Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом - просить суд змінити розмір стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що стягуються Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.04.2022 року у справі №607/2850/22, та, відповідно, стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% (п?ятдесяти відсотків) від 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 5 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, решту 50% від 1/4 частини усіх видів заробітку [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 5 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, перераховувати на особистий рахунок [PERSON] відкритий у АТ «Ощадбанк». В обґрунтування позовних вимог вказує, що 15 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис за №2134. Згідно із Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.04.2022 року у справі №607/2849/22, шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. 01.04.2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано Судовий наказ у справі №607/2850/22, відповідно до котрого, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. 19.04.2022 року Відділом державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було відкрито виконавче провадження, ВП [NUMBER], щодо виконання вказаного вище Судового наказу. До листопада 2022 року у Позивача була наявна заборгованість зі сплати аліментів у зв?язку із несвоєчасним відрахуванням таких аліментів із його заробітної плати. Починаючи із грудня 2022 року у Позивача відсутня заборгованість за сплати аліментів відповідно до Судового наказу. Починаючи з грудня 2022 року у Позивача наявна переплата по аліментах в розмірі 5 327,15 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості по аліментах. 07.03.2023 року до Управління сім?ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Позивачем було подано Заяву у якій той просив провести перевірку цільового витрачання аліментів сплачених [PERSON] в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . 27.03.2023 року за вихідним №6899-Ф/2023 Управлінням сім?ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надано відповідь на заяву [PERSON] , до котрої додано Акт обстеження умов проживання, складений 20.03.2023 року, та Висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, складений 27.03.2023 року. Згідно Акту обстеження умов проживання від 20.03.2023 року, [PERSON] повідомлено що частина аліментів накопичується для подальшого навчання та розвитку дитини. Відповідно до Висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 27.03.2023 року, одержувач аліментів (Відповідач) відмовилася надати документальне підтвердження цільового використання коштів. Позивач вважає, що Відповідач розпоряджається аліментами не виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Більше того, сам Відповідач зазначає про те, що частину коштів які отримує в якості аліментів, нею акумулюються. На підставі викладеного, просить позов задовольнити. 02 лютого 2024 року судом зареєстровано відзив на позов, згідно якого відповідач ознайомившись із позовною заявою, заперечує щодо доводів позивача наведених в позові та просить в задоволенні позовних вимоги відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив вимогу задовольнити. Відповідачка та її представник позов заперечили, зазначили, що позивач не довів достатніми доказами підстав щодо зміни розміру стягуваних аліментів. Про заперечення прозову стороною відповідача подано суду обґрунтований відзив на позов. Вислухавши пояснення учасників процесу, Суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис за №2134. Згідно із Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.04.2022 року у справі №607/2849/22, шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано Судовий наказ 01.04.2022 у справі №607/2850/22, відповідно до котрого, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. 19.04.2022 року Відділом державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження, ВП [NUMBER], щодо виконання вказаного вище Судового наказу. Як вбачається з позовної заяви, у позивача раніше існувала заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, проте починаючи із грудня 2022 року у позивача заборгованість відсутня, натомість наявна переплата по аліментах в розмірі 5 327,15 грн. у березні 2023р., як зазначає позивач, він подав до Управління сім?ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради заяву, в якій просив провести перевірку цільового витрачання аліментів, сплачених ним на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] . Також, позивач вважає достатньою підставою для зменшення розміру аліментів у судовому порядку те, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 20 березня 2023р. [PERSON] повідомила, що частина аліментів накопичується для подальшого навчання та розвитку дитини, а також те, що відповідно до висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 27 березня 2023р., одержувач аліментів - відповідач відмовилася надати документальне підтвердження цільового використання коштів. На підставі цього, з посиланням на статті 141, 150 , 179, 180, 181, 186, 192 Сімейного кодексу України - подавши позов про зміну розміру аліментів - позивач фактично просить суд змінити розмір стягнення аліментів на утримання сина неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , які стягуються судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.04.2022 у справі № 607/2850/22, та, відповідно, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % від 1/4 частини видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 5 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, решту 50% від 1/4 частини усіх видів заробітку [PERSON] , але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 5 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, перераховувати на особистий рахунок [PERSON] , відкритий у АТ «Ощадбанк». Однак, у позові не наведено об?єктивних даних та фактичних підстав, підтверджених належними і допустимими доказами, які би свідчили про дійсне порушення відповідачкою прав позивача як платника аліментів, або прав неповнолітнього спільного сина сторін спору, у тому числі на утримання від батьків чи на сплачені позивачем на користь відповідача аліменти, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Спірні правовідносини підпадають під регулювання ст. 186 СК України, яка визначає, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Структурно ч. 2 ст. 186 СК України містить такі два елементи правової норми як гіпотезу і диспозицію. Їх тлумачення дає підстави для висновку про те, що зазначене у диспозиції правової норми право платника звернутися до суду з позовом про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України виникає виключно за наявності обставини, вказаної у гіпотезі правової норми, а саме, - за доведеного факту нецільового витрачання аліментів. Утім, до позовної заяви не долучено жодного доказу на підтвердження факту нецільового витрачання аліментів. До позову платник аліментів додав акт обстеження умов проживання від 20.03.2023, в якому зазначено, що умови проживання задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, в квартирі прибрано, наявна приготована їжа, продукти харчування, у дитина наявна окрема кімната, в кімнаті шафа купе, диван, стіл, шкільне приладдя, одяг та взуття відповідно до віку дитини, ноутбук, мобільний телефон, стосунки в сім?ї доброзичливі. Згідно з висновком за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, який до позову також долучив сам же позивач, одержувач аліментів, забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, розмір яких становить понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку. Позивач переконаний, що непредставлення відповідачем копій чеків комісії, а також відповідачки твердження про те, що частина коштів на момент такого обстеження була акумульована, є підставою для зміни розміру аліментів. Однак, надання відповідних чеків, є правом, а не обов?язком одержувача аліментів (як зазначено у п. 14 Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 № 1713, чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності, - відтак, зберігання чеків та квитанцій не є прямим обов?язком одержувача аліментів). Також, позивач не доводить, що сума акумульованих коштів була значною, а також що вона не була витрачена невдовзі після проведеного обстеження на потреби дитини. Відповідач до звернення до неї з відповідним позовом цілеспрямовано не збирала чеків і квитанцій на підтвердження витрат на утримання сина. Разом з тим, у процесі підготовки відзиву на позов відповідач віднайшла та систематизувала частину з них, які долучила до відзиву у копіях. Судом з`ясовано, що на даний час спільна дитина сторін перебуває у періоді стрімкого росту, потребує покращеного харчування, а також частої зміни розміру одягу та взуття. Повністю забезпечуються потреби дитини у одязі, харчуванні, лікуванні, у корекції зору окулярами та контактними лінзами, у розвитку фізичного здоров?я та у навчанні, купується необхідне для навчання приладдя, гаджети, засоби, з метою створення належних санітарно-гігієнічних умов здійснюються ремонтні роботи у житлі, де мешкає дитина, купуються необхідні меблі, сплачуються комунальні послуги, з яких, враховуючи, що дитина проживає з матір?ю, а дитину повинні утримувати обоє батьків, 1/4 сплачена саме за рахунок аліментів. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, зокрема, у постанові від 17.05.2021 у справі № 552/3611/19, відсутність усіх фінансових документів на підтвердження щомісячних витрат не може бути єдиним і достатнім доказом, який доводить факт використання отримуваних стягувачем аліментів коштів на особисті цілі, на користь інших осіб або на будь-які інші потреби, які не пов?язані з утриманням і вихованням дитини. Подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 553/2334/16-ц. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак суд наголошує, що позивачем не доведено нецільового витрачання коштів на утримання неповнолітнього сина платника аліментів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи вище наведені положення законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.

Outcome: dismissed