Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського\~районного суду\~Черкаської області\~з даним\~позовом,\~у якому\~просила визнати\~за нею\~у порядку\~спадкування за\~законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 3,1130 га, кадастровий номер 7122587600:05:001:0161, розташовану в адміністративних межах Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина за законом на земельну ділянку площею 3,1130 га, кадастровий номер 7122587600:05:001:0161, розташовану в адміністративних межах Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Указана земельна ділянка на підставі державного акта на право власності на землю належала [PERSON] , спадкоємцем якої була її донька [PERSON] , яка померла [INFO] і не офрмила своїх спадкових прав на указану земельну ділянку матері. Спадкоємцем [PERSON] був її чоловік і батько позивача - [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті своєї дружини, але не оформив своїх спадкових прав на неї. Однак позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку так як втрачено державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я [PERSON] , у зв`язку із чим приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Л.П. винесла постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому позивач і звернулася до суду. Ухвалою суду від 08.05.2024 відкрито провадження в справі, вирішено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, витребувано у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Митрофанової Любові Пантелеймонівни копію спадкової справи №99/2020 від 14.07.2020 щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . У підготовче засідання позивач не з`явилася, у своїй позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач Селищенська сільська рада свого представника в судове засідання не направив, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у відсутність їхнього представника та визнання позову, що є підставою для прийняття рішення у підготовчому засіданні. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. [PERSON] померла [INFO] у с. Селище Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18.02.1998 Селищенською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина. Позивач на підтвердження тих обставин, що [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 3,1130 га, розташована в адміністративних межах Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, надала суду копію втраченого державного акта на право власності на землю серії І-ЧР №035216, виданого Селищенською сільською Радою народних депутатів, завірену в.о. начальника Корсунь-Шевченківського відділу управління Держгеокадастру у Черкаській області (а.с.15). З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 28.12.2022 №29-23-0,3-4500/2-22 вбачається, що на ім`я [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Кірова с. Селище Корсунь-Шевченківського району Черкаської області розміром 2.47 умовних кадастрових гектари. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №384072848 від 24.06.2024 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7122587600:05:001:0161 площею 3,1130 га, як нерозподілена (не витребувана) земельна ділянка [PERSON] за рішенням Селищенської ради передана в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності спадкоємця на цю земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Згідно з довідкою виконкому Селищенської сільської ради від 23.06.2023 №4440 [PERSON] , [INFO] , до дня смерті [INFO] , постійно проживала та була зареєстрована разом з дочкою [PERSON] та зятем [PERSON] і вели спільне господарство по [ADDRESS] . Крім них у господарстві ніхто не зареєстрований та не проживав. Таким чином, місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця [PERSON] - с. Селище Звенигородського району Черкаської області, а спадщину після її смерті прийняла, як спадкоємець першої черги за законом, її донька [PERSON] , яка в силу приписів ст. 549 ЦК Української РСР, чинного на час смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном своєї померлої матері. Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.07.2019 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Л.П. у своїй постанові від 14.03.2024 (а.с. 17) зазначила, що спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] , була її дочка [PERSON] , [INFO] , яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкових прав. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00040105108 від 14.06.2023. та свідоцтвом про смерть (а.с.10). Згідно з довідкою виконкому Селищенської сільської ради від 14.06.2023 №4219 [PERSON] на день своєї смерті [INFO] постійно була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] . Отже, [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , так як відповідно до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Шлюбні відносини указаних осіб підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.05.1981 (а.с.12). Приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Л.П. у своїй постанові від 14.03.2024 (а.с. 17) зазначила, що спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] , був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.01.2020 (а.с.14). Згідно з довідкою виконкому Селищенської сільської ради від 10.04.2020 №314 він на день своєї смерті [INFO] постійно був зареєстрований і проживав по [ADDRESS] разом з онукою [PERSON] . Після його смерті за заявою його доньки [PERSON] від 14.07.2020 про прийняття спадщини було заведено приватним нотаріусом Митрофановою Л.П. спадкову справу №99/2020 від 14.07.2020. Копію указаної спадкової на виконання ухвали суду від 08.05.2024 нотаріусом надано суду. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №60919837 від 14.07.2020 вбачається, що спадкодавець [PERSON] заповіту не залишив, спадкового договору не укладав. Родинні відносини позивачки та померлого [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] та її свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.10.2013. Вбачається, що у свідоцтві про укладення шлюбу, паспортах [PERSON] , [PERSON] , свідоцтві про народження позивача наявні розбіжності у написанні прізвища " [PERSON] " " [PERSON] ", [PERSON] ", " [PERSON] ". Згідно з експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/814-n, позивач [PERSON] надавала на експертизу указані документи, після дослідження яких експерт зробив висновок про те, що українські записи прізвища " [PERSON] " " [PERSON] ", [PERSON] ", " [PERSON] " в документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Із матеріалів спадкової справи №99/2020 від 14.07.2020 вбачається, що крім позивача спадщину після смерті [PERSON] ніхто не приймав. У межах указаної спадкової справи приватним нотаріусом Митрофановою Л.П. позивачу після смерті її батька [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] та на грошові заощадження. Постановою приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Митрофанової Л.П. від 14.03.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на землю серії І-ЧР №035216, виданого Селищенською сільською Радою народних депутатів, так як указаний державний акт втрачений. На підтвердження втрати державного акта на землю позивач надала суду опубліковане у місцевій газеті "Надросся" №14 від 04.04.2024 оголошення про втрату державного акта та оголошення його недійсним (а.с.20). Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Позивач ставить питання про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] права власності на земельну ділянку, яка належала її бабі [PERSON] , яку успадкувала , але не оформила на неї своїх спадкових прав донька померлої [PERSON] , після смерті якої земельну ділянку успадкував, але не оформив своїх спадкових прав на неї чоловік померлої [PERSON] . Для оформлення спадкових прав в Україні діє система органів нотаріату, які є належними суб`єктами надання послуг з оформлення громадянами спадкових прав. Згідно з приписами пунктів 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється на підставі документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні було встановлено, що приватний нотаріус визнала факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] , факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його дружини [PERSON] , факт прийняття спадщини позивачкою у встановленому порядку після смерті її батька [PERSON] , проте відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку виключно з підстави втрати правовстановлюючого документа на неї. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оригінал правовстановлюючого документа втрачено, про що у ЗМІ розміщено відповідне оголошення. Таким чином, позивачем доведено, що вона відповідно до приписів чинного законодавства вступила у спадщину після смерті батька, який успадкував указану земельну ділянку, але не оформив своїх спадкових прав на неї після смерті дружини, яка у свою чергу успадкувала її після смерті своєї матері, але не оформила своїх спадкових прав на неї. Таким чином, через відсутність правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку визнання за позивачем права власності на спадкове майно можливе лише у судовому порядку. З огляду на викладене, аналізуючи зібрані в справі та досліджені докази, ураховуючи відсутність заперечень відповідача щодо задоволення позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме наявні підстави для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved