Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-18 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Хомич І.О., звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Києва у вказаній квартирі, окрім позивача, зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] Малолітній [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , тобто внуком позивача. Його батько [PERSON] був рішенням суду був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки тривалий час на проживав у квартирі. [PERSON] проживав з матір`ю у квартирі за адресою: [ADDRESS] . У квартирі позивача він ніколи не проживав, за комунальні послуги його батьки не сплачують. Наскільки відомо позивачеві [PERSON] разом із матір`ю та батьком покинули територію України та виїхали за кордон. Реєстрація [PERSON] в квартирі позивач створює йому перешкоди у реалізації його прав, як власника майна, тому він змушений звернутися до суду. Ухвалою від 25.01.2024 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справи призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. 11.04.2024 представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою від 11.04.2024 витребувано з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . 08.05.2024 представником позивача подані клопотання про виклик та допит свідків та про витребування доказів. Ухвалами від 08.05.2024 задоволено клопотання про виклик та допит свідків, а також витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості щодо напрямів перетину кордону на виїзд та в`їзд [PERSON] ( [INFO] , громадянство України) та [PERSON] ( [INFO] , громадянство України) за період з 01.01.2019 по день надання відповіді; витребувано у Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві (02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3-А) інформацію про те, чи надходили скарги/заяви про порушення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] за період з 01.01.2019 по день надання відповіді. Протокольною ухвалою від 08.05.2024 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач, яка представляє інтереси малолітнього [PERSON] , у судове засідання не прибула, відзиву на позовну заяву не подала, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання, однак судові повідомлення повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Матеріали справи містять заяву Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору № 2612 купівлі-продажу квартири. Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва від 07.09.2023 за № 98789963 у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, окрім позивача, ще дві особи: [PERSON] з 16.05.2023, та [PERSON] з 30.04.2013, який є внуком позивача та сином [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2021 року, яке набрало законної сили, [PERSON] визнано таким, що втратив право користування приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що малолітній [PERSON] ніколи не проживав у спірній квартирі, та у зв`язку з тим, що його батька [PERSON] визнано таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , він не приймає будь-якої участі в утриманні майна, дитина фактично проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , тому також підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (стаття 71 ЖК України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (стаття 405 ЦК України) (Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу, а саме що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. З огляду на викладене, щоб визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням необхідна наявність таких умов: особа відсутня за місцем реєстрації без поважних причин понад 6 місяців; відсутні поважні причини відсутності особи понад 6 місяців, перелік яких чітко визначений законом; наявність доказів того, що особа не проживає у житлі протягом цього строку і більше. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо) (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»). Так, з доданих до позову Акту про не проживання від 21.01.2015 , довідки № 395 від 27.02.2020 з педіатричного відділення Центральної поліклініки МВС України, відповіді № 58 від 27.10.2023 закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 318 м. Києва, вбачається, що у спірній квартирі, [PERSON] не проживав, місце його проживання було за адресою: [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він був сусідом позивача, однак ніколи ні внука, ні невістку в квартирі не бачив. Згідно з частиною першою статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до частини першої статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати цього права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] , який є батьком малолітнього [PERSON] , рішенням суду визнано таким, що втратив право користування спірною квартирою, такі правові наслідки поширюються і на дитину. Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що відповідач, хоча і значиться зареєстрованим у спірній кімнаті, однак у спірному житлі не проживав та не проживає без поважних причин понад встановлений законом строк, з народження, тобто понад 6 місяців, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved