Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

у листопаді 2023 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обгрунтування позовної заяви позивач зазначила, що від шлюбу із відповідачем має спільного сина [PERSON] , [INFO] . У листопаді 2017 року шлюб між сторонами було розірвано, син наразі проживає із позивачкою, перебуває на її утриманні, відповідач матеріально дитину не забезпечує та не цікавиться станом його здоров`я і життям, та фактично ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З огляду на викладене позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2023 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 17 листопада 2023 року. 04 грудня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача. 06 грудня 2023 року до суду з Управління соціального захисту населення Дарницької РДА в м. Києві надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання на 22 січня 2024 року на 15:00 год. Підготовче засідання призначене на 22 січня 2024 року було відкладено на 23 лютого 2024 року на 11:00 год, у зв`язку із неявкою відповідача. 16 лютого 2024 року до суду надійшов лист від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, у якому зазначено, що розгляд питання щодо надання суду висновку про доцільність/недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав буде проводитися на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації Наразі службою продовжуються вживатися заходи щодо опрацювання матеріалів зазначеної справи. Підготовчі засідання призначені на 23 лютого 2024 року, 16 квітня 2024 року та 13 травня 2024 року були відкладені, у зв`язку із неявкою відповідача та ненаданням Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької в м. Києві РДА висновку щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. 15 травня 2024 року до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької в м. Києві РДА надійшов висновок Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101/4284 від 13 травня 2024 року про доцільність позбавлення [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 28 травня 2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 червня 2024 року на 14:00 год. У судове засідання 18 червня 2024 року сторони не з`явилися. Позивачем до суду було подано заяву, у якій вона просила проводити розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання вкотре не з`явився, причини неявки суду невідомі. Повістка адресована відповідачу за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] , повернулася до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Окрім того, про час, дату та місце розгляд справи відповідач повідомлявся шляхом надсилання смс-повідомлення на номер телефону, зазначений у позовні заяві, яке відповідно до довідки, що містяться у матеріалах справи, він отримав завчасно - 04 червня 2024 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позивача, викладені у заявах по суті спору, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Судом встановлено, що 24 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1523, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до копії заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/13032/17 від 20 листопада 2017 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9) Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 815, серія [NUMBER] (а.с.8). Як вказала позивачка, подружні стосунки було припинено, син весь час проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач фактично не надає матеріальної допомоги, всі витрати стосовно забезпечення навчання, дозвілля, харчування, лікування дитини здійснюються виключно позивачкою. Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно із частинами другою, третьою статті 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абзацу першого статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно пунктом 6 та пунктом 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 13 травня 2024 року № 101-4281, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , народився під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року З пояснень матері встановлено, що починаючи з липня 2016 року батько дитини покинув родину, жодним чином, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Відповідно до довідки, виданої спеціалізованою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 305 з поглибленим вивченням іноземної мови за період навчання Макара в школі, батько [PERSON] не бере участі в освітньому процесі дитини. Малолітня дитина [PERSON] , разом з матір`ю проживає за адресою: [ADDRESS] . При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для неї створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. Батьком [PERSON] подано до служби заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вважає, що це надасть можливість матері дитини [PERSON] , в подальшому, вирішувати юридичні питання стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , одноосібно. Питання щодо надання до суду висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 11 квітня 2024 року та 25 квітня 2024 року. На засіданні комісії була присутня матір дитини [PERSON] , яка пояснила, що батько відмовився від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] , [INFO] , надавши до служби заяву. Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії (протокол від 25.04.2024 № 8), можна зробити висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я. Таким чином, орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.70-71). Позивачем до матеріалів справи також було долучено копію листа, поданого [PERSON] на ім`я начальника служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДР, у якому він зазначає, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.77) Приймаючи до уваги те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Слід зазначити, що стаття 166 СК України передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Це означає, що батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, основані на факті спорідненості з дитиною. Маються на увазі ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття. Тобто, батьки втрачають перш за все право на виховання дітей з усіма пов`язаними з цим правомочностями, вони не можуть вирішувати питання виховання дитини вдома, а також передати її на виховання іншим особам, дитячим закладам, визначати місце проживання дитини, відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, давати згоду на всиновлення, бути опікуном, піклувальником, не можуть бути усиновителями. Той з батьків, якого позбавлено батьківських прав, втрачає право обирати місце проживання дитини, дозволяти або забороняти виїжджати до іншої країни. Стосовно вимог про стягнення з відповідача аліментів на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] суд зазначає таке. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітнього [PERSON] , враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача аліментних зобов`язань стосовно інших осіб (протилежного відповідачем суду не доведено), суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача та необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягненню дитиною повноліття. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн щодо позовних вимог про стягнення аліментів та стягнення на користь [PERSON] судового збору у сумі 1073,60 щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved