Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

У позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Климович Т.Д. просить ухвалити рішення, яким в порядку поділу спільного майна сторін як подружжя визнати відповідача [PERSON] власником автомобіля «Рено», номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , припинивши право спільної власності позивача на частину цього транспортного засобу; стягнути з відповідача в користь позивача грошову компенсацію 1/2 вартості зазначеного транспортного засобу в сумі 96274,00 гривень та грошову компенсацію 1/2 вартості будівельних матеріалів в сумі 12748,16 гривень, а всього 109022,16 гривень. Заявлені вимоги представник обґрунтувала тим, що з 09 вересня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду від 02 квітня 2024 року. У період шлюбу сторони придбали автомобіль «Рено», номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , який на праві власності зареєстрований за відповідачем. Відповідач одноособово користується автомобілем. Дійти згоди щодо спільного користування автомобілем або сплати відповідачем грошової компенсації позивачу за її частку не видається можливим. Вартість автомобіля відповідно до звіту про оцінку майна становить 192528,00 грн. Крім цього, в період шлюбу сторони здійснили ремонт у житловому будинку, у якому проживали в [ADDRESS] , на який позивачем були придбані будівельні матеріали та сантехніка на загальну суму 25496,32 гривень. На даний час сторони проживають окремо, відповідач не бажає сплачувати позивачу грошову компенсацію за автомобіль і придбані будівельні матеріали. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 23 квітня 2024 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В межах встановленого судом строку представник відповідача [PERSON] адвокат Кривошей О.М. подав відзив на позовну заяву. У ньому висловив позицію про часткове визнання відповідачем позову. Не заперечує проти компенсації позивачу вартості 1/2 частки спірного автомобіля, проте з урахуванням висновку експерта, наданого на його замовлення, за яким здійснено огляд транспортного засобу та визначено його ринкову вартість на момент огляду в сумі 157517,40 грн. Виплату компенсації вартості будівельних матеріалів відповідач повністю заперечує. Вважає, що приєднані до позову видаткові накладні свідчать лише про видачу товару по картці на знижку «Гарант», якою користувалася родина [PERSON] . Придбання товарів за накладними здійснювалося донькою сторін, яка офіційно працевлаштована і отримує дохід. В той же час, ні позивач, ні відповідач, офіційного заробітку у 2023-2024 роки не моли. Частина накладних видані у період перебування позивача за кордоном, а дві накладні - у березні 2024 року коли сторони уже проживали окремо, спільного господарства не вели, а в суді ухвалою від 28 лютого 2024 року уже було відкрите провадження в справі про розірвання шлюбу за заявою відповідача. Ухвалою суду від 20 травня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою суду від 30 травня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про допит свідка. Ухвалою суду від 19 червня 2024 року залишено без розгляду заяву представника позивача про зменшення позовних вимог та додаткові пояснення на відзив на позовну заяву; відмовлено представнику відповідача у продовженні строку на подання зустрічного позову, зустрічний позов залишено без розгляду. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2021 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року в справі № 163/275/24 (рішення набрало законної сили 03 травня 2024 року). У період шлюбу сторонами набуто автомобіль «Рено», номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , який на праві власності зареєстрований на ім`я відповідача [PERSON] , що підтверджується інформацією РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області від 05.04.2024 року № 31/3/35аз-1729-08-2024 та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно висновку експерта-оцінювача [PERSON] ринкова вартість указаного автомобіля станом на 01 квітня 2024 року складає 192548,00 гривень. Відповідно до висновку судового експерта [PERSON] від 14 травня 2024 року № 659 ринкова вартість зазначеного автомобіля на момент його огляду (14 травня 2024 року) складає 157517,40 гривень. Із приєднаних до позову видаткових накладних № П-ц-004529 від 19.03.2008 року, Маг-008229 від 15.08.2023 року, Маг-002212 від 02.03.2024 року, № ЛВ-115797 від 15.08.2023 року, № ЛВ-127645 від 29.09.2023 року, № ЛВ-134829 від 25.10.2023 року, № ЛВ-150613 від 02.03.2024 року, № ЛВ-142800 від 13.01.2024 року, № ЛВ-143545 від 18.01.2024 року, № П-с-041781 від 15.08.2023 року, № П-с-045981 від 18.11.2023 року, № П-с-046496 від 28.11.2023 року вбачається, що вони видані на ім`я [PERSON] та за ними придбано будівельні матеріали і сантехніку на загальну суму 25496,32 гривень. За наданою Державною прикордонною службою України інформацією від 23 травня 2024 року за № 19-35703/18/24 позивач [PERSON] 28 вересня 2023 року виїхала за межі України та 05 січня 2024 року повернулась в України. У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція цієї норми свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч.1 ст.68 СК України). Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом\~ст.70\~СК України\~у разі\~поділу майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у ч.2 ст.372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. На підставі досліджених у справі доказів встановлено, що автомобіль «Рено», номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , є спільною сумісною власністю сторін і відповідачем дана обставина не заперечується. Отже, це майно підлягає поділу порівну між сторонами у відповідності до положень ст.ст.70, 71 СК України. Позивач просить в порядку поділу стягнути з відповідача 1/2 вартості автомобіля як компенсацію, належної їй частки у цьому майні. Обираючи такий спосіб захисту своїх прав, позивач вказала, що автомобіль як неподільна річ використовується відповідачем. Відповідач на такий спосіб поділу згідний, однак заперечує зазначену позивачем вартість автомобіля. Дослідженими доказами встановлено, що кожна сторона надала свій експертний висновок щодо визначення вартості автомобіля. Оцінюючи ці висновки, суд, з точки зору належності, допустимості та достовірності, у вирішенні спору приймає до уваги висновок судового експерта [PERSON] від 14 травня 2024 року № 659, оскільки цей висновок, на відміну від висновку експерта-оцінювача [PERSON] , складений на підставі результатів безпосереднього фізичного огляду спірного транспортного засобу. Тобто, на відміну від висновку від 14 травня 2024 року № 659, висновок експерта-оцінювача [PERSON] зроблений без урахування реального стану автомобіля і таким чином не відображає його дійсної ринкової вартості. Крім цього, експерт-оцінювач [PERSON] , на відміну від судового експерта [PERSON] , у висновку не зробив застереження щодо настання кримінальної відповідальності згідно із вимогами ст.384 КК України. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачу належить до компенсації за рахунок відповідача за 1/2 частку у спірному автомобілі 78758,70 гривень (157517,40 : 2). Стосовно вимог про компенсацію 1/2 вартості будівельних матеріалів суд дійшов такого висновку. У частинах 1 та 2 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем видаткові накладні на підтвердження факту придбання нею будівельних матеріалів та їх використання для покращення житла не відповідають критеріям достовірності та достатності у спірних правовідносинах. Так, відсутність позивача на території України з 28 вересня 2023 року по 05 січня 2024 року беззаперечно виключає її фізичну можливість здійснювати покупку у торгівельних закладах України. У зв`язку із цим видаткові накладні № ЛВ-127645 від 29.09.2023 року, № ЛВ-134829 від 25.10.2023 року, № П-с-045981 від 18.11.2023 року, № П-с-046496 від 28.11.2023 року неспроможні доводити обставини, які підлягають доказуванню у цій справі, тому судом відхиляються. З відповідей ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , які видавали приєднані до позову видаткові накладні, слідує, що за видатковими накладними отримувачем товару є [PERSON] , а інформація про фактичного одержувача товару у них відсутня. Отже, ураховуючи такі обставини, які фактично допускають видачу видаткових накладних на ім`я особи, яка фактично не купувала і не отримувала товар (як приклад, в цей час перебувала за кордоном), усі інші надані позивачем видаткові накладні суд також ставить під обґрунтований сумнів через їх очевидну невідповідність ознакам достовірності. Крім цього, жодних належних та допустимих доказів того, що придбаний за видатковими накладними будівельні матеріали витрачені на ремонт житла, у якому проживали сторони, до позову позивач не надав. Таким чином, у частині вимог про компенсацію частини вартості будівельних матеріалів позов задоволенню не підлягає. У зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 72,24 % таких вимог, що становитиме 699,97 гривень. Представник позивача заявила про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 гривень, які підтвердила належними доказами у відповідності до ч.2 ст.137 ЦПК України, а саме: договором про надання правничої допомоги № 041/24 від 01.04.2024 та додатком № 1 до цього договору, актом прийому передачі від 11.04.2024, квитанцією від 11.04.2024. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру ви-трат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають роз-поділу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У питанні витрат на правничу допомогу застосовується принцип змагальності. Правом на подання заперечення щодо заявленого стороною позивача розміру таких витрат сторона відповідача не скористалась. Отже, у відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 4334,40 гривень. \~ \~ \~ \~ Понесені позивачем витрати на проведення експертної оцінки на визначення вартості майна в сумі 1200,00 грн відшкодуванню не підлягають в силу його неналежності як доказу і відхилення судом. Понесені відповідачем витрати на проведення експертного товарознавчого дослідженню згідно із ст.ст.139, ч.2 ст.141 ЦПК України в сумі 2000 грн слід стягнути з позивача. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу складають 6000,00 грн. Проте, доказів таких витрат суду не надано і заяви в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України у відзиві чи іншому окремому документі відповідач та його представник не зробили. Підсумовуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню всього судових витрат в сумі 5034,37 грн (699,97 + 4334,40), з позивача на користь відповідача 2000,00 грн. У частині 10 статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, в порядку взаємозаліку, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3034,37 грн (5034,37 2000,00).

Outcome: partial