Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить: - стягнути з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на її користь 34144,30 грн відшкодування матеріальної шкоди; - стягнути зі [PERSON] на її користь 10000,00 грн відшкодування моральної шкоди; - стягнути зі [PERSON] на її користь вартість проведених експертних досліджень у сумі 6500,00 грн; - стягнути зі [PERSON] на її користь вартість франшизи у сумі 2600,00 грн; - стягнути з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] на її користь відшкодування судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.07.2023 року о 18 год. 21 хв. на а/д М-21190км+500м, Житомирська область, Житомирський район, с. Сінгури, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Renault Kango, д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно його контролювати, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (власником транспортного засобу є [PERSON] ), який рухався попереду. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Винуватість [PERSON] у порушенні ПДР України доведена постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 21.09.2023 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована в ПАТ СК «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності 160000,00 та франшизою 2600,00 грн. Стверджує, що страховиком за фактом ДТП було відкрито справу № 30614 та складено страховий акт №30614/1. Даний акт було складено на підставі проведеного ФОП [PERSON] звіту №02-D13/45 про визначення вартості збитку завданого власнику колісного транспортного засобу. Згідно даного акту, 16.08.2023 року ПАТ «СК «ПЗУ Україна» було проведено оплату страхового відшкодування в сумі 68853,90 грн, однак, з такою сумою страхового відшкодування вона не погодилась, тому для встановлення дійсної вартості матеріального збитку замовила проведення автотоварознавчої експертизи. Вказує, що відповідно до звіту № 6 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 04.09.2023 року, складеного ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого їх, як власнику автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , становить 105598,20 грн. Отже, сума недоплаченого страхового відшкодування, з урахуванням вартості франшизи, складає 34144,30 грн. ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» відмовлено позивачу у задоволенні її прохання про перегляд суми виплати страхового відшкодування та повідомило, що вартість утилізації пошкодженого автомобіля становить 77246,60 грн, з чим позивач категорично не погоджується; реальна вартість цього пошкодженого автомобіля складає 51013,76 грн; вартість франшизи у сумі 2600,00 грн підлягає сплаті зі сторони [PERSON] (відповідно до п. 36.6. ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Враховуючи вищевикладене просить задовольнити її позов у повному обсязі. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 113). Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с. 119-121), у якому чатково визнано вимоги до нього, а саме: просить з врахуванням можливих душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням автомобіля позивача при ДТП, задовольнити моральну шкоду на її користь в сумі 3500,00 грн та вартість франшизи в сумі 2600,00 грн; у задоволенні витрат за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , та витрат на професійну правничу допомогу просить відмовити за не доведеністю та безпідставністю; у разі часткового задоволення позовних вимог просить судові витрати покласти пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відзиві на позовну заяву представник ПАТ «СК «ПЗУ Україна» заперечує проти позовних вимог щодо стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за участю застрахованого у ПАТ «СК «ПЗУ Україна» транспортного засобу, та відповідно, понесених ним всіх судових витрат, у зв`язку із повною виплатою страхового відшкодування за даним випадком. Зазначає, що страховик не може прийняти за основу розрахунку суми страхового відшкодування звіту оцінювача (спеціаліста) [PERSON] № 6, складений на замовлення позивача, оскільки останній не відповідає на питання, необхідні для розрахунку страхового відшкодування, а саме: не містить вартості пошкодженого майна, що не відшкодовується страховиком (а.с. 122-125). Ухвалою суду від 25.01.2024 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання сторони або їх представники не з`явились. Представником позивача 25.06.2024 року подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника; позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. У матеріалах справи також міститься заява [PERSON] про розгляд справи без його участі; зазначив, що його позиція щодо позовних вимог викладена у відзиві на позовну заяву (а.с. 159). ПАТ «СК «ПЗУ Україна» про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв, клопотань від останніх на адресу суду не надходило. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 28.07.2023 року о 18 год. 21 хв. на а/д М-211 90 км+500 м, Житомирська область, Житомирський район, с. Сінгури, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Renault Kango, д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно його контролювати, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 21.09.2023 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с. 97). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована юридичною особою ПАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом ЕР.212653313 з лімітом відповідальності 160000,00 грн, франшиза - 2600,00 грн, що стверджується копією такого полісу (а.с. 129). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 109), [PERSON] є власником автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] . На замовлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» був складений звіт № 02-D/13/45 від 08.08.2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 132-144), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Позивача (з ПДВ) склала 293033,21 грн, ринкова вартість транспортного засобу Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , до його пошкодження складає 148750,50 грн. З метою визначення вартості транспортного засобу Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , після ДТП на замовлення страховика оцінювачем [PERSON] був складений Звіт № 04-R/13/63 від 08.08.2023 року, відповідно до якого вартість пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , після ДТП склала 77246,60 грн (а.с. 146-153). Як слідує з копії страхового акта 30614/1 та розпорядження № 30614/1/1 на виплату страхового відшкодування, страховиком було виплачено на банківський рахунок позивача [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 68903,90 грн (без врахування ПДВ). Відповідно до звіту № 6 про оцінку автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , від 04.09.2023 року, здійсненого за замовленням [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власникові Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає: 156611,96 грн; вартість утилізації пошкодженого в результаті ДТП " Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , складає: 51013,76 грн (а.с. 13-23). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників Статтями 1 та 5 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов`язковим. Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст.7 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 цього Закону розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України «ОСЦПВ»). Пунктом 22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 вказаного Закону України передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик (постанова від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц). При цьому у зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц вказано наступні висновки про правильне застосування норм права: "Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п. 72 постанови). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 73 постанови). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, з якою погодився і Верховний Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вище зазначені норми закону суд дійшов висновку, що відповідач ПАТ «СК «ПЗУ Україна» не повністю здійснило виплату позивачу страхового відшкодування, заподіяного пошкодженням належного транспортного засобу внаслідок ДТП. Відтак, з урахуванням різниці виплаченої суми, з відповідача на користь позивача слід стягнути 34144,30 грн страхового відшкодування. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути франшизу в сумі 2600,00 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити таке. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦК України визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивача й істотних змін способу його життя. На підставі вищевикладеного, заявлену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає дещо перебільшеною, та оцінює її в розмірі 3500,00 грн. На думку суду, така сума відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав. Щодо вирішення питання про розподіл витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, витрат на правову допомогу та витрат зі сплати судового збору, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на відповідача - у разі задоволення позову. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2ст. 141 ЦПК України) З огляду на наведене, суд вважає за потрібне стягнути: - з відповідача ПАТ «СК «ПЗУ Україна» 1073,60 грн судового збору; - з відповідача [PERSON] 320,00 грн судового збору. Відповідно до акту № 6 прийому-передачі виконаної роботи від 04.09.2023 року ФОП [PERSON] та [PERSON] погодили ціну за проведену експертизу в сумі 6500,00 грн (а.с. 50). Однак, суд критично оцінює зазначений документ, оскільки з такого не вбачається факту оплати наданих послуг. Відтак, у задоволені вимог в частині відшкодування витрат за проведення експертизи слід відмовити. Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правову допомогу слід відмовити, оскільки в порушення ч. 8 ст. 141 ЦПК України стороною позивача не надано суду доказів на понесення таких (акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг адвокату, розрахунок таких витрат, тощо), як і не обґрунтовано поважних причин неподання ними доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 року, справа № 285/5547/21, провадження № 61-4799св23.

Outcome: partial