Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у лютому 2024 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача 105644 грн 08 коп. пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 106636 грн 10 коп. інфляційних збитків у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування; 21 837 грн 72 коп. 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України; 69635 грн 37 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу та 2321 грн 18 коп. сплаченого судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що 04.07.2020 сталася ДТП за участю водія [PERSON] який керував ТЗ «Chevrolet LACETTI» д.н.з. [NUMBER] та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та 04.07.2020 було госпіталізовано в Травматичне відділення КМКЛ. За фактом скоєння ДТП відкрито кримінальне провадження Бучанським РУП ГУ НП в Київській області. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «Chevrolet LACETTI» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», а тому представник позивача 06.08.2020 звернувся до відповідача із повідомленням про настання страхового випадку та звернувся в порядку визначеному Законом №1961-ІV із заявою про виплату страхового відшкодування, проте у відповідь на вказане звернення відповідач повідомив про надання переліку певних документів, а також про призупинення розгляду справи, оскільки на даний час відповідач позбавлений можливості прийняти рішення по справі за відсутності документального підтвердження та набрання рішенням законної сили на наслідками його розгляду, після чого 06.05.2022 позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди у розмірі 257900 грн 42 коп. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням, 9446 грн 00коп страхового відшкодування за шкоду пов`язану із тимчасовою непрацездатністю; 13367 грн 32 коп. моральної шкоди, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07.12.2023 задоволено частково, стягнуто з відповідача 260000 грн 00 коп. Після чого, 08.02.2024 відповідач перерахував на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 260000 грн 00 коп., але з порушенням строків виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого позивач вважає, що відповідач повинен сплатити штрафні санкції за порушення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 23.04.2021 до 08.02.2024 у вигляді пені за період з 23.02.2024 по 08.02.2024 у розмірі 105644 грн 08 коп., інфляційні втрати за період з 23.04.2021 по 08.02.2024 у розмірі 105636 грн 10 коп., та 3% річних за період з 23.04.2021 по 08.02.2024 у розмірі 21837 грн 72 коп. 02.04.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на п.п. 15, 18 Прикінцевих положень ЦПК України згідно яких позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, а також послався на воєнний як форс-мажорні обставини, внаслідок чого відповідач не визнає позовну вимогу в частині стягнення пені. Також відповідач не визнає вимогу про відшкодування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки застосовуючи до правовідносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, положення статті 625 ЦК України, слід брати до уваги, що положення цієї норми не застосовуються до вказаних відносин, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов?язанням, яке виникає з договірних зобов?язань. Винятком є відповідальність страховика (ст. 992 ЦК України). Дана правова позиція викладена у в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», тому відповідно положень ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов?язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно п. 36. 5. ст. 36 Закону України за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСЬ)) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Тож вказаним Законом передбачено лише нарахування пені. Таким чином дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Водночас формулювання ст. 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов?язане із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштам належними до сплати кредиторові (постанова ВСУ від 06.06.2012 справі №6-49цс12) від 24.10.2011 у справі 6-38цс11). Отже проценти передбачені ст. 625 ЦК України не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17.10.2011 у справі №6-42цс11). 23.04.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу до об`єктивних та обґрунтованих, виходячи з розміру позовних вимог та складності справи, оскільки вказана сума заявленої вимог правової допомоги у розмірі 69635 грн 37 коп. є необґрунтованою та завищеною, зважаючи на те, що справа не є складною та слухається в спрощеному провадженні, окрім того позивачем не надано обґрунтованих доказів вказаних судових витрат. 23.04.2024 представником відповідача подано до суду клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася 04.07.2020 року, як наслідок початок перебігу загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України), а згідно ч. 4, ст. 267 ЦК України: «Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові», тому виходячи з вищенаведеного, строк позовної давності про відшкодуванні неустойки (штрафи, пені), 3% річних закінчився. Таким чином, враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved