Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить суд: визнати громадянина України [PERSON] , [INFO] батьком громадянина Республіки Білорусь [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Мінськ, Республіка Білорусь. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в липні 2012 року, перебуваючи на території України, познайомилася та почала зустрічатися з громадянином України - [PERSON] , 1978 року народження. При цьому, під час знайомства з [PERSON] в 2012 році постійно проживала в Республіці Білорусь в квартирі за адресою: [ADDRESS] , де до цього часу зареєстрована. Потім дізналася, що [PERSON] з 2006 року зареєстрований та постійно проживає в [ADDRESS] в чотирикімнатній квартирі, яку він придбав у власність за договором купівлі-продажу, посвідченим 17.08.2005 за реєстровим № 3369 приватним нотаріусом КМНО Кравченком І.В. Зазначила, що в період з 2012 по 2015 рік з [PERSON] постійно зустрічалися та проживали разом: то у [PERSON] в квартирі в Києві, то у неї - в Мінську. В 2015 році переїхала для спільного проживання до [PERSON] в м. Київ, оскільки вирішили жити разом як повноцінна сім`я з перспективами мати спільну дитину. Однак, враховуючи вимоги законодавства України щодо дозволеного тимчасового перебування в Україні громадян Республіки Білорусь терміном не більш ніж 90 днів протягом 180 днів, позивач до 90 днів (три місяці) жила у [PERSON] в м. Києві, а потім виїжджала в країну своєї громадянської належності, де проживала три місяці в Мінську та після спливу терміну обмеження щодо дозволеного тимчасового перебування (не більше трьох місяців за півроку) поверталася знову до [PERSON] в Україну в м. Київ. Саме тому, коли завагітніла та підійшов час народжувати, вирішила народжувати в Республіці Білорусь в м. Мінськ, де була зареєстрована. При цьому, під час вагітності, коли перебувала в Білорусі, [PERSON] постійно по можливості приїжджав та знаходився поряд, а підчас пологів був безпосередньо присутній в пологовому будинку в м. Мінськ. [INFO] народився спільний з [PERSON] син - [PERSON] , який за місцем народження є громадянином Республіки Білорусь. При цьому, батьком [PERSON] за її заявою з її слів, як матері, записано [PERSON] , тобто особа з ім`ям та по батькові [PERSON] , а саме « [PERSON] ». Відповідно, [PERSON] має по батькові ім`я [PERSON] . Вказала, що [PERSON] є їх спільним з [PERSON] рідним сином, який сприймає [PERSON] як справжнього батька та вони дуже люблять один одного. Коли [PERSON] народився, [PERSON] приїздив забирати її разом з сином з пологового будинку в м. Мінськ Республіки Білорусь. Зазначила, що на даний час з [PERSON] , як цивільним чоловіком, та спільним сином [PERSON] , постійно проживають в [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] в належній [PERSON] на праві власності квартирі, ведуть спільне господарство, перебувають в реальних сімейних відносинах, мають спільний сімейний бюджет, виховують спільного сина, займаються його розвитком. [PERSON] повністю забезпечує потреби сім`ї в побуті, витратах та відпочинку, оскільки позивач як іноземна громадянка без легалізації свого статусу, вимушена бути домогосподаркою, оскільки не може офіційно працевлаштуватися в Україні. Вказала, що з об`єктивних та незалежних від неї причин нелегально перебуває на території України та не може легалізувати свій статус. Так, з метою легалізації свого статусу в Україні зверталася в Державну міграційну службу України з проханням дозволити міграційній службі м. Києва продовжити їй строк перебування в Україні зважаючи на об`єктивні причини неможливості виїхати з України в Білорусь, однак офіційної відповіді не отримала. Враховуючи викладене, з метою захисту та збереження їх сім`ї, звернулася до суду з даним позовом про визнання [PERSON] батьком громадянина Республіки Білорусь - [PERSON] , в порядку статті 128 Сімейного кодексу України, для подальшого набуття [PERSON] громадянства України, внаслідок визнання батьківства в порядку ч. 1 ст. 15 Закону України «Про громадянство України» та як наслідок отримання [PERSON] , як матір`ю громадянина України, дозволу на імміграцію в порядку п. 1) ч. З ст. 4 Закону України «Про імміграцію» та посвідки на постійне проживання для подальшого набуття нею громадянства України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи. Сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем було отримано 23.10.2023, третьою особою - 20.10.2023, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштових направлень. Позивач копію ухвали суду про відкриття провадження отримала 12.10.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 10.11.2023 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги просив задовольнити та послався на ті ж обставини, що були викладені позивачкою у позовній заяві. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2024 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2024 постановлено повернутись до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання батьківства, на стадію підготовчого провадження та вважати судове засідання 17.01.2024 підготовчим судовим засіданням. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2024 клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про призначення судово-генетичної експертизи задоволено та призначено у даній цивільній справі судово-медичну експертизу генетичної ідентифікації, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. 12.04.2024 до суду з Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов висновок експерта № 103-39-2024 від 09.04.2024. 09.05.2024 до суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання у його відсутність, у якій останній також вказав, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті. 21.05.2024 до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про проведення у його відсутність судового засідання, призначеного на 21.05.2024, закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті. Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2024 закрито підготовче провадження у цій справі, яку призначено до судового розгляду по суті та встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. В судове засідання учасники у справі не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 27.06.2024 до суду від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій остання позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Цього ж дня, від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій останній просив проводити розгляд справи у його відсутність та зазначив, що проти позовних вимог не заперечує, просить їх задовольнити. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вирішуючи позовні вимоги про визнання батьківства, суд виходить з такого. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Статтею 130 СК України передбачено, що заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказала, що з 2012 року має стосунки з відповідачем, від яких [INFO] народився спільний з [PERSON] син - [PERSON] , натепер вони проживають однією сім`ю без реєстрації шлюбу, ведуть спільне господарство, мають спільний побут та бюджет, спільно виховують сина. Так, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані - [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження 16.11.2016 Відділом РАЦС адміністрації Фрунзенського району міста Мінськ зроблено запис за № 5926, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Відповідно до ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Зазначені положення містить законодавство України, однак з урахуванням покликань позивачки у позовній заяві та з аналізу свідоцтва про народження, яке вдано у Республіці Білорусь, убачається, що вимоги щодо запису про народження дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою, що кореспондується з українським законодавством. Наведене характерно свідчить про те, що відомості про батька у свідоцтво про народження [PERSON] були внесені за вказівкою матері, а ім`я та по батькові відповідає відповідачу у даній справі - [PERSON] . Положеннями статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved