Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , які діють в інтересах [PERSON] , [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, та просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивач просила судові витрати покласти на відповідачів, підтвердження понесених витрат із розглядом справи зобов`язується надати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі- продажу від 07.02.1997 року. Відповідач [PERSON] є її сином та діє в інтересах [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також є їх законним представником. Відповідач [PERSON] є її колишньою невісткою та діє в інтересах [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також є їх законним представником. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.12.2022 року у справі № 759/16566/22. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак з 2014 року за вказаною адресою не проживають. З 2014 року діти разом з батьками стали проживати за іншими адресами, а з 2017 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 29.07.2021 року № 3973. Зазначала, що рішення відповідачів про зміну місця проживання разом з дітьми добровільне, перешкод у користуванні квартирою вона ніколи не чинила. Реєстрація дітей в квартирі порушує її права як власника на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію, а також не може здійснити відчуження квартири. Вона, як власниця житла, звернулась до ЦНАП Святошинської районної в м. Києві адміністрації із заявою про зняття з реєстраційного обліку дітей за вищезазначеною адресою. Однак, отримала відмову. Також вона через свого представника зверталась до [PERSON] з листом від 20.06.2023 року та просила протягом семи днів з моменту отримання листа вчинити всі необхідні дії, направлені на зняття із реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .Однак, цей лист залишено без реагування. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю. О. (а. с. 49, 50). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Справу призначено до підготовчого розгляду (а. с. 85). 28 серпня 2023 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову (а.с.104-105). 25 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому вона просила суд у задоволенні позову відмовити повністю, вирішити питання розподілу судових витрат. Вважає аргументи позивача безпідставними, оскільки вона не є власницею квартири, а лише співвласницею, матеріали позовної заяви не місять жодних доказів того, що помилкова реєстрація місця проживання дітей в зазначеній квартирі порушує права позивача. Зазначає, що позов мав бути пред`явлений в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки спірні правовідносини виникли між позивачем та органом владних повноважень щодо надання відмови. Крім того, заперечувала проти судових витрат позивача, оскільки відсутність в позовній заяві попереднього (орієнтовного) розрахунку позбавляє її можливості надати обґрунтовані заперечення (а.с.119-124). У відповіді на відзив, який 27 жовтня 2023 року надійшов на електронну адресу суду, адвокат Письменна Н. В. зазначила, що відповідач [PERSON] визнала, що діти вже тривалий час проживають разом з нею в квартирі за адресою: [ADDRESS] , у спірній квартирі не проживають та нею не користуються. Відповідач зазначає, що подвійна реєстрація є помилкою, однак сама відмовляється виправити цю помилку в добровільному порядку. Представник позивача вказує на передчасні твердження відповідача про те, що права позивача не порушені та про відсутність розрахунку судових витрат. Щодо судових витрат на правову допомогу, про які заявила відповідач [PERSON] , адвокат позивача зазначила, що доказів укладення договору з адвокатом чи будь-яких інших доказів на представництво в суді, а також доказів їх оплати, не було надано (а.с.131-138). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про виклик свідків задоволено, викликано в судове засідання свідків, клопотання відповідача [PERSON] про письмове опитування учасників справи, як свідків, задоволено. Зобов`язано позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] надати письмові відповіді на питання відповідача [PERSON] , поставлені у відзиві на позовну заяву від 25 жовтня 2023 року (а. с. 152-155). На виконання цієї ухвали 09.10.2023 року від [PERSON] надійшла заява, в якій він зазначив, що діти були зареєстровані у спірній квартирі як члени його сім`ї та члени сім`ї його матері. Він повторно вказав на визнання позову. Крім того, [PERSON] пояснив, що зняття з реєстрації дітей, які втратили право користування квартирою, оскільки з 2014 року не проживають за адресою спірної квартири, необхідне для реалізації права власності на квартиру (а.с.164). 09.11.2023 року від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона виконала ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2023 року та надала відповіді на поставлені в ній питання, які збігаються з обставинами, викладеними в позові. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.03.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а. с. 223). В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.196-197). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надіслала клопотання про проведення підготовчого засідання за її відсутності (а.с.190-192), про дату та час розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Згідно заяви, 18.06.2024 року відповідач ознайомилась з матеріалами справи, причини неявки суду не повідомила, будь яких клопотань не надходило. Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації та Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про дату та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином, на адресу суду надіслали клопотання про розгляд справи за відсутності представників служб (а.с.226, 230). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, дійшов наступних висновків. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.02.1997 року (а. с. 7). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.12.2022 року у справі № 759/16566/22 (а. с. 9). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 12,13). Згідно відповіді Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 20.06.2023 року на адвокатський запит діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [INFO] , - з 16.08.2007 року, [PERSON] , [INFO] ,- з 20.12.2012 року (а. с. 16). З 30.05.2017 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою:[ADDRESS] , разом з матір`ю, що підтверджується довідкою Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України та актом обстеження умов проживання служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради від 24 липня 2023 року (а. с. 102, 140). Позивач, як власник житла, звернулась до ЦНАП Святошинської районної в м. Києві адміністрації із заявою про зняття з реєстраційного обліку дітей за адресою: [ADDRESS] . Однак, отримала відмову Відділу з питань реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб (а .с. 26, 27). Також вона через свого представника зверталась до [PERSON] з листом від 20.06.2023 року (а. с. 21) та просила протягом семи днів з дня отримання листа вчинити всі необхідні дії, направлені на зняття із реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є другом дитинства сина позивача, знайомий з його колишньою дружиною, вони не проживають у спірній квартирідовгий час, в квартирі немає їх речей, мають квартиру в м. Ірпінь. Позивачу з урахування її віку важко пересуватись на 11 поверх під час відключень світла, тому вона хоче продати квартиру, але не може через подійну реєстрацію дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що діти та онуки позивача не проживають у квартирі позивача більше 11 років, до цього часу проживали. Позивачу важко підійматися на високий поверх, постійно відключають світло, квартиру позивач продати не може, тому що прописані онуки. Свідок [PERSON] в судовому засідання показала, що є сусідкою позивача, яка проживає в квартирі сама. Раніше в квартирі позивача проживали діти, невістка, онуки, але вже більше 10 років не проживають, особистих речей дітей в квартирі немає. Відомо, що позивач бажає продати квартиру, оскільки квартира на 11 поверсі, їй високо підійматись, вона проходить лікування. Невістка з дітьми повернулись з Польщі та проживають у м. Ірпінь Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Стаття 47 Конституції України закріплює право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ця норма права визначає право власника, у тому числі, житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Як зазначено в ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України). Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Аналізуючи зазначені норми права та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідачі, які діють в інтересах дітей, маючи об`єктивну можливість користування, не користуються спірним житлом, батьки добровільно зареєстрували своїх дітей за іншою адресою, а саме у [ADDRESS] , де діти фактично проживають, зняти з реєстраційного обліку дітей у квартирі позивача не бажають, чим перешкоджають позивачу, як співвласнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Інтереси та права дітей не порушуються, оскільки у спірній квартирі вони не проживають, а зареєстровані та проживають разом з матір`ю за іншою адресою. Слід зазначити, що [PERSON] , [INFO] , 14 років вже виповнилось і він самостійно мав обирати місце свого проживання разом з одним із батьків. [PERSON] , [INFO] , виповнилось 10 років і його місце проживання мало визначатись, в тому числі, за його згодою. Однак, діти не виявили інтересу до спірної квартири та наміру в ній жити. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами наведені позивачем обставини не спростовані. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Outcome: approved