Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

Представник позивача - адвокат Столітній М.М., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС№9422/10 від 18.09.2020, Договору про надання правової допомоги №10/07-2023від 10.07.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №142361 від 26.12.2023 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача, який є правонаступником ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» заборгованість за договором споживчого кредиту №5511350 від 08.02.2022 у сумі 121 160,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 25 000,00 гривень, заборгованість по нарахованим відсоткам 96 160,00 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 08.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №5511350 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №19-ОД від 05.01.2022. За умовами кредитного договору сума кредиту складає 25 0000,00 грн. (п.1.3). Строк кредиту - 360 днів. Дата повернення кредиту 03.02.2023 вказується в Таблиці обчислення загальної івартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 25 000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується: у межах строку кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2. договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору. 29.05.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №5511350 від 08.02.2022, укладеним з відповідачем. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надані йому кредити в строки, передбачені Кредитним договором, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись з вказаним позовом до суду, в якому окрім креджитної заборгованості просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 2\~147,20 гривень та витрати на правничу допомогу у сумі 10\~000,00 гривень. Ухвалою суду від 10.01.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем відзив на позов подано не було. 29.02.2024 та 30.04.2024 представник позивача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі або відкладення розгляду справи не надав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.02.2022 [PERSON] з метою отримання кредиту підписав з ТОВ «АВЕНТУС Україна» Договір №5511350 про надання споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором М743802, згідно умов якого отримав кредит у сумі 25\~000,00 гривень (п. 1.3) строком на 360 днів (п.1.4) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% на день (п.1.5.1) - Процентна ставка фіксована. Також, 08.02.2022 [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором Паспорт споживчого кредиту на отримання кредиту від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», згідно якого отримав кредит у розмірі 25\~000,00 грн. на 360 днів. Цим паспортом визначена сукупна вартість кредиту: річні проценти 726,35 % (1,99% в день). Також, відповідачем 08.02.2022 електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписана Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит платежів за наданим кредитом, в якому відображені: періоди платежів, загальний щомісячний платіж, в тому числі, повернення тіла кредиту, річних та щомісячних процентів. Факт перерахування кредитних коштів відповідачу на його платіжну картку №№ [NUMBER] у сумі 25 000,00 грн. підтверджено довідкою ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (а.с.58). Відповідачем факт отримання грошових коштів у вказаному розмірі не спростовано. В порушення зазначених умов Кредитного договору №5511350 від 08.02.2022, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до поданого позивачем Розрахунку заборгованості має борг у сумі 92 660 гривень, що складається з: заборгованості за тілом кредиту 25\~000,00 гривень та заборгованості по нарахованим процентам 67 660,00 гривень (а.с.32-56). 29.05.20.23 між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу №29.05/23-Ф, відповідно до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС Україна» відступає ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, нарахованими процентами, комісіями, пенею, та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Актом прийому передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №29.05/23-Ф та Витягом з Реєстру боржників від 29.05.2023, підтверджується відступлення прав вимоги за Кредитним договором №5511350 від 08.02.2022, за яким боржником є [PERSON] . З Витягу з Реєстру боржників від 29.05.2023 вбачається, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги до боржника [PERSON] по Кредитному договору №5511350 від 08.02.2022, згідно якого сума заборгованості склала 92 660,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 25 000,00 гривень, заборгованість по нарахованим процентам 67 660,00 гривень. (а.с.97) Відповідачем не було спростовано та не заперечувалися розмір нарахованої заборгованості та набуття права вимоги позивача ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на всі права кредитора за кредитним договором №5511350 від 08.02.2022. Позивач зазначає, що ним було нараховано відсотки за 60 календарних днів (08.11.2022 06.01.2023) в межах строку договору відповідно до наступного: 25 000 грн. * 1,90% = 475 грн. * 60 календарних днів = 28 500 грн. Однак, судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру боржників, що є додатком №1 до договору факторингу №29-05/2023-Ф від 29.05.2023, загальна сума заборгованості відповідача, станом на 28.05.2023, складала 92\~660,00 гривень. В той же час, нарахування відсотків позивачем було здійснено за період з 08.11.2022 по 06.01.2023, який передував укладенню договору факторингу №29-05/2023-Ф від 29.05.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (позивач). При цьому, жодних обґрунтованих розрахунків на підтвердження нарахування відсотків у сумі 28\~500, грн. в матеріалах справи не міститься. Це підтверджує і сам позивач, зазначаючи у позовній заяві, що «Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 25 000 грн - тіло кредиту та 96\~160,00 грн - нараховані проценти, всього 121\~160,00 грн.» Однак, суду не надано обґрунтування того, на підставі чого позивачем було здійснено розрахунок процентів за ставкою 1,90% в той час, як умовами кредитного договору №5511350 від 08.02.2022 передбачено нарахування проценті за ставкою 1,99% на день. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що Кредитний договір №5511350 від 08.02.2022 про надання споживчого кредиту було укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Враховуючи викладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо отримання кредиту у сумі 25 00,00 гривень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №5511350 від 08.02.2022 за тілом кредиту у сумі 25 00,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Відповідно до умов Кредитного договору №5511350 від 08.02.2022 встановлено відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 1,99 % в день у межах строку кредиту, який складає 360 днів (до 08.02.2023). В цей період, тобто з 08.02.2022 по 08.02.2023 кредитором виступало ТОВ «АВЕНТУС УКАЇНА», який в межах строку кредитування, а саме в період з 08.02.2022 по 08.02.2023 нарахував відповідачу заборгованість за відсотками у сумі розмірі 67660,00 грн., яку потім 29.05.2023 (дата відступлення права грошової вимоги) відступив новому кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». Таким чином, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у сумі саме 67\~660,00 грн. в межах погодженого строку кредитування, а не як заявлено у позові. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками суперечить правовій позиції висловленій у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Крім того, суд відхиляє доводи позивача як необґрунтовані щодо нарахуванням ними як новим кредитором відсотків за користування кредитом за 60 днів в період з 08.11.2022 по 06.01.2023 у сумі 28\~500,00 гривень, тобто в той період коли кредитором ще виступав ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», оскільки така заборгованість не нараховувалась і не передавалась ТОВ «АВЕНТУС Україна» новому кредитору, яким є позивач по справі. Отже, наведені вище вимоги позову є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №5511350 від 08.02.2022 у сумі 92\~660,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 25 000,00 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам - 67\~660,00 грн. Щодо вирішення питання розподілу судових витрат, заявленого представником позивача в позові, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~642,03 гривень = (92\~660,00 *100%/1211 160,00). Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків. Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (ч.1 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Приписами ч.1 ст.26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Так, позивачем заявлена вимога на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., на підтвердження яких надані наступні докази: копію договору №10/07-2023 про надання правової допомоги, укладеного 10.07.2023 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М.; сканкопію Ордера на надання правничої (правової) допомоги від 26.12.2023 серії АІ №1423361, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10 від 18.09.2020, копію Звіту від 26.12.2023 про надання правової допомоги згідно Договору №10/07-2023 від 10.07.2023, згідно з яким позивачу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокатом [PERSON] надано правову допомогу на загальну суму 10 000,00 гривень; копію Рахунку на оплату по замовленню №254/25/12 від 25..12.2023; копію платіжної інструкції №2421 від 26.12.2023 про сплату ТОВ ФК «Фінтраст Україна» адвокату [PERSON] 10 000,00 грн. за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви згідно р/ф №254/25/12 від 25.12.2024 Без ПДВ (а.с.149-156). Суд визнає надані стороною позивача докази на підтвердження витрат на правничу допомогу належними, допустимими, достовірними і достатніми. Разом з тим, як вбачається з наданої стороною позивача копії Звіту про надання правової допомоги та Рахунку на оплату по замовленню, адвокатом здійснено такі роботи та послуги: 1) Збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором№5511350 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] - 3 години по 1 000,00 грн. на суму 3 000,00 грн.; 2) Складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором - 5 годин по 1 000,00 грн. на суму 5 000,00 грн.; 3) Подання позовної заяви в інтересах клієнта - 2 години по 1 000,00 грн. на суму 1000,00 грн. Разом 10 000,00 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України). Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial