Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить стягнути у його користь з [PERSON] 53988,35грн. завданої матеріальної шкоди, 5000,00грн. моральної шкоди а з ПАТ "Страхова група "ТАС"\~\~ 16886,85грн. - завданої матеріальної шкоди, 5000,00грн. витрат за проведення експертної авто-товарознавчої експертизи а також вирішити питання судових витрат по справі. Свої вимоги мотивує наступним. 10.05.2022 року близько 14.05год у м.Червоноград на перехресті вул. Б.Хмельницького та вул. Богуна Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участі автомобіля «Renault Trafic» д.н.з. [NUMBER] яким керував [PERSON] та автомобіля марки «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] яким керував позивач. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 02.06.2022 року №459/913/22 водія [PERSON] визнано винним у вказаній ДТП. Згідно висновку експерта №60 від 31.07.2022 року, який виконано на замовлення позивача, вартість матеріальної шкоди автомобіля «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] складає 183988,35грн. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Renault Trafic» д.н.з. [NUMBER] водія [PERSON] була застрахована у ПАТ "Страхова група "ТАС" , який після звернення позивача здійснив виплату на суму 113113,15грн., однак цієї суми не достатньо для покриття майнової шкоди. Ліміт відповідальності за майнову шкоду становить 130000,00грн., тому позивач просить стягнути із страхової компанії різницю між виплаченою сумою страхового відшкодуванням та розміром завданого збитку яка становить 16886,85грн. (130000,00грн. 113113,15грн = 16886,85грн.) та витрати за проведення експертизи в сумі 5000,00грн. Оскільки загальний розмір завданої шкоди становить 183988,35грн. то з відповідача [PERSON] підлягає стягненню різниця\~ суми збитку в розмірі 53988,00грн. (183988,35грн. 130000,00грн. = 53988,35грн.) та моральна шкода за фізичні страждання в розмірі 5000,00грн. Окрім того позивач поніс витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00грн. та сплатив судовий збір при поданні даного позову а тому суму судових витрат просить стягнути пропорційно з відповідачів. Відповідач [PERSON] своїм правом на подання відзиву не скористався. Представник відповідача ПАТ "Страхова група "ТАС" у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимогах. Зазначає, що 24.05.2022 року страхова компанія отримала повідомлення про подію (ДТП) яка відбулася 12.05.2022р. Вже 31.05.2022 року (протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП ) аварійним комісаром ПАТ "Страхова група "ТАС" [PERSON] було проведено огляд транспортного засобу «Mitsubishi Grandis» та складено Акт огляду, який підписаний позивачем. Проте 23.09.2022р. на адресу страхової компанії надійшла зава від позивача про страхове відшкодування та долучено висновок експерта №60 згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 436426,50грн. (при чому ринкова вартість досліджуваного авто станом на 10.05.2022р. до моменту пошкодження становила 183988,35грн. а ринкова вартість пошкодженого авто складала 17928,17грн.). Не погоджуючись із розміром залишкової вартості автомобіля після ДТП страховою компанією було погоджено висновок про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу №34384 складеного СОД [PERSON] на замовлення згідного якого ринкова вартість несправного авто на момент оцінки складає 70875,20грн. (з урахуванням вартості придатних залишків окремих складових транспортного засобу). Враховуючи наведене страхова компанія врахувала вартість автомобіля згідно висновку №60 та вартість авто в пошкодженому вигляді згідно висновку №34384 після чого виплатила позивачу 113113,15грн. страхового відшкодування (183988,35грн 70875,20грн. = 113113,15грн.). Оскільки страховою компанією було дотримано вимоги ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо виплати страхового відшкодування тому позовні вимоги не є підставними. Більше того не підлягають стягненню з компанії 5000,00грн. за проведення експертної експертизи, оскільки після отримання повідомлення про настання страхової події було направлено аварійного комісара для визначення вартості пошкодження, про шо свідчить Акт огляду знищеного транспортного засобу від 31.05.2022р. У відповідь на відзив представник позивача адвокат Лука Т.М. просить суд позовні вимоги задоволити повністю. Вказує, що ліміт відповідальності згідно полісу страхування автомобіля [PERSON] становить 130000,00грн. а вартість завданої шкоди 168886,85грн., а тому зі страхової компанії слід стягнути різницю вказаної суми. Більше того висновок про вартість пошкодженого автомобіля №34384 ФОП [PERSON] не може братися до уваги, оскільки такий\~ не оглядав автомобіль а висновок складений на підставі відомостей протоколу огляду від 31.05.2022р. аварійного комісара [PERSON] . Не погоджуючись із відповіддю на відзив представник відповідача ПАТ "Страхова група "ТАС" подав письмові заперечення, аналогічні викладені у відзиві на позовну заяву. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 25.04.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено із матеріалів справи 10.05.2022 о 14:05 год. у м. Червоноград по вул. Б. Хмельницького, 30 [PERSON] керуючи автомобілем марки «Renаult Trafic» д.н.з. [NUMBER] , будучи неуважним, не стеживши за дорожньою обстановкою, відповідно не реагуючи на її зміни та при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, здійснив поворот ліворуч на зустрічну смугу руху, де вчинив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, відповідно було порушено п. 2.3.б, 10.1 ПДР України. Даний факт заначений у постанові Червоноградського міського суду Львівської області від 02.06.2022р. №459/913/22, якою [PERSON] визнано винним за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили, дана подія не оскаржується ніким із її учасників. Рішення суду набрало законної сили, а згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч.2 ст. 82 ЦПК України). В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія [PERSON] був пошкоджений і автомобіль позивача марки «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] . На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «Renаult Trafic» була застрахована у ПАТ "Страхова група "ТАС", поліс №АТ550970, згідно якого позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди власнику вказаного автомобіля. 12.05.2022 року позивач як власник автомобіля марки «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] , звернувся до ПАТ "Страхова група "ТАС" із заявою про настання страхового випадку. 31.05.2022 року пошкоджений автомобіль марки «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] було оглянуто аварійним комісаром [PERSON] та власником авто [PERSON] , складено опис пошкодження та тип ремонтної операції, що зафіксовано Протоколом огляду транспортного засобу ІД 33925 який підписано без зауважень усіма її учасниками. 19.10.2022 року потерпілий [PERSON] звернувся до ПАТ "Страхова група "ТАС" із заявою про страхове відшкодування, погодившись, що розмір страхового відшкодування складає 166060,18грн. 01.11.2022 року дирекцією ПАТ "Страхова група "ТАС" складено страховий акт №19863/17/922 про нарахування та виплату на рахунок [PERSON] страхового відшкодування на суму 113113,15грн., яка була виплачена останньому, що підтверджено випискою страхової компанії та не оспорюється ніким із її учасників. Згідно Додатку 1 до страхового акту №19863/17/922 від 01.11.2022р. розрахунок суми страхового відшкодування складено виходячи з дійсної вартості матеріального збитку 183988,35грн. мінус вартість майна в пошкодженому стані 70875,20грн. а тому розмір страхового відшкодування склав 113113,15грн. (183988,35грн. 70875,20грн. = 113113,15грн.). Визначення вартості в пошкодженому стані, який взятий за основу при складені у розрахунку в страховому акті №19863/17/922, за ринковою вартістю транспортного засобу «Mitsubishi Grandis»\~ становить 70875,20грн., про що зазначено у Висновку про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу №34384 СОД [PERSON] . Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно з пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14). Позивач, який правомірно керував транспортним засобом, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, а понад розмір страхового відшкодування, зокрема, франшизи, за рахунок винної особи. Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, така практика є сталою. Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП. Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду неодноразово, послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц(провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У цій справі сторонами не оспорюється факт ДТП за їх участі, наявність вини відповідача [PERSON] та отримання позивачем від страхової компанії суми страхового відшкодування у розмірі 113113,15грн. Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача. Враховуючи наведене та згідно вимог ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] , вважається фізично знищеним, а тому позивач має право на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Для розрахунку страхового відшкодування сторони скористалися висновками експертів Гамалай Я.І. №60\~ та СОД [PERSON] №34384 та погодилися, що ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] до настання дорожньо-транспортної пригоди становить 183988,35грн. Однак розмір залишкової вартості автомобіля після ДТП за даними висновками експертів становлять різну вартість та не погоджуються сторонами, оскільки позивач має право на відшкодування різниці вартості автомобіля до та після ДТП. Так згідно висновку №60 від 31.07.2022р. судового експерта [PERSON] оглянуто та досліджено автомобіль «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] ринкова вартість якого після пошкодження внаслідок ДТП становить 17928,17грн. Також матеріали справи містять висновок №34384 СОД [PERSON] , який виконаний\~ на замовлення АТ «СГ «ТАС», про розрахунок вартості автомобіля «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] після ДТП на суму 70875,20грн. Беручи до уваги те, що висновок, який стосується належності та допустимості доказів в частині оформлення дослідження суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду викладений\~ у постанові: від 16.11.2022 № 335/2566/18, згідно позиції якого у спорах по ДТП треба дотримуватися вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, яка передбачає повідомлення експерта про кримінальну відповідальність та наявність вказівки в дослідженні, що воно подається до суду. Подібні положення містяться і в процесуальних кодексах. Якщо ж таких відомостей не має, то суд може не взяти його до уваги. Оскільки під час проведення експертизи судовим експертом Галамай Я.І. оглянуто та досліджено автомобіль «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] , останній обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України а висновок про вартість пошкодженого вищевказаного колісного транспортного засобу №34384 СОД [PERSON] проведений на підставі протоколу огляду фотознімків та не містить відомостей про не повідомлення експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України а тому суд\~ оцінює критично та не береться судом до уваги. Таким чином судом встановлено, про що не заперечується сторонами, що для визначення розміру шкоди сторони взяли за основу висновок експерта [PERSON] №60 та вважає, що розміру страхового відшкодування недостатньо для покриття матеріальних збитків позивача, а тому ПАТ "Страхова група "ТАС" , з урахуванням здійсненої сплати у розмірі 113113,15грн. зобов`язаний доплатити страхове відшкодування позивачу у розмірі 16886,85грн. а тому в цій частині позовна вимога підлягає до задоволення. Приписами ч.1 ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України, страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Пунктом 2.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Вказана норма кореспондується зі ст. 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно зі ст. 22.1 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку, страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Крім того, згідно з п.2 ч.2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. На підтвердження понесення позивачем судових витрат пов`язаних із залученням експерта, позивачем надано висновок судового експерта Галамай Я.І. №60,договір про виконання судової експертизи та квитанцію АТ «УніверсалБанк»\~ згідної якої позивачем було сплачено кошти за проведену експертизу в сумі 5000,00грн. Суд вважає, що сплачені позивачем кошти в сумі 5000,00грн. за проведення експертизи підлягають стягненню із ПАТ "Страхова група "ТАС" та [PERSON] \~ солідарно на користь позивача, враховуючи те, що при вирішенні спору судом береться до уваги вказаний\~ висновок судового експерта. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Тобто, відповідно до положень ст.22,29 цього Закону, ст.1192,1194 ЦК України страховик несе обмежену відповідальність та відшкодовує оцінену шкоду з урахування коефіцієнта фізичного зносу та франшизи. На підтвердження цього, Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Оскільки в ході розгляду даної справи було встановлено, що розмір страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача становить 183988,35грн. а розмір страхової виплати позивачу складає 130000,00грн., тому з [PERSON] , як заподіювача шкоди, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 53988,35грн. (183988,35грн 130000,00грн. = 53988,35грн.). Щодо стягнення з відповідача\~ [PERSON] моральної шкоди, яка не охоплюється страховим відшкодуванням згідно ст. 23 Закону№ 1961-IV, суд зазначає наступне. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3постанови Пленуму Верховного суду України №4від 31березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктами 7, 9 постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Враховуючи, викладене, судом встановлено, що позивач зазнав моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ця моральна шкода полягає у фізичному болі (що підтверджено витягом із історії хвороби, проведеним КТ голови)\~ та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через завдані тілесні ушкодження та неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах, перенесених позивачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також тривалої відмови відповідача відшкодовувати завдані збитки в добровільному порядку. Отже, очевидним є те, що позивачу завдано моральної шкоди. При цьому не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Так, у відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Враховуючи обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., яка не охоплюється страховим відшкодуванням згідно ст. 23 Закону№ 1961-IV. За таких обставин позовна вимога\~ підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. Згідно із ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00грн., долучив копію ордеру про надання правової допомоги адвокатом Лука Т.М. та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Однак у матеріалах справи відсутні копії договору про надання правової допомоги, акту надання послуг за договором про надання правової допомоги, рахунків, платіжних інструкцій згідно яких можна визначити вартість заявлених послуг на правову допомогу в сумі 10000,00грн. а тому суд позбавлений можливості вирішувати питання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правову допомогу, визнає не доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі а тому виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оскільки у матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору при зверненні до суду із даним позовом в розмірі 1073,60грн., інших доказів понесених витрат на правничу допомогу адвоката в ході розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження а тому виходячи з конкретних обставин справи та критерію реальності суд приходить до переконання про пропорційний розподіл судових витрат між відповідачами. На підставі наведеного,

Outcome: approved