Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію\~ [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, без його усвідомленої згоди. В обґрунтування заяви вказує на те, що 21.06.2024 [PERSON] був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» за направленням лікарня КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР Живодер. У приймальному відділенні був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] , який після особистого огляду хворого зробила висновок про необхідність його госпіталізації до стаціонарного відділення ув`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Встановлений діагноз: «шизофренія, параноїдна форма,безперевний перебіг,галлюцинаторно-параноїдний синдром, виражений змішаний тип дефекту, поточний процес». 24.06.2024 [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги та необхідність його лікування в умовах стаціонару. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав заяву. Суду пояснив, що [PERSON] був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» каретою швидкої медичної допомоги 21.06.2024, за заявою його матері. Підставою для його госпіталізації стало те, що він під час прийому ліків став вживати пиво. Став погано спати ночами, на зауваження матері не реагував, вів себе агресивно. Остання його госпіталізація була з 01.02.2024 по 08.03.2024. [PERSON] проти заяви лікаря заперечує. Суду пояснив, що ніякої агресії по відношенню до матері чи інших осіб не було. Він приймає приписані йому ліки і далі хоче лікуватися вдома. Допитана в якості свідка мати [PERSON] [PERSON] суду покзала, що живе разом з сином за однією адресою. 08.03.2024 сина виписали з КП «ДБЛПД» ДОР», все було добре. А 07.06.2024 він отримав пенсію, купив пиво, яке вживав разом з ліками. Став погано спати ночами. Він у своїй кімнаті слухає тихо музику, ходить курити. Сусіди чують, що він вночі ходить, скаржаться. На її зауваження син не реагує, її не слухає. Вважає, що його треба госпіталізувати на стаціонарне відділення лікарні. Представник [PERSON] адвокат Жиркевич Ю.А. проти задоволення заяви лікаря заперечує. Зазначає, що лікарем не доведена необхідність лікування [PERSON] саме в умовах стаціонарі. Прокурор [PERSON] також вважає заяву лікаря необґрунтованою, оскільки не доведено існування підстав, передбачених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», для госпіталізації [PERSON] в примусового порядку, без його усвідомленої згоди. Просить відмовити в задоволенні заяви. Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, думки інших учасників провадження, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно із ч. ч. 2, 5\~ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра\~або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016року №2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги. В судовому засіданні було встановлено, [PERSON] було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР» 21.06.2024 за направленням лікарня КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР Живодер. При обстеженні [PERSON] у приймальному відділенні КП «ДБКЛПД» ДОР черговий лікар-психіатр [PERSON] підтвердив наявність тяжкого психічного розладу і встановив діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений змішаний тип дефекту, поточний процес F 20.00», який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 24.06.2024 року [PERSON] підтверджено діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений змішаний тип дефекту, поточний процес F 20.00». Комісією лікарів-психіатрів встановлено, що пацієнт [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим напружений, тривожний, голосно кричить, інструкції не виконує. Відмовляється від одягу, поривається вийти з оглядової кімнати, заявляє що йому «нічого тут робити». Злісний, забороняє до нього торкатися, поведінкою виявляє омани сприйняття, розмовляє сам із собою, емоційно неадекватний, мислення розірване, критика до свого стану порушена. Комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Тлумачення вказаної норми свідчить, що примусова госпіталізація можливе лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу. При цьому, необхідно достовірно встановити, що особа є психічно хворою; психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні. \~ \~ \~ \~Так, судом встановлено, що [PERSON] останній раз перебував на стаціонарному лікуванні в цьому закладі з 01.02.2024 по 08.03.2024. Йому був встановлений діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром». Після виписки рекомендовано: відідування психіатра за місцем проживання, призначено прийом підтримуючої терапії. З пояснень [PERSON] і його матері [PERSON] встановлено, що він відвідує лікаря-психіатра за місцем свого проживання, регулярно приймаю підтримуючу терапію. Даних про те, що [PERSON] не виконував призначення лікарів суду не надано. Крім того, суд вважає, що лікарем-психіатом не доведена необхідність лікування [PERSON] саме в умовах стаціонару. Доводи лікаря стосовно того, що [PERSON] становить небезпеку для себе та оточуючих в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. З огляду\~на викладене,\~суд \~приходить до\~висновку,\~що \~заявником не\~доведено наявність\~підстав,\~ встановлених\~ст.\~14\~ЗУ «Про\~психіатричну допомогу»\~для госпіталізації\~ [PERSON] \~ до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed