Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення виконкому Залізничної районної ради народних депутатів № 732 від 14 травня 1984 року [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб видано ордер № 041873 від 01 червня 1984 року на право заняття квартири [ADDRESS] . [INFO] його мати [PERSON] померла. Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 200 від 18 лютого 2020 року його визначено наймачем квартири [ADDRESS] . У цій квартирі зареєстровані він та відповідач [PERSON] . На даний час квартира не приватизована. Відповідач фактично з червня 1993 року у зазначеній квартирі не проживає. Остання виїхала на постійне місце проживання до російської федерації. Відповідач комунальні платежі не сплачує, її особистих речей у квартирі немає. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Залізничної районної ради народних депутатів № 732 від 14 травня 1984 року [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб видано ордер № 041873 від 01 червня 1984 року на право заняття квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30 жовтня 1997 року. Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 200 від 18 лютого 2020 року позивача визначено наймачем квартири [ADDRESS] . З позову вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає про те, що відповідач фактично з червня 1993 року у зазначеній квартирі не проживає. Остання виїхала на постійне місце проживання до російської федерації. [PERSON] комунальні платежі не сплачує, її особистих речей у квартирі немає. Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторона позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її часті, тому суд розглядає її за наявними матеріалами. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). На підтвердження своїх вимог позивачем надано суду акт від 09 листопада 2022 року, згідно якого мешканці будинку підтвердили факт не проживання [PERSON] у квартирі. Разом з тим, зазначений акт не містить інформації стосовно часу не проживання відповідача у спірній квартирі. Будь-яких інших доказів стосовно не проживання [PERSON] у спірній квартирі понад шість місяців позивачем суду не надано. Суд вважає, що акт від 09 листопада 2022 року не є належним доказом на підтвердження заявлених вимог, не є достатньою та безумовною підставою для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житлом. За таких обставин, вимоги позивача не ґрунтуються на законі. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed