, від 26 лютого 2020 року у справі № 366/2026/18. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), проте у цій справі Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює лише списання коштів з державного бюджету, є єдиним відповідачем. Тобто судом встановлено, що позивачем заявлені позовні вимоги до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, тобто до неналежного відповідача. При цьому суд акцентує увагу, що представником позивача під час проведення підготовчого судового засідання було повідомлено, що ним коло сторін визначено вірно та клопотань щодо заміни неналежного відповідача згідно ст. 51 ЦПК України представником позивача не заявлено. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не долучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначити відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача. Відтак, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, суд вважає, що відсутністі підстави для задоволення позову [PERSON] , який заявлений до неналежного відповідача, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed