Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Українська товарна біржа», відповідно до якого просила суд визнати дійсним договір від 27.01.1998 р., який зареєстрований Товарною біржою «Українська» реєстраційний номер [NUMBER] , купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до умов якого [PERSON] , яка діяла від імені неповнолітнього [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , жилою площею 30,5 кв.м., загальною площею 45,6 кв.м. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 27 січня 1998 році між продавцем [PERSON] , яка діяла від імені неповнолітнього [PERSON] , що мешкали [ADDRESS] та покупцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який зареєстрований Товарною біржою «Українська товарна біржа», у відповідності до умов якого продавець продав, а покупець купила квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,6 кв.м. Даний об`єкт нерухомості належав [PERSON] , на підставі свідоцтва № 1- 2737 на праві про спадщину за заповітом, виданого Шостою Запорізькою нотаріальною конторою від 04.11.1997 року, що підтверджувалася справкою - характеристикою, яка була видана Запорізьким Міжміським. Договір-купівлі продажу зареєстрований на Товарній біржі «Українська» 27.01.1998 року, реєстраційний номер 8987, з підстав, передбачених ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», і нотаріально не посвідчувався. На виконання умов даного договору купівлі продажу сторони повністю виконали істотні умови даного договору купівлі продажу нерухомого майна. [PERSON] , після укладення договору купівлі продажу та отримання від покупця коштів у сумі 7623,00 (сім тисяч шістсот двадцять три) гривні, які відповідно до п. 4 договору складали ціну договору, та до 01.02.1998 року зобов`язалась звільнити об`єкт нерухомості та виписати всіх хто проживає та передати його покупцеві. У свою чергу [PERSON] , як покупець по договору, після підписання договору та проведення повного розрахунку з продавцями прийняла звільнене домоволодіння, зареєструвала право власності на нього у БТІ м. Запоріжжя, переїхала та оселилась у даній квартирі де і проживає. [PERSON] звернулася до нотаріуса з метою укладення відповідного договору дарування на свою онуку, проте нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що на момент продажу вищезазначеної квартири був неповнолітній [PERSON] . Кошти за придбання квартири [PERSON] були сплачені у повному обсязі, вона фактично користувалась вказаною квартирою, сплачувала комунальні платежі. Договір було зареєстровано на товарній біржі відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», при його укладенні було узгоджено всі суттєві умови, що необхідні для укладання договору купівлі-продажу майна, зокрема, щодо ціни, характеристик майна, передачі майна у власність, та відбулося повне його виконання з боку сторін. На момент укладання зазначеного вище договору у відповідності до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», який діяв на час виникнення правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. саме з цих підстав вказаний вище договір було прийнято в БТІ у якості правовстановлюючого документу, та покупцем зареєстроване право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не може належним чином розпорядитись належною їй квартирою так як договір зареєстрований на товарній біржі не відповідає вимогам, які ставляться до правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Ухвалою суду від 10.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.11.2023 року зупинено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Українська товарна біржа» про визнання угоди дійсною до вступу правонаступника позивача. 08.04.2024 року до суду надійшла заява від адвоката Говіної Л.В. про поновлення провадження та витребування спадкової справи. Окрім того відповідно до вимог заяви адвокат Говіна Л.В. просила суд залучити до участі у справі в якості правонаступника позивача, яка померла [INFO] , спадкоємицю [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , яка відповідно до заповіту подала заяву про прийняття спадщини, а саме: квартири [ADDRESS] , жилою площею 30,5 кв.м., загальною площею 45,6 кв.м. 09.04.2024 року ухвалою суду відновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Українська товарна біржа» про визнання угоди дійсною. Призначено підготовче засідання по справі. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Пудлик Інни Миколаївни, належним чином засвідчену копію спадкової справи заведену після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . 29.04.2023 року приватним нотаріусом Пудлик І.М. на адресу суду надано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 29.05.2024 року до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Українська товарна біржа» про визнання угоди дійсною, залучено правонаступника позивача - [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) Залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги [PERSON] , [INFO] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] . 19.06.2024\~року ухвалою\~суду усправі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Товарна біржа «Українська товарна біржа», [PERSON] , про визнання угоди дійсною - закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Говіна Л.В. надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв клопотань на адресу суду не надходило. Крім того відповідач не скористалась своїм правом надати відзив на позовну заяву. Треті особи:\~Товарна біржа\~«Українська товарна\~біржа»,\~ [PERSON] у судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27.01.1998 року між [PERSON] , яка діє від імені неповнолітнього [PERSON] (продавцем), яка прийнята у члени товарної біржі згідно з п. 2.1. статуту та п. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно рішення №8987 від 27.01.1998 року, та [PERSON] (покупцем) яка прийнята у члени товарної біржі згідно з п. 2.1. статуту та п. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно рішення №8987 від 27.01.1998 року, укладено договір купівлі-продажу. Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 27.01.1998 року вбачається, що продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] , яка складається із двох кімнат житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 45,6 кв.м. та підсобних приміщень. Даний об`єкт нерухомості на праві власності належить [PERSON] відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право на спадщину за заповітом, видане Шостою запорізькою нот конторою від 04.11.1997 року., що підтверджується довідкою-характеристикою, яка видана Запорізьким Міжміським Бюро технічної інвентаризації 05.11.1997 року №10-1290. Об`єкт нерухомості проданий за 7623 (сім тисяч шістсот двадцять три) гривні, які продавець отримав від покупця ще до підписання цього договору. Відповідно до ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу», договір зареєстрований на Товарній Біржі «Українська» 27.01.1998 року за №8987. 28.01.1998 року [PERSON] отримала реєстраційне посвідчення видане Запорізьким бюро технічної інвентаризації відповідно до кого підтверджено що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого на товарній біржі «Українська» від 27.01.1998 року №8987, та записаний в реєстрову книгу за №189 п.№34686. Постановою приватного нотаріуса Черняєвій О.В. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оформлення договору дарування належної їй квартири [ADDRESS] , [PERSON] з тих підстав, що договір купівлі продажу квартири не відповідає нотаріальній формі. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Як вбачається з копії нотаріальної справи [PERSON] за життя склала заповіт, відповідно до якого квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] . Спірні правовідносини склалися на підставі укладеного 27.01.1998 року договору купівлі-продажу (біржового контракту). Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання правочину в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається із матеріалів справи доказом укладення і виконання біржового контракту (договору купівлі-продажу) є підтвердження факту проведення всіх розрахунків (сплата визначеної договором суми грошей, які продавцем отримані до підписання договору). Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України та ст. ст. 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 р.), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Частиною 2 ст. 220 ЦК України (у редакції від 03.09.2023 року) визначено,\~що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З матеріалів справи вбачається, що умови біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 27.01.1998 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Така обставина перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права та вступити у право власності, володіння та розпорядження квартирою, тобто право власності не підлягає визнанню державним реєстратором. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, за встановленням того, що при укладанні біржового контракту (договір купівлі-продажу) 27.01.1998 р. було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання, при цьому до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним.

Outcome: approved