Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

27 жовтня 2023 [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Зазначила, що з 02.12.2006 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] . За час перебування у шлюбі ними набуто спільне майно, а саме квартира [ADDRESS] , автомобіль марки Ford Transit,\~2006\~року випуску, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , техпаспорт серії [NUMBER] , автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, державний номерний знак [NUMBER] ,\~2004\~року випуску, два капітальні гаражі N?\~ [NUMBER] \~та N?\~ [NUMBER] \~у гаражному кооперативі «Восток», що розташований по вул. Федоренко, 2 у м. Харкові. В подальшому, уточнюючи позов, просила не розглядати вимоги про визнання спільним майном гаражів та автомобіля марки Ford Transit,\~2006\~року випуску, оскільки спірний автомобіль є власністю відповідача, право на який зареєстроване ще до реєстрації шлюбу. Отже, позивачка просила провести поділ квартири [ADDRESS] та автомобіля Mitsubishi Pajero Sport, державний номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску. Оскільки вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а згоди між сторонами стосовно порядку розділу майна не досягнуто, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, державний номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за частину вартості зазначеного автомобіля в сумі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.12.2023 р. позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.04.2024 р. справа призначена до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Стародубов С.М. надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 02 грудня 2006 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. 17.07.2012р. [PERSON] та Споживче товариство «Житлово-будівельний кооператив «Авантаж» уклали договір асоційованого членства в споживчому товаристві №5-69/М, відповідно до якого товариство приймає пайовика [PERSON] в асоційовані члени товариства, пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим договором, зобов`язується внести частку в розмірі еквівалентному 47997,00 доларів США, а товариство зобов`язується побудувати будинок і передати пайовику за актом квартиру у будинку [ADDRESS] . Відповідно до акту приймання-передачі квартири від 15.09.2015р., на виконання договору асоційованого\~членства в\~споживчому товаристві\~№5-69/М\~від 17.07.2012р., Споживче товариство «Житлово-будівельний кооператив «Авантаж» передало у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняв квартиру [ADDRESS] ). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] з 11.11.2015 р. зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , номер свідоцтва про право власності: 47383372. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за [PERSON] з 26.09.2012 р. зареєстрований автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, 2004\~року випуску, об`єм (потужність) двигуна 2477 см3. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За загальним підходом, закріпленим у ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже ст. 60 СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині 2 ст. 372 ЦК України. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у п. п. 23, 24 своєї постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 ЦК України). Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що ч. 4 та ч. 5 цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Таким чином, суд доходить висновку, що спірний автомобіль Mitsubishi\~Pajero\~Sport,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~2004\~року випуску, та квартира [ADDRESS] ), які зареєстровані за [PERSON] , набуті у власність [PERSON] та [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, а тому вказане рухоме та нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними у рівних частках. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині поділу спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на частину спірної квартири, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] з 11.11.2015р. При поділі автомобіля Mitsubishi\~Pajero\~Sport,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~2004\~року випуску суд враховує, що з моменту його придбання в 2012 році на ім`я [PERSON] і до цього часу автомобіль знаходиться у його володінні та користуванні, тому суд вважає доцільним, як на неподільну річ, визнати право власності на автомобіль за [PERSON] зі стягненням з нього компенсації вартості частини у сумі 100000,00 грн.

Outcome: approved