Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»» (далі-ТОВ\~«ФК «Артеміда-Ф»)\~через систему\~«Електронний суд»звернулось\~в суд\~з даним\~позовом,\~ в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання\~позики на\~умовах фінансового\~кредиту №\~000210424633\~від 19.04.2021\~року в розмірі 14286,05 грн., судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 7000 грн. витрат на правничу допомогу. Позов обґрунтовано тим, що 19.04.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000210424633. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована [PERSON] 19.04.2021 року шляхом підписання електронним підписом відповідача заяви-формуляра про акцептування оферти № 000210424633 від 19.04.2021 року про прийняття пропозиції ТОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. На умовах договору позики, в тому числі фінансового кредиту, кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 3898 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 18.05.2021 року, процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,6%, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5%. 30.11.2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу № 20211130-Ф/1, відповідно до якого позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ФК «Форза», в тому числі щодо кредитного договору, укладеного з відповідачем [PERSON] . У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 22.02.2024 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 14286,05 грн., а саме: залишок заборгованості за тілом 3898 грн., залишок заборгованості по відсотках - 2104,80 грн. залишок заборгованості по прострочених відсотках за користування позикою 8283,25 грн. За вказаних обставин, позивач просив позов задовольнити повністю. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 22 березня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у Акціонерного Товариства «Універсал Банк», а саме - інформації про поступлення на картковий рахунок № [NUMBER] , що був/є відкритий на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), коштів 19.04.2021 року, тобто в день оформлення договору позики № 000210424633 від 19.04.2021 року. 20.03.2024 року відповідачем було подано відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів. Зокрема, відповідач вказував на те, що кредитний договір № 000210424633 не містить підписів та не надано доказів укладення договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства та підписаний електронним підписом, що дає змогу ідентифікувати особу, а наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом. Зазначив, що позивачем не надано доказів про відкриття рахунку та отримання кредитних коштів на його рахунок, також не надано доказів користування кредитними коштами. Окрім цього, позивачем не надано суду виписки по рахунку відповідача, яка є первинним документом, а додані до позову розрахунки боргу не є належними та допустимими доказами існування заборгованості, оскільки з їх змісту неможливо прослідкувати формування суми боргу. Вони не містять усієї інформації щодо видачі кредиту, періодичності формування сум боргу, дати їх складення. На думку відповідача, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору, а отже не є належним доказом наявності заборгованості. Також відповідач вказував на те, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договорами факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання позивачем своїх зобов`язань за договором. За таких обставин, відповідач просив відмовити у задоволені позову, в тому числі і у стягненні судових витрат. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.04.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія\~«Форза»\~та [PERSON] укладено договір № 000210424633 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТзОВ «Фінансова компанія\~«Форза»\~та акцептована відповідачем 19.04.2021 року шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором s095276k) відповідачем заяви-формуляра про акцептування оферти № 000210424633 від 19.04.2021 року про прийняття пропозиції ТзОВ «Фінансова компанія\~«Форза»\~укласти договір про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. Згідно п. 1.2 Договору, кредит видається в національній валюті України, в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на платіжну картку, вказану позичальником в заявці на отримання кредиту. Сума кредиту 3898,00 грн. (п. 1.6.1 Договору). Відповідач, здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики, шляхом заповнення заявки на сайті із введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки № [NUMBER] отримав грошові кошти у розмірі 3898 грн. Згідно із\~пунктом 1.6.2.\~Договору,\~кредит надається\~строком на\~30\~днів від\~дати отримання\~Позичальником кредиту,\~тобто з\~19.04.2021\~року по\~18.05.2021\~року.Дата погашення\~кредиту -\~18.05.2021\~року (п.\~1.6.3.);\~процентна ставка\~після пролонгації\~ 1,6%\~в день\~(п.1.6.7);реальна річна процентна ставка складає 656,96 % річних; орієнтована загальна вартість кредиту складає 6002,80 грн. та включає в себе: проценти (відсотки) за користування кредитом 656,96 % річних від суми заборгованості за кредитом ( п.1.6.10). У п. 1.9 договору визначено, що у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, несплати пені, штрафів та інших нарахувань, передбачених договором, дія даного договору продовжується до повного виконання позичальником зобов`язання за цим договором, включаючи день фактичного та повного розрахунку. 19 квітня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія\~«Форза» і [PERSON] укладено в електронній формі Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором s095276k. З додатку до договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 000210424633 від 19.04.2021 року вбачається, що сума основного боргу становить 3898 грн., сума процентів 2104,80 грн., дата погашення кредиту - 18.05.2021 року. Вказаний додаток підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором s095276k. 30 листопада 2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20211130-Ф/1, відповідно до умов якого до позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перейшло право грошової вимоги до відповідача на суму 6002,80 грн. (з яких: 3898 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 2104,80 грн. - сума заборгованості за відсотками) за кредитним договором № 000210424633 від 19 квітня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30 листопада 2021 року. Випискою з особового рахунку відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" підтверджується факт невиконання [PERSON] умов укладеного кредитного договору. Зокрема, відповідачем не повернуто 14286,05 грн., з яких: 3898,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 2104,80 грн. заборгованість по відсоткам. Відповідачу також нараховано прострочені відсотки за користування кредитом в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 8283,25 грн. за період з 01 грудня 2021 року по 23\~лютого 2022 року. На поштову адресу боржника 06 грудня 2021 року було відправлено повідомлення про зміну кредитора і вимогу про погашення заборгованості. Будь-які належні докази про погашення відповідачем частково або у повному обсязі заборгованості за Договором позики № 000210424633 у матеріалах справи відсутні. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07\~жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно вимог п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір позики між\~ТОВ «ФК\~«Форза» та\~відповідачем [PERSON] укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання позики. Позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який використано для підтвердження підписання договору. Без здійснення вказаних дій відповідачем, договір позики не був би укладений сторонами, суд прийшов до висновку, що цей право чин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, а укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Після укладення 30 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» Договору факторингу № 20211130-Ф/1, позивач скерував на адресу позичальника повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000210424633 та вимогу, у якій просив негайно сплатити заборгованість по кредиту в сумі 6002,80 грн. у строк до 06 січня 2022 року за поданими реквізитами. Суд розцінює вказане вище повідомлення, як вимогу нового кредитора сплатити заборгованість по договору. Доводи відповідача про те, що будь-яких договорів із позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» він не укладав, не спростовує того факту, що Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 000210424633 від 19 квітня 2021 року був укладений між ТОВ «ФК «Форза» (первісним кредитором) та відповідачем [PERSON] . Будь-яких доказів на спростування цієї обставини відповідач до суду не подав. Відповідач був вільним в укладенні зазначеного договору та був обізнаний з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши електронним підписом відповідні документи. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. До позивача перейшло право вимоги до відповідача від ТОВ «ФК «Форза» за кредитним договором і він має право на пред`явлення позову. Згідно вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач просив стягнути з відповідача в свою користь 2104,80 грн. заборгованості з процентами, вказуючи що саме така сума процентів була набута ним за Договором факторингу. Відповідач заперечує таку суму процентів з посиланням на те, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору, а отже не є належним доказом наявності заборгованості. Суд відхиляє доводи відповідача, оскільки додаток до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000210424633 від 19 квітня 2021 року, з графіком платежів та сумою процентів, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором під час укладення договору та паспорту споживчого кредиту 19 \~квітня 2021 року. Отже, наведене свідчить, що відповідач погодився з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписавши електронним підписом цей додаток. Зважаючи на зазначене, враховуючи вимоги п. 2 договору та обумовлений графік платежів, до стягнення підлягає 2104,80 грн. процентів за період з 19 квітня 2021 року по 18 травня 2021 року. Звертаючись до суду, позивач, окрім заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту по тілу кредиту в розмірі 3898 грн. та заборгованості по відсотках 2104,80 грн., також просив про стягнення заборгованості по прострочених відсотках 8283,25 грн., які нараховані за період з 01 грудня 2021 року по 22 лютого 2023 року із застосуванням відсоткової ставки 2,5 % на день, що обумовлено\~п.\~5.\~9 Договору. Відповідно до п. 5.9 Договору про надання позики, після закінчення строку, на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 2,5% в день відповідно до статті 625 ЦК України до повного розрахунку за Договором. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позичальника нарахованих після настання строку виконання основного зобов`язання прострочених відсотків в розмірі 8283,25 грн. Таким чином, з відповідача в користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» підлягає до стягнення заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000210424633 від 19.04.2021 року в розмірі 6002,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3898\~грн., заборгованість по відсотках 2104,80 грн. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає наступне. Так, позивач просив стягнути з відповідача в його користь витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн. та судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн. (в мінімальному розмірі), сплачений позивачем при зверненні до суду. Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина 1, 2 статті 137 ЦПК України). Представником позивача на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу надано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001035, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1247734 від 12 грудня 2023 року, договір про надання правової допомоги № 20241202/3 від 12 лютого 2024 року, попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат. Відповідно до п. 4.2. Договору про надання правової допомоги від 12.02.2024 року, у разі ухвалення судом рішення суду на користь Клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату винагороду у розмірі 7000 грн. Таким чином, вказаним договором передбачено понесення відповідних судових витрат в майбутньому (після розгляду справи по суті). Будь-яких доказів фактично понесених на даний час судових витрат на правничу допомогу позивачем не надано. Таким чином, суд відмовляє в стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн., оскільки понесення таких витрат позивачем документально не підтверджено.

Outcome: partial