Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-13 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Києва) Лисань Світлана Святославівна про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, зміну черговості спадкування та усунення від права на спадкування за законом, в якому прохала визнати факт постійного спільного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] , померлим [INFO] , в період з 2003 року по 2019 рік однією сім`єю, в фактично шлюбних відносинах, змінити черговість одержання права на спадкування, та встановити за [PERSON] , першочерговість при отриманні спадщини після померлого [PERSON] , померлого [INFO] , як особа, яка протягом тривалого часу опікувалася покійним, стягнути судові витрати. Згідно ухвали суду від 22 червня 2020 року позовну заяву [PERSON] - залишено без руху, надано термін для усунення недоліків. 03 липня 2020 року позивачем у визначений у ухвалі строк виконано вимоги ухвали суду від 22 червня 2020 року. Ухвалою суду від 07 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. В ході підготовчого провадження 26 жовтня 2020 року позивачем подано до суду уточнені позовні вимоги, якими залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , залучено позивачем до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Києва) Лисань Світлану Святославівну та заявлено вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, зміну черговості спадкування та усунення права на спадкування за законом. 06 листопада 2020 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач прохала визнати факт постійного спільного проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , разом з [PERSON] , померлим [INFO] , в період з 2003 року по 2019 рік однією сім`єю, в фактичних шлюбних відносинах. Ухвалою суду від 27 листопада 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Литвишка Ю.А. про передачу справи за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва - відмовлено за безпідставністю. Згідно ухвали суду від 09.12.2020 року продовжено строки підготовчого провадження. В ході підготовчого провадження, стороною відповідача подано заяву про приєднання доказів до матеріалів справи, у порядку ст.ст. 43,83 ЦПК України. 09 червня 2021 року стороною позивача подано заяву про приєднання доказів до матеріалів справи, у порядку ст.ст. 43,83 ЦПК України. 10 серпня 2021 року стороною позивача у ході підготовчого провадження подано заяву про виклик свідків в судове засідання. Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Литвишка Ю.А. про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва - відмовлено за безпідставністю. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2021 року, клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Лучко Т.І. про витребування доказів у справі - задоволено. Витребувано з Лубенського лісотехнічного коледжу копії табелів обліку робочого часу роботи [PERSON] , [INFO] , на посаді завідувача навчально - виробничою майстернею за період з 02 вересня 2019 року по 14 грудня 2019 року. Витребувано з Полтавського обласного клінічного онкологічного диспансеру амбулаторну картку та всі історії хвороб [PERSON] , [INFO] , за період з 2016 року по 20 грудня 2019 року. Відповідно до ухвал Ленінського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2021 року, 11 листопада 2021 року, 09 грудня 2021 року, 31 січня 2022 року, 10 лютого 2022 року, 15 квітня 2022 року, 02 травня 2022 року, 16 червня 2022 року, 18 серпня 2022 року, 24 жовтня 2022 року, 16 листопада 2022 року, 16 грудня 2022 року, 17 серпня 2023 року, призначено проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції за допомогою відеоконференцзв`язку "EASYCON", за клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Литвишка Ю.А.. Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Литвишка Ю.А. про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, за місцем фактичного проживання та реєстрації відповідача у справі, або до Солом`янського районного суду м. Києва за правилами виключної підсудності - відмовлено за безпідставністю. Відповідно до ухвали судді Ленінського районного суду м. Полтави Грошової Н.М. від 10 травня 2023 року, у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Литвишка Ю.А. про відвід судді Ленінського районного суду м. Полтави Крючко Н.І. у цивільній справі № 553/1122/20- відмовлено. Відповідно до ухвали суду від 12 травня 2023 року, закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Києва) Лисань Світлана Святославівна про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, зміну черговості спадкування та усунення від права на спадкування за законом - до судового розгляду по суті на 14 год. 00 хв. 07 червня 2023 року в залі судових засідань в приміщенні Ленінського районного суду м. Полтави за адресою м. Полтава, вул. А.Кукоби, 37. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Литвишка Ю.А. про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, за місцем фактичного проживання та реєстрації співвідповідача у справі - відмовлено за безпідставністю. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Лучко Т.І. у проведенні судового засідання у режимі відеоконференції з Лубенським міськрайонним судом Полтавської області, для забезпечення участі свідка. Відповідно до ухвали суду від 06 травня 2024 року за клопотанням представника позивача - адвоката Лучко Т.І. судове засідання по слуханню справи, призначене на 15 год.30 хв. 14 травня 2024 року, призначено провести в режимі відеоконференції з Солом`янським районним судом м. Києва з участю свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 05 червня 2024 року за клопотанням представника позивача - адвоката Лучко Т.І. судове засідання по слуханню справи, призначене на 15 год.30 хв. 14 травня 2024 року, призначено проведення в режимі відеоконференції з Солом`янським районним судом м. Києва з участю свідка [PERSON] та Лубенським міськрайонним судом Полтавської області з участі свідка [PERSON] .. Відповідно до ухвали суду від 14 червня 2024 року, прийнято відмову позивача [PERSON] від частини позовних вимог саме: про усуснення від права на спадкування за законом у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Києва) Лисань Світлана Святославівна, Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько Вікторія Вікторівна про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, зміну черговості спадкування та усунення від права на спадкування за законом. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Києва) Лисань Світлана Святославівна, Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько Вікторія Вікторівна про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, зміну черговості спадкування та усунення від права на спадкування за законом - закрито в частині позовних вимог про усунення від права на спадкування за законом, після смерті [PERSON] - [PERSON] , в зв`язку з відмовою позивача від частини позовних вимог. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Лучко Т.І. не з`явились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохали проводити слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Ілясов О.О. в судове засідання не з`явились, але надали на адресу суду письмову заяву, в якій прохали проводити слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнають у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи маються поштові повідомлення, які направлялись на адресу останньої рекомендованими листами. В ході підготовчого судового розгляду відповідачем [PERSON] відзиву на позов [PERSON] подано не було. В судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Києва) Лисань С.С., Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В., не з`явились, але надали на адресу суду заяви, в яких останні прохали проводити слухання справи у їх відсутність, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, близько 16 років в період з 2003 року до дня смерті [PERSON] [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Подільським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, [PERSON] помер [INFO] , про що здійснено актовий запис № 748 від 16.12.2019 року ( т. 1 а.с.15). В ході судового розгляду справи стороною позивача вказувалось та підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] та [PERSON] проживали разом близько 16 років, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, який ними використовувався на спільні потреби та інтереси. Стороною позивача в позові зазначались факти життя останньої, які в свою чергу знайшли своє підтвердження в ході з`ясування обставин справи. Позивачем [PERSON] вказувалось про те, що [PERSON] був зареєстрований у будинку, в якому вони проживали разом з останнім , а саме у [ADDRESS] , де за вказаною адресою [PERSON] і отримував пенсійне забезпечення. Стороною позивача вказувалось про те, що з 2007 року [PERSON] перебував під арештом і утримувався під вартою в слідчому ізоляторі м. Києва, куди [PERSON] постійно приїздила, возила передачі, з`являлася в судові засідання, оплачувала послуги адвоката та несла весь тягар утримання майна, яке перебувало у власності [PERSON] .. [PERSON] вказувалось про те, що у 2016 році відносно [PERSON] було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд, в зв`язку з діагностуванням у нього онкологічного захворювання. У 2017 році [PERSON] було прооперовано в Полтавському онкологічному диспансері, де в подальшому останньому надавалась медична допомога, в зв`язку з вказаним захворюванням. Вказане підтверджується копією ухвали колегії суддів Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року, відповідно до якої відносно [PERSON] , змінено запобіжний захід із тримання під вартою на підписку про невиїзд з постійного місця проживання, в рамках кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 27, п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України, [PERSON] , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, п.п. 5,6,11,12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, [PERSON] , у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.15, п.п.5,6,11,12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, [PERSON] , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 п.п.5,6,11,12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України ( т.1 а.с.20). В свою чергу факт проживання [PERSON] та [PERSON] разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом 15 років, в період часу з 2003 року по 2019 рік, підтверджується наступними письмовими доказами: -свідоцтвом про загальнообов`язкове соціальне страхування, серії № [NUMBER] , виданим на ім`я [PERSON] , [INFO] ( т. 1 а.с.17); -медичною документацією, виданою КП «Полтавський обласний клінічний онкологічний диспансер Полтавської обласної ради» Полтавської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я на ім`я хворого [PERSON] , [INFO] , який проходив курс лікування у хіміотерапевтичному, хірургічному та радіологічному відділеннях даної медичної установи ( т. 1 а.с.22,23,24). -лікарським свідоцтвом про смерть № 1618 від 16.12.2019 року, виданим Обласним бюро судово - медичної експертизи на ім`я [PERSON] , відповідно до якоого смерть останнього настала на території ПОКЛ ( т.1 а.с.25); -довідкою про причину смерті № 1618 від 16.12.2019 року, виданою на ім`я [PERSON] відповідно до якої причиною смерті останнього була хворобасерця (т.1 а.с.26); -свідоцтвом про поховання № [NUMBER] від 17.12.2019 року, відповідно до якого [PERSON] похований 18.12.2019 року на кладовищі, розміщеному у с. Яківці (т.1 а.с.27); -актами складеними за місцем проживання [PERSON] , датованими 10 червня 2020 року, посвідченими Головою селищного комітету «Червоний шлях» Лазаренко О.К., відповідно до яких мешканцями селища Червоний шлях - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджено факт, що [PERSON] проживала у будинку [ADDRESS] в період з 2002 року по день смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] , з яким проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, та проживали як чоловік і дружина, де [PERSON] продовжує проживати і до цього часу ( т.1 а.с.206, 207, 208, 209, 210, 211); -довідкою № 310/2021 від 01.02.2021 року, виданою Головою ОСН «Червоний шлях» [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] , з 2002 року по 14.12.2019 року однією сім`єю з померлим [PERSON] і до теперішнього часу проживає за вказаною адресою ( т.2 а.с.60). З вказаних вище письмових доказів, вбачається, що протягом 15 років, тобто з 2003 року по 14 грудня 2019 року [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу у м. Полтаві з позивачкою [PERSON] , де місцем реєстрації та проживання [PERSON] вказано [ADDRESS] . При цьому, з зазначених вище письмових доказів вбачається, що організацією поховання та всього тягаря витрат на поховання останнього понесла позивач [PERSON] , як дружина померлого [PERSON] .. Так, відповідно до інформації, наданої Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області від 22.01.2021 року за № 1411-26-21/05.2-40, зазначено, що відповідно до Державного реєстру цивільного стану громадян, про смерть для отримання допомоги на поховання в актовому записі про смерть № 748 від 16.12.2019 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрованому Подільським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, зазначена дата смерті [INFO] , заявником є [PERSON] ( т. 1 а.с.35, т.2 а.с.59). Паспорт виданий на ім`я померлого [PERSON] серія [NUMBER] , 10.02.1999 року Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, був зданий заявником [PERSON] до вищевказаного відділу під час державної реєстрації смерті, останнього у відповідності до п.14 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, у редакції наказу Мін`юсту від 24.12.2010 року № 3307/5 ( т. 1 а.с.35, т.2 а.с.59). Наведені вище факти, беззаперечно підтверджують факт організації поховання, реєстрації факту смерті [PERSON] та визначення місця поховання померлого, понесення витрат на поховання останнього саме [PERSON] , як його дружиною, оскільки документи , які посвідчували особу померлого [PERSON] на момент смерті перебували у останньої, саме як його дружини. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований у [ADDRESS] та факт його проживання за вказаним місцем реєстрації у [ADDRESS] на момент смерті підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 16 .12.2019 року ( т.1 а.с.25). Вказані твердження позивача [PERSON] підтверджені в ході судового розгляду даної справи. В ході судового розгляду позивачем [PERSON] також було доведено факт ведення спільного господарства та бюджету з [PERSON] , наявності обопільних прав та обов`язків між ними, як чоловіка та дружини. Суд констатує, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, близько 16 років, в період часу з 2003 року по день смерті [PERSON] , був визнаний відповідачем у справі [PERSON] та останнім не ставились під сумнів наведені вище докази у справі, що піджтверджується письмовими заявами останнього складеними ним власноручно. Про наявність родинних довірливих відносин між [PERSON] та померлим [PERSON] , слугує і той факт, що батьком померлого - [PERSON] , [INFO] , 30.10.2009 року було видано довіреність на ім`я [PERSON] на приватизацію на ім`я [PERSON] земельної ділянки, яка розташована на території [ADDRESS] , та одержання державного акта на право власності на дану земельну ділянку( т.1 а.с.40). Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зокрема, з приводу наведених судом висновків Верховним Судом висловлено правову позицію у поставі від 07.02.2018 року у справі № 570/2132/15-ц, зазначено що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка та жінки прав та обов`язків подружжя ( ч.2 ст. 21 СК України). Отже, чоловік та жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають. У пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Суд констатує, що стороною позивача доведено суду наявність у [PERSON] та [PERSON] родинних довірливих відносин, як чоловіка і дружини без укладенння шлюбу та надано достатні та допустимі докази щодо ведення останніми спільного побуту та господарства, вирішення проблем та питань спірного характеру, зокрема матеріального характеру, при цьому дані обставини були визнані відповідачем [PERSON] , який доводиться рідним братом померлому - [PERSON] .. Таким чином, сукупність доказів та встановлених вище обставин вказує про те, що [PERSON] набула права на спадкування у порядку четвертої черги за законом після померлого [PERSON] , як така, з якою вони разом проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина. Судом беззаперечно встановлено та не оспорювалось сторонами, що після смерті [PERSON] залишилось наступне спадкове майно, яке складається з: -квартири [ADDRESS] , загальною площею 89,1 кв.м., що складається з двох кімнат жилою площею 32,3 кв.м., яка належить померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управління житлового забезпечення КМДА від 22.12.2003 року, серія САА №872781) ( т. 1 а.с.34, 37-38); -житлового будинку [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером № 5310700000:02:074:0047 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1080428353107) , який належить померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ( т. 1 а.с.39); -житловому будинку [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером : 5310136700:06:004:0548 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1080454253101) ( т.1 а.с.28-34). Сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] визнано, що вказане вище майно, яке є предметом спору у даній справі, є спадковим нерухомим майном, що залишилось після смерті [PERSON] .. З матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2020 року, за заявою [PERSON] було заведено Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. спадкову справу №15/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . За заявою спадкоємця померлого, [PERSON] , про передачу спадкової справи, відповідно до п.п. 1.12 п. 1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. передано вказану спадкову справу, як помилково заведену Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Лисань С.С. ( т. 1 а.с. 46,56). Так, 11 березня 2020 року [PERSON] звернулась з заявою до Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. про прийняття нею спадщини після померлого [PERSON] .. В свою чергу, [PERSON] , який доводиться рідним братом померлому [PERSON] , у встановлений законом строк подав заяву про прийняття ним спадщини після померлого [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лисань С.С.. При цьому, заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] було подано колишньою жінкою померлого [PERSON] - [PERSON] .. Позивачу [PERSON] нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після померлого [PERSON] , оскільки відсутні докази ступеня спорідненості з померлим або не зазначено [PERSON] , як члена сім`ї . Згідно п .2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що у разі виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Так, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік, які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема відчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Крім того, у відповідності до ст. 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Так, законодавцем визначено, що у відповідності до ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 3 Сімейного кодексу визначено поняття сім`ї, з якого вбачається, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До загальних ознак у розумінні цієї норми, яким має відповідати зв`язок між фізичними особами, щоб вони вважалися сім`єю, належать: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом; взаємні права та обов`язки. Діти належатимуть до членів сім`ї своїх батьків у будь-якому випадку окремого проживання, незалежно від поважності його причин. Крім того, п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема: вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Тлумачення частини другої статті 1259 ЦК України свідчить, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Слід вказати, що у відповідності до Постанови Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі 713/1528/16-ц, провадження № 61-20208св 18 підставами для задоволення заявлених такого роду вимог є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: -здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами; -матеріальне забезпечення спадкодавця; -надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; -тривалий час здійснення дій, визначених у пункті 1-3; -безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. З огляду на наведені вище правові висновки Верховного Суду, та приймаючи до уваги встановлені вище судом факти, які визнавались стороною відповідача у справі, суд констатує набуття [PERSON] права на спадкування за законом за померлим [PERSON] , як спадкоємцем першої черги, з наступних підстав. Позивачем [PERSON] здійснювалась опіка над спадкодавцем, оскільки нею за весь період перебування [PERSON] під вартою по кримінальному провадженні, розгляд якого проводився у м. Києві, їздила до нього на побачення до слідчого ізолятора, возила передачі та оплачували послуги адвоката для здійснення захисту [PERSON] .. Крім того, за весь період перебування [PERSON] під вартою, позивач здійснювала утримання майна, яке перебувала у власності [PERSON] .. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] опікувалася [PERSON] і після його смерті, так як вона займалася його поховала, оплатила погребіння, поминальний стіл та інші супутні ритуальні витрати, також державну допомогу на поховання померлого [PERSON] отримувала [PERSON] .. Таким чином, останні роки свого життя [PERSON] провів з [PERSON] під її опікою, оскільки інші родичі не цікавилися його життям та не піклувалася про нього. Факт матеріального забезпечення спадкодавця [PERSON] позивачем [PERSON] , підтверджується тим, що останньою повністю оплачувались витрати на захисника у кримінальному провадженні та витрати на лікування [PERSON] пов`язані з онкологічним захворюванням останнього, таким чином, останні вели спільний побут, вирішували соціально - побутові питання, на предмет чого стороною позивача вказувалось про те, що позивач здійснювала оплату комунальних послуг та інших витрат пов`язаних з утриманням майна, яке перебувало у власності [PERSON] .. Суд констатує, що позивачка [PERSON] мала достатній стабільний дохід та заощадження, оскільки 01 травня 2008 року нею були надані в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, що за курсом НБУ становило 202 000 грн., які не були повернуті [PERSON] позикодавцю [PERSON] в строк до 01.05.2009 року, в зв`язку з чим остання була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. Так, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 40 000 доларів США, що становить 202 000 ( двісті дві тисячі) грн. та судові витрати в сумі 137,00 грн., всього в сумі 202 137,00 грн. ( т.1 а.с.19). Факт надання спадкодавцеві будь-якої іншої допомоги є те, що позивач [PERSON] повністю вела господарство під час проживання з [PERSON] , а саме: займалась прибиранням помешкання, готуванням їжі, рахувала і сплачувала комунальні платежі, здійснювала догляд за [PERSON] .. Так, однією з умов зміни черговості спадкування Верховним Судом вказано факт наявності тривалого здійснення дій, визначених пунктом 1-3, а саме здійснення опіки над спадкодавцем, матеріальне забезпечення спадкодавця та надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві. Факт тривалості та характеру здійснення даних дій [PERSON] по відношенню до [PERSON] підтверджується наступними фактичними обставинами справи. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , у віці 62 роки, де причиною смерті вказана - атеросклеротична хвороба серця ( т.1 а.с.26). При цьому, в 2016 році [PERSON] було діагностовано онкологічне захворювання. В 2017 році його було прооперовано в Полтавському онкологічному диспансері, де в подальшому останній проходив курс лікування. Вказані хвороби вимагали постійного здійснення догляду та контролю за хворим щодо дотримання режиму харчування та прийому ліків, а також своєчасного проведення періодичного лікування [PERSON] , який належним чином був забезпечений [PERSON] .. Вказані твердження сторони позивача позивачем [PERSON] підтверджується наступними медичними документами: - копією виписки № 10411, виданої Полтавським обласним клінічним онкологічним диспансером Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації, відповідно до якої [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні в період часу з 30.10.2017 року по 10.11.2017 року, відповідно до якої [PERSON] проведено операцію з видалення пухлини м`яких тканин лівої аксилярної ділянки ( т. 1 а.с.23); - копією виписки № 717, виданої Полтавським обласним клінічним онкологічним диспансером Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації, відповідно до якої з 22.01.2018 року по 13.02.2018 року [PERSON] перебував на лікуванні у радіологічному відділення ( т.1 а.с.24); - копією виписки №11184, виданої КП «Полтавський обласний клінічний онкологічним диспансером Полтавської обласної ради» Полтавської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я , відповідно до якої [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Хіміотерапевтичному відділенні з 03.12.2019 по 07.12.2019 року. В обґрунтування позовних вимог позивачем [PERSON] вказувалось про те, що для забезпечення необхідного догляду [PERSON] нею витрачалась власні заробітна плата та заощадження з метою забезпечення належного лікування останнього. Суд звертає увагу, на те, що в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так і юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Судом з урахуванням наведених вище обставин справи встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом, набула права на спадкування, як спадкоємець першої черги. Відповідно до положення статтей 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, після смерті її чоловіка [PERSON] , при цьому крім неї та рідного брата померлого - [PERSON] , заяву про прийняття спадщини було подано [PERSON] , яка доводиться колишньою дружиною померлому. З матеріалів справи вбачається, що дійсно в період часу з 1993 року по 1999 рік [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Так, 03 серпня 1996 року [PERSON] , зареєстрував шлюб з [PERSON] , після шлюбу взявши прізвище дружини - [PERSON] , який зареєстрували у Терешківській сільській раді Полтавського району Полтавської області (т.1 а.с.17). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Октябрської районної ради у м. Полтаві, 23 квітня 1999 року [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвали, про що здійснено актовий запис № 195 (т.1 а.с.16). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідач [PERSON] з ним не спілкувалась, та про те, що останній мав тяжке захворювання, в зв`язку з чим потребував, як матеріальної так і моральної допомоги та догляду, останній відомо не було, оскільки всі матеріальні питання, які мали місце з [PERSON] , були вирішені [PERSON] з [PERSON] одразу після розірвання їхнього шлюбу та в подальшому будь-які стосунки вони припинили. Відповідач [PERSON] в свою чергу не цікавилась життям померлого [PERSON] , його тяжкими життєвими обставинами та тяжким захворюванням, в зв`язку з чим останній потребував постійної сторонньої допомоги, як в післяопераційний період, так і в період проведення терапевтичних заходів лікування онкологічного захворювання. Судом встановлено, що про смерть [PERSON] було повідомлено відповідача [PERSON] позивачкою у справі [PERSON] по телефону, який нею був знайдений в записах чоловіка [PERSON] .. Судом беззаперечно встановлено, що відповідач [PERSON] , як за життя [PERSON] , так і після його смерті, не приймала участі у його житті та взагалі не цікавилась ним. Участі у організації та проведенні поховання [PERSON] остання також не приймала попри те, що їй було достеменно відомо дату та час проведення поховання [PERSON] .. На спростуваня вказаних фактичних обставин встановлених судом співвідповідачем [PERSON] не було надано жодних доказів та навіть відзиву на позовну заяву [PERSON] із зазначенням своїх тверджень та заперечнь проти даного позову , що вкотре підтверджує вищенаведені висновки суду з приводу щодо наявності правових підстав для усуснення останньої від прав спадкування за законом після смерті [PERSON] .. Відповідно до частини 5 ст. 1224 ЦК України, визначено, що за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був в безпорадному стані. Сукупність наведених вище фактичних обставин справи надає суду підстави дійти висновку, що відповідач [PERSON] фактично самоусунулась з життя [PERSON] , оскільки остання не виявляла бажання надавати фінансову допомогу, якої потребував [PERSON] , в зв`язку з діагностуванням у останнього онкологічного захворювання, так і не було виявлено бажання прийняти участь у організації поховання останнього, що в свою чергу надає суду підстави для усунення [PERSON] від права спадкування за законом після смерті [PERSON] , на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватися добросовісно, а не в супереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Таким чином, чинна редакція ЦПК, прямо закріплює низку обов`язків учасників процесу у сфері доказування, що свідчить про те, що вітчизняне законодавство закріплює не лише обов`язок учасників справи сприяти суду у з`ясуванні обставин справи, однак і їх обов`язок подавати усі наявні у них докази. Так, п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК передбачає право учасників справи подавати докази, п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК - їх обов`язок подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, а ст. 81 ЦПК регламентує правило розподілу обов`язків із доказування (тягар доказування) між сторонами. У даному випадку слід виходити із різної природи обов`язків щодо доказування, регламентованого ч. 1 ст. 81 ЦПК, відповідно до якої кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, та обов`язку учасників справи подавати усі наявні у них докази, закріпленому у п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК. Положення ст. 81 ЦПК відбивають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно, то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду. Таким чином, стороною відповідача [PERSON] не надано достовірних, належних і достатніх доказів, що остання не ухилялася від надання допомоги [PERSON] , який через складні життєві обставини та важке онкологічне захворювання, потребув матеріальної, фізичної та моральної допомоги, а відтак вона підлягає усуненню від спадкування за законом після померлого [PERSON] .. В свою чергу, стороною відповідача [PERSON] в добровільному порядку визнано право на спадкування, як спадкоємця за законом першої черги, за позивачем [PERSON] після померлого [PERSON] та визнання за нею права власності на: -житловий будинок [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1080454253101), загальною площею 112 кв.м, житловою площею 47,7 кв.м., опис: житловий будинок «А-2», гараж «Б», гараж «В», гараж «Г», навіс «Г», ворота огорожі №1, огорожа №2; -земельну ділянку, кадастровий номер: 5310136700:06:004:0548, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0594 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 1080476353101). Поряд з цим стороною позивача [PERSON] в добровільному порядку визнано право на спадкування за відповідачем [PERSON] , як спадкоємцем за законом другої черги, після померлого [PERSON] та визнанняза ним права власності на: -житловий будинок [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1080428353107) загальною площею 69,5 кв.м, житловою площею 46,7 кв.м., опис: житловий будинок «А-І», погріб «Г», сарай «Б», вбиральня «В», гараж «Д», літня кухня «Е», вимощення «І», огорожа №1, ворота №2, огорожа «3, огорожа №4, вигрібна яма №5; -земельну ділянку, кадастровий номер: 5310700000:02:074:0047, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0548 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1601437053107); -квартиру [ADDRESS] , квартира посімейного, спільного заселення, що складається з двох кімнат жилою площею 32,3 кв.м, у тому числі 1-ї кімнати 16,5 кв.м, 2-ї кімнати 15,8 кв.м, столової кухні площею 25,2 кв.м, вбиральні (поєднаної) 3,1 кв.м, коридору 20,4 кв.м., обладнаної лоджією 2.0:4.1:2.0 кв.м, загальною площею 89,1 кв.м.. При цьому, позивачем [PERSON] до суду надано письмову заяву про досягнення нею згоди з відповідачем [PERSON] , відповідно до якої позивач [PERSON] не заперечує проти визнання за відповідапчем [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є спадковим майном після померлого [PERSON] , та отримання нею під час судового провадження у даній справі від [PERSON] грошової компенсації в сумі 240 000,00 грн. (двісті сорок тисяч) грн. розмір якої був визначений за обопільною домовленістю та визнання за нею права власності на житловий булинок [ADDRESS] та земельну ділянку, яка знаходиться: [ADDRESS] . Відповідачем [PERSON] в свою чергу також надано до суду письмову заяву про досягнення згоди з позивачем у справі [PERSON] , яка досягнута в ході судового розгляду даної справи, саме щодо визнання права власності за позивачем [PERSON] на спадкове майно після померлого [PERSON] , а саме будинок [ADDRESS] , виплату [PERSON] позивачу [PERSON] грошової компенсації в розмірі 240 000,00 грн., та визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно після померлого [PERSON] , а саме: будинок [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 5310700000:02:074:0047 та квартиру [ADDRESS] . Таким чином, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , як спадкоємцями за законом першої та другої черги після померлого [PERSON] , досягнуто згоди щодо добровільного розподілу спадкового нерухомого майна, та щодо розміру компенсації, яка була виплачена [PERSON] у добровільному порядку в повному розмірі в ході судового провадження у даній справі на користь [PERSON] , яке залишилось після [PERSON] , відповідно до заяв поданих сторонами до суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд приходить до висновку з урахуванням встановлених дійсних фактів та обставин, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обгрутованими та такими що підлягають до задоволення.

Outcome: approved