Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.06.2024 позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено частково. Після ухвалення рішення у справі, 18.06.2024 року представник позивача звернувся із заявою про винесення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., а також витрат на проведення незалежної оцінки щодо вартості транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] від 18.10.2022 року у розмірі 3 000 грн. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.06.2024 позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено частково. Припинено право власності [PERSON] на 1/2 частину транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] у розмірі 111 650 (сто одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку з припиненням права власності [PERSON] та стягненням грошової компенсації. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 115 (одну тисячу сто п`ятнадцять) гривень 37 копійок - судового збору. Частиною 1 ст.270 ЦПК України передбачено випадки для ухвалення додаткового рішення. Так, зокрема, згідно п.4 цієї норми, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.2-4 цієї ж статті, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Учасники справи в судове засідання не викликались. Суд вважає можливим вирішити питання про ухвалення додаткового рішення за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення у справі суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг таін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч.1,3 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частиною 4 ст.141 ЦПК України визначено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Відповідно до ч.1 і 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підтвердження фактично понесених витрат представником позивача надано Договір про надання правової допомоги від 30.08.2022 року укладеного [PERSON] з Адвокатським бюро «Іванова», відповідно до п. 11.1 цього договору, розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за здійснення адвокатської діяльності в межах даного договору становить 10 000 гривень, та який клієнт сплачує бюро в порядку встановленому Даним Договором. Гонорар є узгодженим сторонами та зміні не підлягає незалежно від кількості судових засідань чи процесуальних документів, Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 12.06.2024 по наданню правової допомоги [PERSON] , під час розгляду справи №760/15965/22відповідно до якого загальна сума наданих послуг становить 10 000 грн., квитанцією до прибуткового касового ордеру №24/22 від 30.08.2022 року відповідно до якого прийнято Адвокатським бюро «Іванова» від [PERSON] 10 000 грн., свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю, ордер виданий Адвокатсьм бюро «Іванова» на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Борисенком О.В. Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим у розмірі 10 000 грн. Оскільки, позовні вимоги [PERSON] було задоволено на 91,8 % від пред`явлених позовних вимог, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивачки понесених судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 9 180 грн. Крім того, при ухвалені рішення судом не вирішено питання щодо стягнення з відповідача вартості проведеного експертного дослідження оцінки вартості транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] у розмірі 3 000 грн. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частино 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг згідно Договору №18/10-22-01-Но щодо проведення незалежної оцінки від 24.10.22 року підписаним замовником Адвокатським бюро «Іванова» та виконавцем ТОВ «Агенція консалтингових послуг», виконавцем згідно Договору були надані послуги незалежної оцінки майна транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , загальна вартість послуг склала 3 000 грн., станом на дату підписання Акту приймання передачі наданих послуг замовник перерахував платіж у сумі 3 000 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, вказана вище сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 2 754 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved