Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-17 00:00:00

26.03.2024 р. [PERSON] \~звернулась до суду з позовом\~до Чернігівської обласної прокуратури про зняття арешту та заборони з частини квартири померлого [INFO] чоловіка позивача [PERSON] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який було зареєстровано 03.05.2006 р. Ріпкинською районною державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 27.04.2006 р. прокуратури Ріпкинського району Чернігівської області, заборона № 7 від 03.05.2006 р. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер чоловік позивача\~ [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частина зазначеної квартири, що знаходиться за вказаною адресою. Однак, через накладений на вказане нерухоме майно арешт у 2006 році постановою слідчого прокуратури Ріпкинської району. Оскільки постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29.05.2006 р. кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито вналідок акту амністії, натомість питання скасування арешту майна вирішено не було, позивач звернулася з відповідним позовом для захисту своїх прав. Справу передано головуючому судді 26.03.2024 р. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01.04.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Проведення підготовчого судового засідання призначено на 30.04.2024 р. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30.04.2024 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 23.05.2024 р. 30.04.2024 р. від Чернігівської обласної прокуратури надійшов відзив, зареєстрований за вх. № 1577/24, в якому відповідач позовних вимог не визнав з тих підстав, що спадкоємцями власника квартири є позивач та її донька, однак позов в інтересах неповнолітньої дитини не подавався, з огляду на це позивач має право лише на половину арештованого майна, тобто на 1/4 спірної квартири. Крім того, відповідачем зазначено, що до справи необхідно залучати осіб, які входять до кола спадкоємців, зокрема [PERSON] , якій належала інша 1/2 спірної квартири. Відповідачем встановлено, що додані до позовної заяви копії документів містять розбіжності у назві вулиці, на якій розташована співрна квартира: " [PERSON] ", "Васильова", "Захисників України". На цю обставину відповідач звертає увагу в контексті неможливсоті стверджувати, що усі долучені позивачем докази стосуються одного і того ж об\\кта нерухомого майна. За доводами відповідача позивачем в межах даного спору повинна бути надана постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Також відповідач звернув увагу на ту обставину, що підставою обтяження у ЄРЗВОНМ зазначено постанову, датовану 27.04.2006 р., в той час як позивачем до позовної заяви долучено лише постанову про притягнення в якості обвинуваченого, датовану 26.04.2006 р. Окремо відповідачем зауважено, що Чернігівська обласна прокуратура не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не накладала арешту на майно, не здійснювала досудового розслідування, процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення в суді, тобто не порушувала жодним чином прав позивача. Відповідач вважає, що належним відповідачем у справі є Ріпкинська нотаріальна контора. У судовому засіданні 18.06.2024 р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково наголосив на долученій до матеріалів справи копії постанови про накладення арешту на майно від 26.04.2006 р., зауваживши, що ця постанова прийнята слідчим прокуратури Ріпкинського району, якої на сьогодні не існує. За доводами представника позивача, Чернігівська окружна прокуратура територіально розповсюджує свої повноваження на Чернігівський район Чернігівської області, проте не є юридичною особою. А відтак, на думку представника позивача, позов заявлено до належного відповідача. При цьому, нотаріус лише виконує рішення про накладення арешту, а тому не може бути відповідачем у даній справі. У судовому засіданні 18.06.2024 р. представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, зважає на таке. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.04.1999 р., виданого Ріпкинською районною державною адміністрацією, квартира за адресою: [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а. с. 14). Постановою слідчого прокуратури Ріпкинського району від 26.04.2006 р. у кримінальній справі № 68/0514 накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка знаходиться у власності [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.04.1999 р. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.02.2024 р. № 366369171, прокуратурою Ріпкинського району Чернігівської області, постановою б/н від 27.04.2006 р. було накладено арешт (заборону) на майно [PERSON] , а саме на частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29.05.2006 р. у справі № 1-59/2006 р. було закрито провадження по справі відносно [PERSON] за ст. 191 ч. 2 КК України внаслідок акту амністії (а. с. 18). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). У зв`язку з обтяженням нерухомого майна, що входить до спадкової маси, позивач звернулася з даним позовом до суду. Надаючи оцінку обставинам справи, суд зазначає про наступне. Відповідно до ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1\~ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу\~встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено\~статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Проте, арешт на майно було накладено прокуратурою Ріпкинського району Чернігівської області в межах кримінальної справи № 68/0513\~\~на підставі положень\~КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9\~розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до\~ст. 126 КПК 1960 року, чинного на час накладення прокуратурою арешту на майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям нині чинного\~КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі\~ст. 170 КПК України\~завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Після припинення кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного прокуратурою у даному випадку та виходячи з обставин справи, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин через закриття кримінального провадження. Одночасно суд звертає увагу на ту обставину, що заборона відчуження спірного майна була здійснена на піставі постанови прокуратури Ріпкинського району від 27.04.2006 р., в той час як позивачем до матеріалів справи долучена копія постанови, датованої 26.04.2006 р. Водночас, оскільки відповідачем не доведено існування будь-яких інших постанов прокуратури Ріпкинського району про накладення арешту на одне і те ж саме майно з різницею прийняття у одну добу та з огляду на належне засвідчення уповноваженою особою державного нотаріального архіву України копії постанови, у суду відсутні підстави відмовляти у задоволенні позову з одних лише формальних міркувань, позаяк як позивачем, так і відповідачем вичерпано всіх можливих заходів по збиранню доказів у справі, та відповідачем не спростовано, що обтяження було зареєстровано на підставі постанови, датованої 26.04.2006 р., з можливою технічної помилкою у одній цифрі, допущеною при реєстрації. Щодо доводів відповідача про належність відповідача у якості Ріпкинської нотаріальної контори, суд звертає увагу на ту обставину, що нотаріус в силу вимог ст. 3 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 р. № 3425-XII посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Згідно абз. 12 підпункту 5.1 пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: за рішенням суду. При цьому, у відповідності до п. п. 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Вищепроцитовані положення чинного законодавства дають підстави для висновку про те, що у даному спорі нотаріусом жодним чином не вчинено перешкод у реалізації позивачем своїх прав, оскільки нотаріальні дії носять декларативний характер: реєстрація обтяження на підставі постанови органу прокуратури про накладення арешту та затримання видачі свідоцтва про зняття арешту у зв`язку з наявністю заборони. Згідно ст. 13 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. № 1789-XII систему органів прокуратури становили: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, районні в містах, а також військові прокуратури. У разі необхідності Генеральний прокурор України може створювати спеціалізовані прокуратури на правах обласних, міських, районних та міжрайонних прокуратур. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2024 р. № 1697-VII (з подальшими змінами, далі - Закон № 1697) систему прокуратури України почали становити: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; спеціалізована антикорупційна прокуратура. Питання правонаступництва вказаними законами не регламентовано. В той же час, в силу Конституції України та Закону № 1697 прокуратуру визначено як єдину систему. Наказом Генерального прокурора «Про день початку роботи окружних прокуратур» від 17.02.2021 р. № 40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021 р. Перелік і територіальну юрисдикцію окружних прокуратур затверджено наказом Генерального прокурора «Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур» від 17.02.2021 р. № 39, відповідно до якого на території Чернігівської області розпочали роботу 6 окружних прокуратур, в тому числі Чернігівська окружна прокуратура, територіальна юрисдикція якої поширюється на Чернігівський район у межах Ріпкинської селищної територіальної громади. Відтак суд приходить до висновку про належність відповідача у даній справі. Щодо доводів відповідача про невідповідність різних документів назві вулиці, на якій розташована спірна квартира, суд зауважує, що згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно рішення 13 сесії VIII скликання Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 22.12.2022 р. "Про перейменування вулиць, провулків у населених пунктах Ріпкинської територіальної громади", що розміщено на сайті органу місцевого самоврядування у публічному доступі, селищна рада вирішила перейменувати вулиці, провулки в смт Ріпки, змінивши їх назви, в тому числі, з [ADDRESS] на вулицю Захисників України. Вказана обставина є загальновідомим фактом та не потребує доказування в межах даної справи. При цьому, факт реєстрації місця проживання позивача та їх спільної зі спадкодавцем доньки за адресою по вулиці Захисників України та належність на праві приватної власності 1/2 частини квартири спадкодавцю по [ADDRESS] підтверджується належним чином документами спадкової справи (зокрема, але не виключно, інформаційною довідкою 366369171, копіми свідоцт про право на спадщину, де зазначена актуальна адреса зареєчтрованого місця проживання спадкоємців, копія паспорта позивача. В силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України та недоведення відповідачем заперечення про те, що " [PERSON] ", "Васильова", "Захисників України" є однією і тією ж вулицею, з огляду на наявні у справі докази, суд відхиляє вказані доводи відповідача за недоведеністю протилежного. Крім того, суд не заперечує доводів відповідача щодо того, що позивач, ймовірно, має право на успадкування 1/4 спірної частини квартири, а на іншу 1/4 спірну частину має право неповнолітня донька померлого. Однак, як уже було зазначено судом, в межах даної справи оцінка правомірності накладення арешту на квартиру не надається, доказуванню підлягає встановлення факту припинення кримінального провадження. \~ \~ \~ \~При цьому, як позивач, так і її донька, зареєстровані та проживають у квартирі, 1/2 частина якої знаходиться під арештом, тобто користуються нею спільно, а відтак у суду відсутні підстави стверджувати, що права та інтереси позивача обмежуються виключно питанням спадкування. Крім того, згідно ч. 3 ст. 1267 ЦК України спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відтак часткове задоволення позовних вимог про скасування арешту з самостійним визначенням судом частки спадкового майна кожного зі спадкоємців є неприпустимим. Натомість, відмова у задоволенні позовних вимог повністю з вищезазначених підстав очевидно до відновлення прав позивача не призведе попри попереднє встановлення судом такої необхідності. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у заявленому позивачем вигляді. Вирішенню підлягає питання стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача згідно полодень ЦПК України.

Outcome: approved