Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить: - усунути відповідача від права на спадкування після смерті [PERSON] ; - визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Посилається в позові на те, що [INFO] померла його сестра [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач є чоловіком померлої, з яким вона перебувала в шлюбі з 2004 року. Після смерті сестри він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фої Л.Г., оскільки є спадкоємцемцем другої черги. На підставі його заяви була заведена спадкова справа. 13 січня 2021 року йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заяву про прийняття спадщини було подано спадкоємцем першої черги, чоловіком померлої, відповідачем у справі. Його сестра та відповідач перебували в шлюбі з 2004 року, який був розірваний 25 лютого 2014 року. Однак 22 жовтня 2016 року вони знову уклали шлюб, в якому перебували до смерті сестри. З 2016 року померла не проживала разом з чоловіком і їх роздільне проживання було викликане хворобою сестри, про що стало відомо відповідачу. Починаючи з 2016 року сестра хворіла на психічне захворювання ( шизофренія), в тому ж році їй була встановлена 2 група інвалідності. В результаті захворювання життєдіяльність сестри істотно знизилася, вона кожного року проходила реабілітаційні процедури, однак її стан істотно не покращувався. Так, згідно індивідуальної програми реабілатації інваліда №1502 від 13 листопада 2018 року вона мала обмеження до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, до навчання. Вона фактично перебувала в безпорадному стані, не могла самостійно доглядати за собою та забезпчувати себе, не могла самостійно задовольняти свої першочергові потреби. Єдиним її доходом була пенсія по інвалідності. Однак враховуючи її захворювання, пенсія на рівні прожиткового мінімуму була недостатньою для забезпечення її потреб, лікування та харчування, оскільки крім психічного захворювання вона хворіла на цукровий діабет, що тягло за собою додакові витрат на інсулін. В 2019 році сестра отримала перелом двох кісток лівої гомілки, внаслідок чого тривалий час не могла пересуватися, а тому також потребувала стороннього догляду. Причиною смерті сестри булла двостроння крупозна пневмонія, лікування якої також потребувало значних коштів та не могло надаватися на отримувану нею пенсію. За весь цей час відповідач не надавав жодної матеріальної або моральної підтримки, не проживав разом із спадкодавцем, не відвідував її та не цікавився станом її здоров`я, не дивлячись на те, що йому було відомо про її захворювання, а остання потребувала постійного стороннього догляду. Зазначає, що з точки зору закону відповідач, як чоловік, зобов`язаний був утримувати свою дружину, а відповідно до ч.2 ст. 75 СК України померла мала право на отримання аліментів від нього. Відповідач не виконував свої обов`язки щодо утримання спадкодавця, не дивлячись на пряму вказівку закону. Таким чином, відповідач свідомо ухилявся від виконання обов`язку по догляду за хворою дружиною, хоч мав таку можливість її утримувати та надавати матеріальну допомогу. У в`язку з цим догляд за померлою здійснював він, її брат. Він проживав з нею, доглядав за нею, надавав матеріальне утримання. Він забезпечував її продуктами харчування, допомогав у хатніх справах, купував ліки, прав одяг тощо. Після смерті сестри він офомляв усі документи, оплатив її поховання, відповідач у цьому участі не приймав. Більше того, знаючи про захворювання дружини та її скрутне матеріальне становище, дозволяв свобі вчиняти фізичне та психологічне насильство відносно неї, що підтверджується рішеннями суду від 06 квітня 2018 року про притягнення до адмінінстративної відповідальності за вчинене насильство в сім`ї, а також від 04 грудня 2018 року за керування транспортним засобом у стані акогольного сп`яніння. Не дивлячись на це, відповідач отримав дублікат свідотва про смерть сестри і подав заяву про прийняття спадщини. З урахуванням приведеного вище вважає, що відповідач має бути усунутий від права на спадкування. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. Позов був зареєстрований судом 02 лютого 2021 року і відповідно до ст.33 ЦПК України був визначений склад суду. Ухвалою від 05 березня 2021 року в справі було відкрито провадження за парвилами загального позовного провадження. Сторонам було направено копію ухвали про відкриття провадження в справі, відповідачу та третій особі додатково копію позову з додатками. Відповідно до ст.178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третій особі пояснень на позов. 26 квітня 2021 року відповідач подав відзив на позов, яким проти позову заперечує. Посилається на те, що вони проживали з померлою однєю сім`єю, планували народження дитини. Після погіршення стану здоров`я він турбувався про дружину, утримував та всіляко забезпечував. Після смерті дружини позивач став чинити йому перешкоди в користуванні будинком, не допускає його до приміщення. Вважає приведені в позові обставини неправдивими, а позов про усунення його від спадкування направленим на заволодіння позивачем майном померлої. Подав зустрічний позов, яким просить усунути перешкоди в користуванні 1/3 частиною будинку шляхом його вселення до нього. Розпорядженням керівника апарату суду №203 від 26 квітня 2022 року був проведений повторний автоматизований розподіл справи та визначено новий склад суду. Ухвалою суду від 26 червня 2024 року зустрічний позов був залишений без розгляду. Третя особа своїм правом не скористалася, пояснень на позов не подала. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач та його представник у судові засідання неодноразово не з`являлися, судові повістки не отримують, які повертаються до суду без вручення з різних причин. Відповідно до зворотнього поштового повідомлення судова повістка, адресована відовідачу на 26 червня 2024 року, повернулася в зв`язку з відсутністю адресата за зазначеною ним же в позові адресою. Відповідно до п. 3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Виходячи з цього, відсутності адресата за місцем знаходження, суд вважає відповідача обізнаним про наявність спору в провадженні суду та його предмет. Крім того, суд враховує, що відповідач забезпечений правовою допомогою, приймав участь у розгляді спору, отримав копію позову, подав відзив на позов, а також звернувся до суду з зустрічним позовом. Тобто, відповідач обізнаний про розгляд справи судом, однак розглядом справи в суді не цікавиться, до суду не з`являється. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Виходячи з цього, на підставі викладеного та ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності відповідача та його представника. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб(спадкоємців). За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. При цьому, для застосування положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України, необхідна саме сукупність фактів перебування спадкодавця у безпорадному стані та ухилення спадкоємця від надання допомоги, підтверджена належними і допустимими доказами. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , сестра позивача та дружина відповідача. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . 09 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоєю Л.Г. була заведена спадкова справа № 16/2020. 25 січня 2021 року відповідачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . В цей же день право власності відповідача було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. ( т.1, а.с. 32 - 45; 50 - 57; 160 - 167; т.2, а.с. 130 - 186 ) З точки зору закону правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, з точки зору даної норми закону при розгляді справ такої категорії суд має встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Тобто, ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. З цього випливає, що для усунення спадкоємця від права на спадкування, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. З матеріалів справи вбачається, що померла була інвалідом 2 групи з дитинства, їй була рекомендована робота на дому. З довідки про причину смерті від 02 липня 2020 року вбачається, що причиною смерті спадкодавця була двохстороння крупозна пневмонія. З матеріалів справи також вбачається, що померла мала індивідуальну програму реабілітації інваліда від 13 листопада 2018 року як особи з інвалідністю з хронічним психічним розладом. Дані про те, що померла за станом свого здоров`я потребувала стороннього догляду, в медичній документації відсутні. ( т.1, а.с. 26 - 31; 33 - 45 ) Допитані за ініціативою позивача свідки даних обставин також не підтвердили. Так, свідок [PERSON] поянив, що померла пила та гуляла, а позивач її завжди рятував, купляв ліки, харчі. Про її психічні розлади не знає нічого, знає лише про її шкідливі звички - алкоголізм. З позивачем має дружні стосунки і від нього про скрутне матеріальне становище сестри не чув. Аналогічні пояснення дав у суді свідок [PERSON] . Не дивлячись на наявність у померлої захворювань та інвалідності, будь-які дані про те, що вона за станом здоров`я потребувала допомоги, в тому числі від відповідача, а також що він умисно ухилялися від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення його від права на спадкування, відсутні. Звертаючись до суду, таких доказів не надав і позивач, окрім самої медичної документації, яка такої інформації не містить. Суд вважає, що сам лише факт наявності у померлої діагнозу «шизофренія» та встановленої 2 групи інвалідності, а також наявність інших захворювань, не може свідчити про її безпорадний стан, оскільки безпорадний стан - це стан особи, у якому вона не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги і піклування. При цьому докази такого стану здоров`я померлої суду не надані. При вирішенні спору суд враховує наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Звертаючись до суду, будь-яких доказів, які б свідчили про наявність обставин, достатніх для усунення відповідача від права на спадкування, останнім не надано. Будь-яких доказів про те, що померла потребувала стороннього догляду, додаткового матеріального утримання та у зв`язку з чим саме, також не надано. Крім того, як зазначено вище, відповідач оформив свої спадкові права, 25 січня 2021 року йому видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке не оспорене та не скасоване. З урахуванням цього, підстави для задоволення вимог позивача відстуні.

Outcome: dismissed