Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Позивач 26.03.2024 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] , [INFO] постійно проживає та зареєстрований у неприватизованій квартирі за адресою: [ADDRESS] з 20.12.1985 року. Підставою для вселення в зазначену квартиру був ордер на житлове приміщення [NUMBER] виданий 21.10.1969 р. [PERSON] (батько позивача) та членам його родини: [PERSON] (дружина); [PERSON] (син); [PERSON] (син); [PERSON] (син). [INFO] померла мати позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 14.06.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва актовий запис №1395). [INFO] помер батько позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 01.04.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис №139). Брати позивача [PERSON] та [PERSON] на даний час не проживають та не зареєстровані разом з позивачем у неприватизованій квартирі. На поштову адресу місця проживання позивача неодноразово приходила кореспонденція на ім`я [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] фактично не проживає за місцем його реєстрації вже багато років, покинув місце реєстрації добровільно, його речей у квартирі не має, він ніколи не цікавився квартирою, комунальних послуг не сплачував, участі у поточних ремонтах та утримання квартири за весь час його реєстрації в ній не приймав. Ніяких перешкод у проживанні відповідача позивачем не чинилося, він добровільно давно покинув місце своєї реєстрації. Однак, офіційна реєстрація відповідача в квартирі створює позивачу певні перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача, неможливість скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг та інше. Вищевказані обставини підтверджені Актом житлово-експлуатаційної дільниці №2 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 17.04.2024 року про не проживання [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, зважаючи, що протягом шести місяців відповідач відсутній у згаданому житловому приміщенні, посилаючись на норми 71, 72 ЖК України позивач просив визнати відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2024 року обрано головуючого суддю Ключника А.С. (а.с. 20). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 23). Відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не подано. Ухвало Святошинського районного суду м. Києва від 28.05.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 64). У судове засідання представник позивача - адвокат Малахова В.О. не з`явилась та подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1-2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач є особою, що має право зайняття житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ордером [NUMBER] виданий 21.10.1969 р. Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих (а.с. 13). На поштову адресу місця проживання позивача неодноразово приходила кореспонденція на ім`я [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] фактично не проживає за місцем його реєстрації вже багато років, покинув місце реєстрації добровільно, його речей у квартирі не має, він ніколи не цікавився квартирою, комунальних послуг не сплачував, участі у поточних ремонтах та утримання квартири за весь час його реєстрації в ній не приймав. Вищевказані обставини підтверджені Актом житлово-експлуатаційної дільниці №2 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 17.04.2024 року про не проживання [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 37). Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Зокрема така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 592/5041/21. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Судом встановлено, що відповідач більше шести місяців відсутній у житловому приміщенні розташованому за адресою: [ADDRESS] , особистих речей в ньому не зберігає, ним не цікавиться, залишив його добровільно, перешкод у його користуванні йому не чинилось. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивача щодо наявності підстав для визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved