Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ), звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (остання відома адреса реєстрації - [ADDRESS] ) про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 23 грудня 2016 року, Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між Позивачкою, громадянкою України [PERSON] та відповідачем, громадянином Сполучених Штатів Америки [PERSON] . Актовий запис №1762. Наразі, суто юридично, сторони по справі мають одну малолітню спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження дитини записано відповідач [PERSON] . Актовий запис про народження №779 від 19 травня 2017 року. Батьком іншої спільної дитини сторін по справі, [PERSON] , [INFO] , записаний громадянином України [PERSON] , який і є в дійсності на даний час громадянином Сполучених Штатів Америки [PERSON] . Тобто [PERSON] , громадянин України і [PERSON] , громадянин США, це одна і та сама особа, але в різні періоди часу. Однак наразі питання про визнання батьківства відповідача [PERSON] по відношенню до [PERSON] в даному позові не ставиться, а буде вирішуватися в іншій справі за іншим окремим позовом позивачки про визнання батьківства та стягнення аліментів окремо на доньку. Останні роки відносини між подружжям істотно і остаточно зіпсувалися, у зв`язку із: різними поглядами на сімейне життя; прив`язаністю відповідача до матеріальних благ і грошей; постійними тривалими обманними діями відповідача щодо організації спільного життя сім`ї в Америці, які так і не справдилися; а особливо, у зв`язку із зрадою відповідача із іншою жінкою з якою відповідач наразі мешкає в США; маніпулювання відповідачем своїм положенням і залежністю від його утримання у формі нерегулярних нефіксованих грошових «подачок» позивачки, як жінки з двома малолітніми дітьми. На цьому фоні багатьох системних обманів і принижень зі сторони відповідача, між сторонами остаточно втрачено почуття любові і взаємоповаги, в результаті чого шлюбні стосунки між сторонами по справі було припинено. Зокрема, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року у цивільній справі №754/9596/20, шлюб між сторонами по справі було розірвано. Із часу припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач [PERSON] добровільно і свідомо стабільної матеріальної допомоги на утримання спільної малолітньої дитини позивачці не надає, уникає свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, маніпулює грошима і зловживає матеріальною залежністю позивачки від нього, в результаті чого цей обов`язок має бути виконаний в примусовому судовому порядку. Відповідач [PERSON] постійно проживає в Сполучених Штатах Америки, отримує дохід на її території, інших утриманців не має, заробляє стабільну заробітну плату яку витрачає на себе, із дитиною не спілкується, стабільної постійної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає і надавати не бажає. Бажає маніпулювати грошовими коштами на утримання дитини і бажає зловживати довірою Позивачки. На вибір Позивачки [PERSON] , аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини мають бути стягнуті у частці від усіх доходів батька [PERSON] . Спроби Позивачки [PERSON] домовитись із відповідачем [PERSON] про добровільну стабільну сплату ним аліментів, були відповідачем проігноровані і використовувались як засіб маніпуляції у їх відносинах, тому Позивачка [PERSON] змушена звертатись за захистом прав до суду. З огляду на вище викладене позивач просить суд: Стягнути із відповідача [PERSON] , [INFO] , громадянина Сполучених Штатів Америки, на користь [PERSON] ( [INFO] , громадянка України, адреса реєстрації проживання: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) - аліменти у частці від доходів батька в розмірі % частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи із дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. Позивач до судового засідання не з`явилась, представником [PERSON] подано заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач до судового розгляду справи не з`явився. Будь яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.11.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони від шлюбу мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 19 травня 2017 року серії [NUMBER] , в якому вказано батьком - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . На даний час малолітня дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина не надає. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Окрім того, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначеним мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна. Позивачем не доведені витрати відповідача, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Разом з тим, обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання дитини відповідачем не доведено. Відповідач перебуває в працездатному віці, відомостей про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надав, являючись батьком неповнолітньої дитини зобов`язаний утримувати її до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Враховуючи наведене, виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, суд вважає за можливе визначити аліменти в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Крім того, згідно статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позовної заяви є 30.04.2024.

Outcome: approved