Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування, згідно з яким просить суд: визнати подію, що мала місце 23.09.2022 року страховим випадком відповідно до полісу АР/2770553 та закону; стягнути з відповідача на користь позивача - 30686, 00 грн. - страхового відшкодування; стягнути з позивача на користь позивача 2 000,00 грн. - витрати на оціночний звіт та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1073,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.09.2022 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки ВАЗ 211340, номер державної реєстрації [NUMBER] . Відповідно до європротоколу від 23.09.2022 року винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] , водія автомобіля марки «RENAULT KANGOO» д.н.з. [NUMBER] . Оскільки відповідальність заподіювача шкоди згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2770553 застраховано у ПрАТ «Страхова компанія Український страховий стандарт», 02.02.2022 року позивачем була подана заява про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком необхідних документів. Згідно ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення. Оскільки, станом на 20.02.2023 року позивачем не отримано письмового повідомлення щодо прийнятого рішення Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія Український страховий стандарт», а також страхового відшкодування, позивач звернулась до суду із вказаним позовом. У червні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. 20.06.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 26.06.2023 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 01.08.2023 на адресу суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та клопотання про витребування доказів. 11.08.2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 11.08.2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів по справі №761/21543/23 за позовом [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія Український страховий стандарт» про стягнення суми страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками та судову повістку відповідачу доставлено в його електронний кабінет, про що свідчить відповідна відмітка у довідці про достаку електронного документу від 04.09.2023 року. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.09.2022 року відбулась ДТП за участю транспортного засобу «RENAULT KANGOO» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ 211340» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що належить на праві власності [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія Український страховий стандарт», згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2770553. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, доводи позивача про винуватість водія [PERSON] в ДТП являються безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутній європротокол складений 23.09.2022 року про який зазначає позивач та відповідно до якого [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, не надано інших належних доказів встановлення винуватості [PERSON] у вчиненні ДТП, як то вирок суду в кримінальній справі, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою водія було б притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, постанова суду про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення винуватої особи до адміністративної відповідальності, в зв`язку з чим [PERSON] на час розгляду цивільної справи не є в розумінні п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України особою, винуватою у скоєнні ДТП. Про обов`язковість встановлення судом наявності вини у діях особи при розгляді даної категорії справ наголошує Верховний Суд у постановах від 15.07.2019 справа № 619/2625/15-ц, від 13.11.2019 справа № 52/11610/15-ц та від 18.11.2019 справа № 344/9572/16-ц. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, ч.6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed