Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач, через свого уповноваженого представника, звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого спільне життя сторін не склалось, що призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд розірвати зареєстрований шлюб сторін. У судове засідання сторони не з`явились. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника; позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 32). Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності; наполягає на розірванні шлюбу; заперечує щодо призначення строку на примирення (а.с. 46). Відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 42-44), у якому зазначає про необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя. У зв`язку з неявкою учасників справи або їхніх представників розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб сторін (а.с. 26). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 12) Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10\~ст. 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України). Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1\~ст. 21 СК України). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1\~ст. 24 СК України). Частиною 1\~ст. 110 СК України\~передбачена можливість одного з подружжя пред`явити позов про розірвання шлюбу. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1\~ст. 112 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2\~ст. 112 СК України). Як вбачається із матеріалів позовної заяви та встановлено судом, подальше збереження сім`ї позивачем і відповідачем не можливе, оскільки це суперечить інтересам одного із сторін. Щодо вирішення клопотання відповідача про надання строку для примирення, суд виходить з наступного. Згідно із статтею 111\~СК України суд\~вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. При цьому судом враховується позиція Верховного Суду, викладена у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року у справі N 605/434/18 (61-3235св19), згідно з якою закріплена статтею 111\~Сімейного кодексу України норма\~щодо необхідності вжиття заходів до примирення подружжя є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", убачається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. За таких підстав, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення, оскільки судом встановлено, що хоча сторони і мають неповнолітнього сина, проте мають різні погляди на життя, між ними виникають непорозуміння, кожен із них живе своїм відокремленим життям. Крім того, судом враховується позиція позивача, яка є ініціатором позову, щодо ненадання строку на примирення, оскільки це суперечить її інтересам. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини життя подружжя, враховуючи відсутність відомостей про вагітність дружини та відомостей про наявність у сторін дитини віком до одного року, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, та відповідає дійсній волі сторін, у зв`язку з чим вважає за потрібне задовольнити позовну заяву. Позивач не заявляє вимог про стягнення судових витрат, тому суд це питання не вирішує.

Outcome: approved