Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-24 00:00:00

Представниця АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (надалі АТ "ПУМБ") звернулась до суду з позовом до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14.01.2022 між АТ "ПУМБ" та відповідачем було укладено кредитний договір № 1002071490401, на підставі якого останній отримав кредит у сумі 85000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Однак в порушення договору відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.02.2024 утворилась заборгованість у сумі 107794,26 грн., з яких: 63732,92 грн - заборгованість за кредитом; 7,06 грн - заборгованість за процентами, 44054,28 грн - заборгованість за комісією. Просить стягнути 107794,26 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1002071490401 від 14.01.2022 та відшкодувати понесені витрати при зверненні до суду в розмірі судового збору. Представниця позивача АТ "ПУМБ", за довіреністю [PERSON] наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, просить розглянути справу у відсутності представника, а також не заперечує проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, відповідно до ч. 8 12 ст. 128 ЦПК України, заяв та клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи у його відсутності від останнього на адресу суду не надходили. Зі згоди представниці позивача у відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до ч.1 ст. 191 ЦПК України, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що не суперечить положенню частини 2 ст. 191 та частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634, 641, 644 ЦК України. Згідно вказаних статей ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Та дане приєднання здійснене на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до власноручно підписаної відповідачем заяви № 1002071490401 від 14.01.2022\~ вбачається, що останнім погоджено отримання кредиту на споживчі цілі у сумі 85000,00 грн, строк дії кредитного договору становить 24 місяців, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %. Підписавши даний договір відповідач підтвердив, що ознайомлений з ДКБО, Тарифами банку та цілком згодний; усі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; до підписання заяви отримав у письмовій формі інформацію згідно до частини 2 статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг». Згідно п.2.2.1 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вбачається, що договір вважається укладеним, а умови Публічної пропозиції акцептованими клієнтом з моменту оформлення заяви на приєднання до договору у письмовій (паперовій або електронній ) формі за умови подання клієнтом документів та відомостей, перелік яких визначається відповідно до вимог законодавства України та/або внутрішніх документів Банку. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості зазначена у заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачена та визначається у розділі ІІ Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Згідно вимог ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. (ч.2 ст.1056-1ЦК). Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено у судовому засіданні, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в сумі 85000,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № TR.55213423.38457.8810 від 14.01.2022 (а.с.21) та випискою/ особовим рахунком [PERSON] . В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконував, у зв`язку з чим за кредитним зобов`язанням утворилася заборгованість, яка згідно з наданими представницею позивача розрахунками станом на 01.02.2024 становить\~ 107794,26 грн., з яких: 63732,92 грн - заборгованість за кредитом; 7,06 грн - заборгованість за процентами, 44054,28 грн - заборгованість за комісією. З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу (повідомлення) № вих.КНО-44.2.2/74 від 01.01.2024 з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором № 1002071490401 від 14.01.2022 в сумі 107794,26 грн не пізніше 30 календарних днів з дня отримання цього повідомлення, що підтверджується копією даної письмової вимоги (а.с.18 зворот) та списком № 20240205 ПУМБ 1636 згрупованих відправлень «рекомендований лист» (а.с.19 зворот) Між тим, жодних дій для погашення заборгованості з моменту отримання вказаного повідомлення відповідач не вчинив, що і стало причиною звернення представниці позивача з даним позовом до суду. Таким чином, оцінюючі зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками за його користування та погодженого розміру щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%, що складає 2541,50 грн, яка повинна сплачуватися щомісячно протягом дії договору, нарахування такої комісії за обслуговування кредиту передбачено умовами кредитного договору та не суперечить приписам Закону України "Про споживче кредитування". У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 14.01.2022 виникли відносини зобов`язального характеру, у зв`язку з чим відповідачем було підписано заву № 1002071490401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) строком на 24 місяців, однак у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, у позивача виникло право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, сплати процентів та інших платежів відповідно до умов договору. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договірним зобов`язанням, що виникло на підставі заяви № 1002071490401 на приєднання до ДКБО фізичних осіб від 14.01.2022, у загальному розмірі 107794,26 грн. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 2422,00 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 1661 від 16.04.2024 (а.с.1).

Outcome: approved