Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Представник заявника [PERSON] звернувся з заявою до суду та просить встановити факт постійного проживання [PERSON] у повнолітньому віці на території України на момент проголошення незалежності України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, що дасть йому змогу отримати паспорт громадянина України. В судове засідання представник заявника не з`явився, письмовою заявою просив суд розглядати справу без його участі та участі заявника, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, письмовою заявою просив справу слухати без його участі, не заперечує щодо задоволення заяви. Представник заінтересованої особи державної установи «Петрівська виправна колонія №49» в судове засідання не з`явився, письмовою заявою просив справу слухати без його участі, не заперечує щодо задоволення заяви. Дослідивши документи справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Таборівка Вознесенського району Миколаївської області, мав паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , що був виданий Вознесенським РВ УМВС в Миколаївській області 20.10.1978 року, про що мається лист УДМС України у Миколаївській області №4801.3.3-3894/48.1-23 від 06.06.2023 року (а.с.16), однак згодом його втратив, в зв`язку з чим своєчасно не здійснив оформлення паспорта громадянина України, а тому на теперішній час не має документів, що посвідчують його особу та підтверджують громадянство. Нещодавно заявник звернувся до Петрівського сектору Центрально-Південним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби із заявою про отримання паспорту громадянина України, однак йому було відмовлено(а.с.10) та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім передбачених ч.1 ст.315 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до роз`яснень, викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року(із змінами), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Розглядаючи аналогічну справу, Верховний Суд зробив відповідний висновок, що тлумачення ст.315 ЦПК України(в старій редакції ст.256 ЦПК) перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпними і в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України(постанова Верховного Суду від 22.08.2018 року, справа №363/217/17-ц, провадження №61-15154св18). У відповідності з ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України заявника підтверджується слідуючими доказами. Фактично станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року, заявник перебував у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23», яка розташована за адресою: вулиця Пушкіна, 91, м.Полтава, Полтавська область, 36039, що підтверджується листом ДУ «Полтавська УВП № 23» №15/06-2/3610/МК-23 від 10.05.2023 року(а.с.11), відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , з 12 червня 1990 року по 29 жовтня 1991 року утримувався в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23», а 29.10.1991 року вибув для відбування покарання до м.Івано-Франківськ. Факт засудження заявника 12.05.1989 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.206 КК України до 4 років позбавлення волі, відбуття покарання на території України та його звільнення з установ відбуття покарання 12.05.1993 року підтверджується листом УІАП ГУ НП в Миколаївській області №7/31- аз-2023 від 08.06.2023 року(а.с.12-15). Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 24 серпня 1991 року тягне юридичні наслідки, а саме: дає змогу заявнику отримати паспорт громадянина України, суд вважає за необхідне заяву задовольнити, так як фактично станом на 1991 рік, у тому числі 24.08.1991 року та 13.11.1991 року заявник [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Таборівка Вознесенського району Миколаївської області, проживав на території України. На підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», ч.2 ст.315 ЦПК України та

Outcome: approved