Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

В квітні 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в особі представника Городіщевої Є.О. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.11.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний Договір № 5097928 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 15\~000 грн. строком на 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором перед відповідачкою виконало та надало їй кредит в розмірі 15\~000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги за Кредитним договором № 5097928. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідачки по Кредитному договору не сплачена та становить 30675 грн., з яких: 15\~000 грн. тіло кредиту та 15675 грн. нараховані відсотки. Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідачки 5061,37 грн. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 1739,65 грн. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою судді від 27.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилася, в позовній заяви просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. 20.11.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної ситсеми ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 5097928 про надання споживчого кредиту. Згідно умов Договору відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 15\~000 грн. строком на 30 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 даного Договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором перед відповідачкою виконало та надало їй кредит в розмірі 15\~000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК Контрактовий Дім». Відповідно до п.1.5.2 Кредитного договору Знижена процентна ставка 1,805% в день та застосовується якщо споживач в межах строку, визначеного в п.1.4 Договору здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту. 17.12.2021 року відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7581 грн., відтак відбулося продовження кредиту ще на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Відповідно до п.1.5 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 Кредитного договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Кредитного договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.3. Кредитного договору. 15.01.2022 року відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8265 грн., відтак відбулося продовження кредиту ще на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 14.02.2022 року [PERSON] свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим, Кредитний договір було авто пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 днів, як передбачено п.1.4 та 4.2 Кредитного договору. Надалі відповідачка оплати за кредитним договором не здійснювала. Пп. 3 п. 5.1. кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги за Кредитним договором № 5097928. Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено шляхом направлення повідомлення на електронну пошту останнього, яку він зазначив при укладені кредитного договору. Зважаючи, що відповідачем не виконанні прийняті на себе зобов`язання, позивачем станом на дату звернення до суду проведено розрахунок заборгованість відповідача по кредитному договору на суму 30675 грн., з яких 15\~000 грн. тіло кредиту та 15675 грн. нараховані відсотки, які позивач просить стягнути з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою : договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, згідно ст.ст.205, 207 ЦК України. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.202 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Відповідно ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, до ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору, згідно п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію». Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки до укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст.525 ЦК України). Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статей 1080,1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач правомірно набув права вимоги до відповідача щодо виконання ним зобов`язання наведеним кредитним договором. У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, в матеріалах справи міститься заява відповідачки про визнання позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Що стосується вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що вимагаються до стягнення інфляційні втрати та 3% річних за порушення грошового зобов`язання, які нараховані за період, коли у позивача ще не виникло право грошової вимоги до відповідача, а також під час дії воєнного стану впродовж 2022-2023 років, дотримуючись положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, належить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 10 000 грн. суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial