Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-16 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 10 травня 2024 року надійшла вищезазначена позовна заява про відшкодування моральної шкоди заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання (а.с. 1-4). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 10 травня 2024 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 13 травня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 38-39). На виконання вимог ст.178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 07 червня 2024 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що з 04.11.1996 року по 22.05.2023року працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів на посаді барильєтчика коксового цеху №1 коксохімічного виробництва дільниці «Газове господарство та обігрів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання. 25.01.2024 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу встановлено такі професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6,С7,С8 на фоні полі сегментарної дископатії, стан після інтерламінотарноїдискектомії L5- S1, з вираженими порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового та ліктьового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Захворювання професійне, 25.01.2024. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02.05.2024 року позивачу первинно безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% з 08.04.2024року та третя група інвалідності. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. На даний час позивача постійно турбує стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в ліву руку та ногу, порушена хода, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів і хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно лівих, періодичний головний біль, періодичне підвищення артеріального тиску. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання свого здоров`я, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Вважає винним у втраті працездатності відповідача. Позивач просить у відшкодування моральної шкоди стягнути на його користь з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 355 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що будь-яких порушень законодавства про працю та охорону праці відносно позивача з боку підприємства, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, відповідач не вчиняв. Позивач не надає суду будь-яких належних та допустимих доказів, що б вказували на те, що він дійсно зазнає моральних страждань. Крім того, не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, могли б призвести до виникнення професійного захворювання. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 04 листопада 1996року по 22 травня 2023 року на посаді барильєтчика коксового цеху №1 коксохімічного виробництва дільниці «Газове господарство та обігрів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Вказані обставини підтверджуються відомостями внесеними до трудової книжки позивача, а також до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.02.2024 року, виданого на ім`я позивача. 22.05.2023 року звільнений позивач з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.7-9,15-20). За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 лютого 2024 року (а.с.15-20). П.17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 лютого 2024 року, затвердженого начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, підставою професійного захворювання стало те, що під час виконання своїх трудових обов`язків позивач підпадав під дію шкідливого виробничого фактору такого як важкість праці, парламенти якого перевищували нормативні. П.17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 лютого 2024 року встановлено причину виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) встановлено, що причинами виникнення хронічного професійного захворювання є: важкість праці: - величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками становило 144\~576 кг/с, при нормативному значенні до 70\~000кг/с; - величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладання зусиль з участю м`язів тулуба та ніг становило 268\~400 кг/с, при нормативному значенні 100\~000кг/с; - робоча поза: незручна 33,4-37% робочої зміни при нормативному значенні до 25%; - нахили тулуба (вимушені, більше 300), кількість за зміну становило 120-250 разів, при нормативному значенні 100 разів. П.17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи барильєтником коксового цеху №1 коксохімічного виробництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 04.11.1996 по 22.05.2023 [PERSON] виконував роботи з обслуговування газозбірників, газоскидних свічок та стояків на коксових батареях, очищення газовідвідної арматури від відкладень смоли і графіту, забезпечував працездатність систем зрошення клапанних коробок, газозбірників і перекидних газопровідних аміакопроводів, систем пнемо-ущільнення кришок стояків, системи гідрозмиву смоли і фусів газозбірників, систем гідро-ущільнення розтрубних з`єднань, прибирав робочій майданчик газозбірника, прибирав верх коксової батареї між газовідвідними стояками за допомогою ручного інструменту, внаслідок чого підпадав під дію шкідливого виробничого фактору такого як важкість праці, параметри якого перевищували нормативні. Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: важкість праці: величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладання зусиль двома руками становило 144\~576 кг/с, при нормативному значенні 70\~000кг/с; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладання зусиль з участю м`язів тулуба та ніг становило 268\~400 кг/с, при нормативному значенні 100\~000кг/с; робоча поза: незручна 33,4-37% робочої зміни при нормативному значенні до 25%; нахили тулуба (вимушені, більше 300), кількість за зміну становило 120-250 разів, при нормативному значенні 100 разів (а.с.18). Пунктом 12 Акту встановлено, що загальний стаж роботи позивача складає 26 роки 08 місяців з них 26 років 06 місяців за професією та в умовах впливу шкідливих факторів. Пунктом 15 Акту встановлено, що раніше у позивача не було виявлено хронічного професійного захворювання (а.с.17). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02.05.2024 року серії 12 ААГ № 573534 позивачу первинно безтерміново визначено третю групу інвалідності з 08.04.2024р., причина захворювання: проф. захворювання. Протипоказання: підняття важкостей (а.с.24). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02.05.2024 року серії 12 ААА № 144393 позивачу первинно безстроково встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, третю групу інвалідності. (а.с. 25). Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) №ПС/3.1/20893-23 від 04.10.2023 року, затвердженої начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці В.О. Тригубенко, на робочому місці барильєтчика основними шкідливими факторами, що мали місце при виконанні ним технологічного процесу є: основні важкість праці, пил фіброгенної дії, хімічні речовини, а також діяли виробничий шум, мікроклімат, напруженість праці. Пил вуглецю: кокси кам`яновугільний, пековий, нафтовий, сланцевий має переважно фіброгенну дію. Шляхи проникнення в організм- через органи дихання, слизові оболонки. Основним джерелом шуму було технологічне обладнання (а.с.11-14). Відповідно до результатів лабораторно-інструментальних досліджень умови праці визначені такими, що відносяться: - по вмісту та хімічних речовин в повітрі робочої зони до 4 класу «Небезпечні»; - по рівню шуму до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; - по показникам мікроклімату до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; - по важкості праці до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; - по напруженості праці до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі». Крім того, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженим наказом МОЗ України від 08.04.204 №248 умови праці позивача на посаді прохідника барильєтчика віднесено до 4 класу «Небезпечні». Також, згідно ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 25.01.2024, позивачу було встановлено такі професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна C6, C7,C8 на фоні полісементарної дископатії, стан після інтерламінотарної дискектомії L5-S1, з вираженими порушеннями, стійким больовим і м`язовою тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового та ліктьового перітрозу (ПФ другого ступеня), остеартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня) (а.с.21-23). Позивачу 02.05.2024року призначено індивідуальну програму реабілітації інвалідів №345 (а.с.26-28). Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою № 124/66 із медичної карти стаціонарного хворого та випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 23П07470/321, (а.с.15-34). Нормативно-правове обґрунтування [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153\~КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173КЗпП\~України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1КЗпП\~України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до статті 22 Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Згідно статті 4 Закону України\~«Про охорону\~праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995року\~№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1КЗпП\~України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168ЦК\~України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві аргументи, що відсутній причино наслідковий зв`язок між роботою позивача на підприємстві відповідача та отримання позивачем професійного захворюванням ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з огляду на наступне. Між спричиненою моральною шкодою та отриманням професійного захворювання Позивача, яке пов`язане із тяжкою роботою на підприємстві Відповідача, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Акт форми П-4, складений за фактом отримання Позивачем професійного захворювання підприємством Відповідача не оскаржувався і цим Актом форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 26.02.2024 року встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача (пункт 17 Акту, а.с.17). Суд бере до уваги оцінку умов праці [PERSON] , а саме п. 13 Акту де зазначено: інформаційна довідка про умови праці від 04.10.2023 № ПС/3.1/20893-23, підготовленої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці та згідно з Державними санітарними нормами і правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248 умови праці барильєтчика коксового цеху №1 коксохімічного виробництва Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» [PERSON] відносяться: за вмістом пилу та хімічних речовин в повітрі робочої зони до 4 класу (небезпечні); - за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за показниками мікроклімату до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за показниками важкості праці до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за показниками напруженості праці до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка умов праці відноситься до 4 класу (небезпечні) (а.с.17). При цьому чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються чисельними медичними виписками, що містяться в матеріалах справи (а.с. 15-34). У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки завдавача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина в завданні шкоди. Також доводи викладені у відзиві щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Крім того, з письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. ПАТ «АМКР» є належним відповідачем, оскільки первісно втрату працездатності з підстав професійного захворювання позивачу встановлено у 2024 році. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією 02.05.2024 року, з урахування дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку належним відповідачем є роботодавець ПАТ «АМКР». Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль, необхідність у постійних медичних оглядах, лікуванні, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так,обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 60% втрати працездатності безстроково, встановлення третьої групи інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу, а так само і тривалість трудових відносин між сторонами у справі, зокрема: 26 років 06 місяців в умовах впливу пилу та шкідливих факторів, у зв`язку із чим вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 300 000,00грн. (триста тисяч гривень). При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176ЦПК\~України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 3000 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial